Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

у листопаді 2025 року [PERSON] звернувся з позовом до Хорольської міської ради про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки у порядку спадкування. В обґрунтування вимог зазначив, що після смерті брата [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина, до складу якої входила право на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,60 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с. Бовбасівка, Хорольської територіальної громади Лубенського району Полтавської області. Вказану умовну земельну ділянку спадкодавець отримав у спадщину після смерті його матері [PERSON] (дата смерті [INFO] ), яка, своєю чергою, набула право на земельну ділянку на підставі рішення виконавчого комітету Трубайцівської сільської ради народних депутатів Хорольського району Полтавської області № 33 від 11.11.1994 «Про безоплатну передачу в приватну власність громадянам ділянок». У нотаріальному порядку оформити право на земельну ділянку виявилось неможливим, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на підтвердження виникнення права власності у спадкодавців. Враховуючи викладене, [PERSON] просить позов задоволити. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 07.11.2025 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті. У судове засідання позивач не з`явився, належно був повідомлений про дату, час, місце проведення судового засідання. У заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, належно був повідомлений про дату, час, місце розгляду справи. У відзиві щодо вимог відповідач покладається на розсуд суду, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності, а в сукупності їх достатності, суд встановив такі обставини. Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 13.04.2004 підтверджується, що [PERSON] у віці 52 роки помер, про що складено відповідний актовий запис № 9 (а. с. 6). Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 12.07.2016 у справі 548/793/16-ц визнано права за [PERSON] на земельні ділянки, площею 0,84417 га, 1,6583 га, 2,0577 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані за адресою: Трубайцівська сільська рада, Хорольський район, Полтавської області. Судовим рішенням також встановлено, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину, є [PERSON] (а. с. 13). Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 30.12.2015 у справі № 548/2246/15-ц встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] і надано [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а. с. 21). Згідно із висновком про експертну грошову оцінку земельної ділянки станом на 11.10.2025 ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,6000 га, що розташована за адресою: с. Бовбасівка Лубенського району Полтавської області, складає 30800 грн (а. с. 12). Нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рештою С. М. відмовлено [PERSON] , як єдиному спадкоємцю після смерті [PERSON] , в оформленні спадкових прав на земельну ділянку, площею 0,600 га, що розташована за адресою: с. Бовбасівка Лубенського району Полтавської області, за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що засвідчили б право власності спадкодавця на земельну ділянку (а. с. 11). Згідно з архівним витягом від 05.08.2025 № 07-02/М-182, наданого архівним відділом Лубенської районної військової адміністрації Полтавської області, [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 11.11.1994 № 33 «Про безоплатну передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок» передано у приватну власність дві ділянки, площею 0,6 га, що знаходиться в с. Бовбасівка, та буде використана для ведення підсобного господарства (а. с. 10). Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України). Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно із пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Згідно зі статтею 118 Земельного Кодексу України початком процедури приватизації земельної ділянки є звернення громадянина з заявою (клопотанням) до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Положенням статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено наступне. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2021 року у справі № 370/1854/20, також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, провадження 14-652цс18, у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, де визначено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). До 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. З 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Земельний Кодекс України у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передання у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, свідчить про те, що початком процедури безоплатної приватизації земельної ділянки є звернення громадянина, зацікавленого у такій приватизації, до відповідного компетентного органу (органу місцевого самоврядування) із заявою про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 11.11.1994 № 33 «Про безоплатну передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок» [PERSON] «передано у приватну власність дві ділянки, площею 0,6 га, що знаходиться в с. Бовбасівка, та буде використана для ведення підсобного господарства». Однак у матеріалах справи відсутні належні докази, згідно з якими [PERSON] чи її спадкоємець [PERSON] здійснили дії щодо початку процедури приватизації шляхом подання відповідних документів до місцевої ради. Окрім того, у згаданому рішенні місцевого органу вказується про дві земельні ділянки, позивач не уточнює щодо якої земельної ділянки він просить визнати право на приватизацію земельної ділянки в порядку приватизації. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги недоведені, а зазначені позивачем підстави позову не знайшли свого підтвердження.

Outcome: dismissed