Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованостіза кредитним договором, в якій позивач просить: стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 12.06.2024-100001329 від 12 червня 2024 у розмірі 10575,16 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що Між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 12 червня 2024 року укладено кредитний договір № 12.06.2024-100001329. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 4000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 12 червня 2024, строком на 98 днів. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі. В свою чергу та [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 10575,16 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4 000 грн., по процентам в розмірі 4506 грн., комісії 14,16 грн., неустойки 1920 грн. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 22 липня 2025 року позовну заяву ТОВ «Споживчий центр» до та [PERSON] про стягнення заборгованостіза кредитним договором, прийнято до розгляду, відкрито провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження . Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно змісту позовної заяви, прохав справу розглядати без участі позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений. Відзиву на позов не надав, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою сторони позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, дійшов наступного. Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №12.06.2024-100001329 від 12 червня 2024 року, за яким позичальнику видано кредит в розмірі 4000 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем склала 10575,16 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4 000 грн., по процентам в розмірі 4506 грн., комісії 14,16 грн., неустойки 1920 грн. На підтвердження позивачем ТОВ «Споживчий центр» заборгованості відповідача надані копія пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) від 12 червня 2024 року, копія заявки кредитного договору №12.06.2024-100001329 від 12 червня 2024 року, копією відповіді позичальника про прийняття пропозиції кредитного договору № 12.06.2024-100001329 від 12 червня 2024 року, довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором, копією довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1151306 від 13 червня 2025 року. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. ч. 1-5 ст.263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою та другою статті 633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «Споживчий центр»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634ЦК України можна вважати, що другий контрагент лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути суму боргу за тілом кредиту, відсотками, комісією та неустойкою. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У частинах першій, третій статті 509ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином враховуючи спірні цивільно-правовівідносини між учасниками справи,які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку про стягнення з відповідача суми заборгованості, оскільки не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань порушує права, свободи та інтереси позивача. Зважаючи на вищевикладене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. стягується з відповідача на користь позивача. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів.

Outcome: approved