Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

У судовому засіданні заявник та його представниця підтримали заяву про усиновлення та доводи, якими вона обґрунтована. Заявник [PERSON] пояснив, що 12 років перебуває у стосунках [PERSON] . Відколи він почав жити разом з нею однією сім`єю, її дітьми [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] живуть разом з ними. Він відноситься до них як до власних дітей, піклується про них. [PERSON] пояснила суду, що приблизно 12 років проживає однією сім`єю з [PERSON] . Шлюб вони зареєстрували у 2023 році та мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Її діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , проживають разом з ними та вважають [PERSON] своїм батьком. Він піклується про них, забезпечує родину, поки вона доглядає молодшу дитину. Вона бажає, щоб [PERSON] усиновив [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, пояснили у судовому засіданні, що вони проживають разом з мамою і татом, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Також вони мають молодшого брата [PERSON] . Їхній тато, [PERSON] , піклується про них, забезпечує родину, допомагає їм зі шкільними уроками. У них добрі стосунки, [PERSON] є доброю людиною. Встановлені судом фактичні обставини та докази на їх підтвердження 02.11.2023 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу дружина взяла прізвище « [PERSON] ». Це підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане того ж дня Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального відділення Міністерства юстиції. У цьому шлюбі [INFO] народилася дитина [PERSON] , про що 15.01.2025 тим же органом державної реєстрації актів цивільного стану видане свідоцтво серії [NUMBER] . Крім того, дружина заявника, [PERSON] , має дітей: -[PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 19.02.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції; -[PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 11.06.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції; -[PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 07.07.2016 Ленінським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Згідно з Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 27.01.2016 №00016248707, від 13.10.2016 №00017209229 та від 18.08.2016 №00017008046 зазначення відомостей про батька у реєстраційних записах про народження дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідно було здійснено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України, тобто за вказівкою матері, яка не перебуває у шлюбі, за відсутності спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду. Копією довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 21.02.2024 за даними Реєстру територіальної громади міста Харкова діти проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . За даними копій декларацій №0001-Е3Н919А0, №0001-68Е9-19А0, №0001-7А39-19А0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу дітям [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , надавачем первинної медичної допомоги є лікар-педіатр Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №24» Харківської міської ради. Довіреною особою пацієнтів є їх мати [PERSON] . 25.06.2024 цим закладом охорони було видано висновки №309, 309/1, 309/2 про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] навчаються у Комунальному закладі «Харківський ліцей №34 Харківської міської ради» у 6-му, 5-му та 3-му класі відповідно, про що свідчать копії довідок від 10.06.2024, які видані цим закладом освіти. 06.06.2024 [PERSON] оформила заяву про надання згоди на усиновлення заявником її дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Справжність підпису [PERSON] на заяві засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яновою О.Є. в реєстрі за №777. 17.06.2024 [PERSON] оформила заяву про надання заявникові [PERSON] у користування житла за адресою: [ADDRESS] , співвласницею якого (у розмірі 5/6 частин) вона є на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2024. Заявник [PERSON] працює вантажником у філії №11 Товариства з обмеженою відповідальністю «Прометалл» з 01.11.2022, що підтверджено копіями характеристики та довідки від 28.08.2024 №28/0/-1 про доходи за 2024 рік, які були видані цим товариством, а також даними з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи (відповідь №2255085 від 20.01.2025) за період з 1 кварталу 2025 року по 4 квартал 2025 року. Згідно з вищевказаною характеристикою [PERSON] проявив себе як відповідальний, дисциплінований пунктуальний та надійний працівник з високою працездатністю та працьовитістю, що здатен приймати виважені рішення та брати відповідальність за результат своєї праці, чесна та добра людина; дисциплінарним стягуванням не піддавався, користується повагою у трудовому колективі. Копією довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин від 18.06.2024 №2115, яка була видана Комунальним некомерційним підприємством «Міський психоневрологічний диспансер №3» Харківської міської ради, [PERSON] , [INFO] , не має психіатричних, у тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин, протипоказань для виконання обов`язків усиновлювача. Заявник не перебуває на обліку лікарів- нарколога, про що свідчить копія довідки №792, яка видана 18.06.2024 КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня». Комунальним некомерційним підприємством «Міська поліклініка №3» було видано Висновок про стан здоров`я особи від 28.06.2024, копія якого міститься у матеріалах справи та відповідно до якого [PERSON] може бути усиновлювачем. За даними Державного реєстру прав на нерухоме майно (відповідь №2255133 від 20.01.2026) заявник не має у своїй власності об`єктів нерухомого майна. Від представника Служби у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до суду надійшла заява від 05.09.2025 №07-22/1447/25, в якій зазначено про неможливість надати висновок про доцільність усиновлення [PERSON] дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та відповідність усиновлення інтересам дітей у зв`язку з тим, що заявником не було подано повний пакет необхідних документів, а саме не надано довідку про відсутність судимостей. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 05.06.2015 у справі №638/9681/14-к, який набрав законної сили 28.10.2015, [PERSON] був визнаний винним за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 та ч. ст.186 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна та звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців. Крім того, ухвалою Харківського апеляційного суду від 11.07.2019 у справі №635/6326/17 було змінено вирок Харківського районного суду Харківської області від 04.12.2017 та [PERSON] вважається засудженим за ч.3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі, звільненим від відбування покарання з встановленням іспитового строку 1 рік. Релевантне законодавство Частиною першою статті 207 Сімейного кодексу України надано визначення усиновлення як прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя (ч.2 ст.207 СК). Згідно з ч.ч.1, 2 ст.211 СК усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. Усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків (ч.1 ст.217 СК). Положеннями ч.4 ст.218 СК визначено, що згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками. На усиновлення дитини одним із подружжя потрібна письмова згода другого з подружжя, засвідчена нотаріально (ч.1 ст.220 СК). Пунктом 10 частини першої статті 212 СК України встановлено, що не можуть бути усиновлювачами особи, які були засуджені, зокрема, за злочини, передбачені статтею 187 Кримінального кодексу України, або мають непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення інших кримінальних правопорушень. Мотиви, з яких виходить суд. Висновки суду за результатами розгляду справи Судом встановлено, що заявник був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 КК України, що є обставиною, яка за правилами п.10 ч.1 ст.212 КК України виключає можливість заявника бути усиновлювачем, незалежно від факту погашення та зняття судимості. У вересні 2025 року Пленум Верховного Суду звернувся до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 10 частини першої статті 212 Сімейного кодексу України в частині осіб, які були засуджені за кримінальні правопорушення проти громадського порядку та моральності (затверджено постановою №16 від 12.09.2025). За міркуваннями Верховного Суду, невідповідність вищевказаним положень закону Конституції України полягає в тому, що законодавчо встановлена заборона на усиновлення пов`язується з власне засудженням за відповідне кримінальне правопорушення, без урахування фактору наявності чи відсутності судимості за його вчинення, а також без урахування фактору конкретного правопорушення, яке входить до цієї групи правопорушень , та без надання оцінки особистісним характеристикам потенційного усиновлювача. Наявність зазначених факторів може свідчити про те, що відповідна заборона є надмірною та своєю чергою може зумовлювати неврахування найкращих інтересів дитини, а тому суперечити самій суті існування інституту усиновлення . У поданні Верховний Суд зазначає, що передбачена в пункті 10 частини першої статті 212 СК України імперативна заборона сформульована у спосіб, який невиправдано прирівнює осіб, які вчинили кардинально різні за характером та ступенем суспільної небезпеки правопорушення, застосовуючи до них однакові правові наслідки без урахування індивідуальних обставин. Посилаючись на положення Європейської конвенції про усиновлення дітей від 27 листопада 2008 року (ратифіковано Україною 15 лютого 2011 року, набрання чинності для України 01 вересня 2011 року), рішення Великої Палати ЄСПЛ у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» та рішення ЄСПЛ у справі «Джессіка Марчі проти Італії», Верховний Суд наполягає на тому, що вкрай важливим для держави є встановлення таких законодавчих норм, які б урівноважували конкуруючі інтереси та права всіх зацікавлених сторін, забезпечуючи можливість індивідуальної оцінки кожної конкретної ситуації з урахуванням найкращих інтересів дитини як визначального критерію. У поданні Верховного Суду йдеться і про те, що, Дійсно, кримінальне засудження може бути вагомим чинником для обмеження права особи, передбаченого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у контексті можливості усиновити дитину, особливо якщо засудження є недавнім або стосується тяжкого чи особливо тяжкого злочину. Проте цей факт має розглядатися в сукупності з усіма іншими факторами (обставинами), а вирішальним міркуванням у рішеннях щодо усиновлення мають бути «найкращі 1нтереси дитини». Водночас передбачена в пункті 10 частини першої статті 212 СК України імперативна заборона бути усиновлювачами особам, які засуджені за кримінальні правопорушення проти громадського порядку та моральності, може призвести до ситуацій, коли потенційно найкращий усиновлювач для конкретної дитини буде автоматично виключений із розгляду претендентів, які мають право усиновити дитину, навіть той претендент, як у цій справі, який має переважне перед іншими 7 право на усиновлення дитини відповідно до статті 213 СК України, тобто лише через формальний критерій, що суперечить самій меті усиновлення. На час розгляду цієї цивільної справи Конституційний Суд не прийняв рішення щодо конституційного подання Верховного Суду. З огляду на це та з урахуванням того, що конвенційні норми мають субсидіарний (допоміжний) характер по відношенню до національного права, суд при вирішенні цієї справи не може підміняти собою законодавчий орган (який встановлює правила усиновлення) чи орган конституційної юрисдикції, який має повноваження тлумачення конституції та вирішення питань про відповідність Конституції України законів України. Таким чином, враховуючи наявність факту засудження заявника за ст.187 КК України, суд не може задовольнити його заяву про усиновлення дітей. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed