Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до Старосалтівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування, обґрунтовуючи свої вимоги таким. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 30.08.1977 відділом ЗАГС Вовчанського району Харківської області, та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 08.01.2022 Первомайським відділом ДРАЦС у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Позивач звернувся з заявою до нотаріальної контори для оформлення спадщини, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутня державна реєстрація права власності на спадкове майно та запропоновано звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явилися, надавши до суду заяви, в яких просили справу розглянути за їх відсутності, з позовними вимогами згодні. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. За результатами судового розгляду на підставі повідомлених позивачем обставин справи та наданих ним доказів, встановлені такі фактичні обставини та спірні правовідносини. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 30.08.1977 відділом ЗАГС Вовчанського району Харківської області, та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 08.01.2022 Первомайським відділом ДРАЦС у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 житлового будинку [ADDRESS] , земельна ділянка кадастровий номер 6321688400:03:001:0261 площею 4,25 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка кадастровий номер 6321688400:02:001:0312 площею 1,8022 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Житловий будинок (1/2) належить спадкодавці на підставі рішення виконкому Вовчанської районної ради № 302 від 18.12.1990, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 25.12.1990. Земельна ділянка кадастровий номер 6321688400:02:001:0261 площею 4,25 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить спадкодавці на підставі рішення Хотімлянської сільської ради від 20.04.2000 № 31, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР № 021150, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 35 й виданим 17.11.2000. Земельна ділянка кадастровий номер 6321688400:02:001:0312 площею 1,8022 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить спадкодавці на підставі розпорядження Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області від 25.07.2012 № 347, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 072609, зареєстрованим в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування, договорів оренди землі за № 63216884100.5606 02.10.2012, виданим 16.10.2012. 31.07.2003 спадкодавцею було складено заповіт, за яким усе своє майно вона заповідала своєму синові [PERSON] . Заповіт було посвідчено посадовою особою виконкому Хотімлянської сільради Вовчанського району Харківської області. Під час окупації с. Хотімля, що тривала від початку повномасштабного вторгнення до кінця вересня 2022, усі документи селищної ради були знищені. Також безпосередньо у будинку загарбники вчинили пограбування й безлад. В результаті цього оригінали усіх документів зникли, залишилися лише їх копії. Актом, складеним депутатом Златопільської міської ради Харківської області Гавшиною І.М. та громадянами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , підтверджується факт проживання позивача разом зі спадкодавцею з січня 2021 по день її смерті, а саме до [INFO] , по [ADDRESS] , тобто за місцем фактичного проживання позивача. Необхідність проживання спадкодавці у вказаний період разом зі своїм сином була обумовлена її похилим віком й відповідним станом, оскільки з огляду на це вона потребувала стороннього догляду. Тож позивачем виконувався обов`язок по догляду за матір`ю похилого віку. Встановлення факту постійного спільного проживання позивача разом зі своєю матір`ю до дня її смерті, тобто на час відкриття спадщини, необхідно заявнику для підтвердження факту прийняття ним спадщини після її смерті й оформлення права на спадщину. Спір про встановлення даного факту відсутній. Зазначений факт породжує юридичні наслідки, оскільки, з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини. На звернення позивача до приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Юрченко Олени Миколаївни щодо оформлення спадщини після померлої [PERSON] , відповіддю від 07.10.2025 вих. № 128/0116 нотаріусом роз`яснено, що питання спадкування може бути вирішено в судовому порядку з огляду на відсутність оригіналів документів та підтвердження факту проживання разом зі спадкодавцею. Відповідно до ст. 1277 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановленихст. 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Стаття 1270 ЦК України встановлює для прийняття спадщини строк у 6 (шість) місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За положеннями ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові за № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. На підставі вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За приписами п. 4.15 п. 4 Глави 10 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» - відсутність оригіналу правовстановлюючого документа є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні своїх спадкових прав. Згідно з наказом Міністерства юстиції України за № 914/5 від 26 травня 2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів» - рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна. Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин справи, враховуючи, що позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті своєї матері [PERSON] , шляхом звернення до нотаріальної контори через те, що відсутній належно посвідчений правовстановлюючий документ, що підтверджував би право власності померлого на спадкове майно, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved