Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

В лютому 2025 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [INFO] , третя особа [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, а саме: просить встановити факт батьківства [PERSON] , [INFO] , відносно неї, яка народилась [INFO] у місті Кіровоград, Кіровоградської області. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з січня 2005 року по липень 2006 року її мати проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у орендованій квартирі, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. Від даного цивільного шлюбу [INFO] народилася вона. [PERSON] визнавав себе її батьком, та у зв`язку з тим, що вони жили однією сім`єю, під час реєстрації її народження, заява [PERSON] до органів ДРАЦС подана не була. У Книзі реєстрації народжень у графі «Батько» прізвище, ім`я та по батькові батька було записано зі слів матері - [PERSON] , тобто прізвище було зазначено її матері - [PERSON] , ім`я та по батькові її батька - [PERSON] . В подальшому спільне життя її батьків не склалося та з 2006 року вона з матір`ю проживати окремо від батька, але не зважаючи на окреме проживання, часто її відвідував, робив їй подарунки, ходив з нею на прогулянки. [PERSON] був мобілізований до лав Збройних Сил України та брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. 06.04.2022 року він вважався зниклим безвісті при виконанні бойового завдання в районі населеного пункту Новотошківка Луганської області та був ідентифікований і вважається загиблим [INFO] . За життя [PERSON] визнавав себе її батьком. Для отримання пільг членами сімей загиблого військовослужбовця відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вона звертається до суду про встановлення факту батьківства [PERSON] відносно неї. Ухвалою суду від 03.03.2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов, призначено підготовче засідання. 09.04.2026 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , через систему «Електронний суд» подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що в період з 25.09.1999 року по 30.08.2005 року [PERSON] перебував в шлюбі з [PERSON] - його матір`ю, вони були офіційно одружені та постійно проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Фактичне проживання однією сім`єю та подружні стосунки припинили в квітні 2005 року. За таких умов, посилання позивача на те, що в період з січня 2005 року до липня 2006 року [PERSON] проживав з нею та її матір`ю однією сім`єю без реєстрації шлюбу не відповідає дійсності. Після розірвання його батьками шлюбу він залишився з батьком в гарних стосунках, часто проводив з ним час, провідував його за місцем його проживання, одночасно проводячи час із бабусею та дідусем. Його батько в постійному тісному спілкуванні з сином жодного разу не згадував про існування доньки [PERSON] , не ініціював знайомства дітей. Так само, жодної згадки про неї не було і від його діда та баби зі сторони батька. [PERSON] забирав сина до себе на свята, організовував спільні зустрічі та святкування, участі у них [PERSON] ніколи не брала. Виходячи з вищевикладеного, доводи позивача про спільне проживання однією сім`єю з [PERSON] в період з січня 2005 року по липень 2006 року не підтверджуються належними і допустимими доказами, тому просить повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. 09.04.2025 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Павел О.Ю. через систему «Електронний суд» надійшла заява про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи. 16.04.2025 року від представника позивача - адвоката Гуцул М.С. надійшло клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи. Ухвалою суду від 16.04.2025 року було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, провадження по справі було зупинене на час проведення експертизи. 10.11.2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта №СЕ-19/112-25/11517-БД від 29.10.2025 року. 17.11.2025 року провадження у справі було відновлене та призначене підготовче засідання на 22.12.2025 року. Ухвалою суду від 22.12.2025 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 13.01.2026 року. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Гуцул М.С. позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача - адвокат Павел О.Ю., яка брала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Представник відповідача - [INFO] , в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не сповістив. Заяв та клопотань по справі не подавав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не сповістила. Заяв та клопотань по справі не подавала. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини другої статті 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до частин 1-3 статті 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статі 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.06.2006 року, № 3 роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Пунктом 15 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. В третьому абзаці п.13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Судом встановлено, що з січня 2005 року по липень 2006 року мати позивача - [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. У березні 2005 року, [PERSON] завагітніла від [PERSON] і [INFO] у м. Кіровограді народила доньку - [PERSON] , якає позивачем по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] виданим 16.01.2006 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, відповідний актовий запис в Книзі реєстрації народжень зроблено 16 січня 2006 року за № 77. [PERSON] визнавав себе батьком позивача, та у зв`язку з тим, що [PERSON] з [PERSON] жили однією сім`єю та він вважав себе батьком позивача під час реєстрації її народження, заява до Центрального відділу реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції не була ним подана. 16 січня 2006 року [PERSON] зареєструвала народження позивача у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, що підтверджується зробленим відповідним записом в Книзі реєстрації народжень [INFO] за № 77. Прізвище, ім`я та по батькові позивача у Книзі реєстрації народжень було записано у відповідності до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України за вказівкою [PERSON] - [PERSON] . Оскільки [PERSON] проживала без реєстрації шлюбу з [PERSON] та позивач є їх спільною донькою, у свідоцтві про її народження, у графі «Батько» зі слів [PERSON] було записано прізвище ім`я та по батькові доньки [PERSON] , тобто прізвище було зазначено матері позивача - [PERSON] , ім`я та по батькові батька [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] від 19.03.2024 року №00044110886 та листом КНП «Міський пологовий Будинок з функціями перинатального Центру II рівня» Кропивницької міської ради» від 05.02.2024 № 82. В подальшому [PERSON] не подав до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання себе батьком позивача, оскільки [PERSON] та [PERSON] вважали, що внесення змін у свідоцтво про народження доньки [PERSON] відомостей про батька є формальними, тому що [PERSON] та [PERSON] спільно виховували доньку. Спільне життя батьків позивача не склалося через побутові проблеми (відсутність житла, відсутність роботи у [PERSON] ) не склалося та з 2006 року [PERSON] з донькою [PERSON] стали проживати окремо від [PERSON] , але не зважаючи на окреме проживання, [PERSON] відвідував позивача, робив їй подарунки, ходив з нею на прогулянки, він дуже її любив З часом [PERSON] та [PERSON] остаточно припинили відносини та кожен з них створив свою сім`ю. 27.06.2014 року мати позивача уклала шлюб з [PERSON] та змінила дівоче прізвище [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] виданим 27.06.2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції (копія свідоцтва про шлюб додається). [PERSON] не усиновлював позивача, оскільки вона своїм батьком вважає [PERSON] . [PERSON] був мобілізований до лав Збройних Сил України та брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. 06.04.2022 року [PERSON] вважався зниклим безвісті при виконанні бойового завдання в районі населеного пункту Новотошківка Луганської області та був ідентифікований і вважається загиблим [INFO] , згідно постанови про встановлення особи трупа від 28.11.2023 року старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області, висновок експерта ДНДЕКЦМВС № СЕ-19-23/61615-БД від 31.10.2023 року, що підтверджується сповіщенням про смерть № 627 від 03.11.2023 року виданим військовою частиною [NUMBER] , а також підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 01.12.2023 року № 121 та свідоцтвом про смерть [PERSON] . Серія [NUMBER] виданим 09.12.2023 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). За життя [PERSON] визнавав себе батьком позивача, що підтверджується наданими суду фото, письмовими поясненнями [PERSON] , яка є сестрою матері позивача, [PERSON] , які пояснили, що [PERSON] та [PERSON] з 2005 по 2006 роки проживали разом у цивільному шлюбі. Також за клопотаннями представників позивача та відповідача у даній справі була проведена судова молекулярно-генетична експертиза, на вирішення якої були поставлені такі питання: чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , біологічною матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] ? Згідно висновку експерта №СЕ-19/112-25/11517-БД від 29.10.2025 року ймовірність походження ДНК-профілів від дитини - [PERSON] , та її біологічних батьків - [PERSON] та померлого [PERSON] , становить не менше ніж 99,99999955%, тобто [PERSON] , [INFO] , ймовірно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , біологічною матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у п. 45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року « ... суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів...». Таким чином, судом встановлено, що померлий [PERSON] є біологічним батьком позивача, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.5 ч.3 ст.2, ч.1 ст. 13 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства належить диспозитивність, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом позовної заяви позивачем [PERSON] не зазначено про те, що вона має намір стягувати з відповідача судові витрати у виді сплаченого нею судового збору. З огляду на викладене, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, судом не здійснюється розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved