Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 23.10.2023 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого, останній отримав у борг кошти готівкою у сумі 40000,00 грн. (п.3 договору). Відповідно до п. 5 договору, строк повернення грошових коштів позичальнику 23.01.2024 року. Згідно з умовами договору позичкодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених договором позики повертати кошти, виплачувати проценти за користування позикою у розмірі 2%, неустойку (пеню) у розмірі 1 % за кожен день невиконання своїх зобовящань та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором позики (п.п.4,6 договору). Про отримання коштів [PERSON] 23.10.2023 року власноруч склав розписку, яку засвідчив особистим підписом та зазначив, що зобов`язується повернути вказані кошти до 23.01.2024 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу грошові кошти, у свою чергу відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед позивачем не виконав, порушив умови договору позики, у результаті чого, станом на 25.06.2025 року має прострочену заборгованість у сумі 206513,56 гривень, із яких: 40000,00 грн. сума боргу; 2400,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 9353,56 грн. інфляційне збільшення та 3 % річних; 154760,00 грн. пеня. Крім цього, 15.01.2024 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого, останній отримав у борг кошти готівкою у сумі 50000,00 грн.(п.3 договору). Відповідно до п. 5 договору, строк повернення грошових коштів позичальнику 15.02.2024 року. Згідно з умовами договору позичкодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених договором позики повертати кошти, виплачувати проценти за користування позикою у розмірі 2%, неустойку (пеню) у розмірі 1 % за кожен день невиконання своїх зобов`язань та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором позики (п.п.4,6 договору). Про отримання коштів [PERSON] 15.01.2024 року власноруч склав розписку, яку засвідчив особистим підписом та зазначив, що зобов`язується повернути вказані кошти до 15.02.2024 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу грошові кошти, у свою чергу відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед позивачем не виконав, порушив умови договору позики, у результаті чого, станом на 25.06.2025 року має прострочену заборгованість у сумі 248124,89 гривень, із яких: 50000,00 грн. сума боргу; 1000,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 10974,89 грн. інфляційне збільшення та 3 % річних; 186150,00 грн. пеня.. На підставі викладеного, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість та судові витрати. Позивач у судове засідання не з`явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила справу слухати у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала, про що надала відповідну заяву. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавав, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.10.2023 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого, останній отримав у борг кошти готівкою у сумі 40000,00 грн.(п.3 договору). Відповідно до п. 5 договору, строк повернення грошових коштів позичальнику 23.01.2024 року. Згідно з умовами договору позичкодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених договором позики повертати кошти, виплачувати проценти за користування позикою у розмірі 2%, неустойку (пеню) у розмірі 1 % за кожен день невиконання своїх зобов`язань та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором позики (п.п.4,6 договору). Про отримання коштів [PERSON] 23.10.2023 року власноруч склав розписку, яку засвідчив особистим підписом та зазначив, що зобов`язується повернути вказані кошти до 23.01.2024 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу грошові кошти, у свою чергу відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед позивачем не виконав, порушив умови договору позики, у результаті чого, станом на 25.06.2025 року має прострочену заборгованість у сумі 206513,56 гривень, із яких: 40000,00 грн. сума боргу; 2400,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 9353,56 грн. інфляційне збільшення та 3 % річних; 154760,00 грн. пеня.. Крім цього, 15.01.2024 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого, останній отримав у борг кошти готівкою у сумі 50000,00 грн.(п.3 договору). Відповідно до п. 5 договору, строк повернення грошових коштів позичальнику 15.02.2024 року. Згідно з умовами договору позичкодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених договором позики повертати кошти, виплачувати проценти за користування позикою у розмірі 2%, неустойку (пеню) у розмірі 1 % за кожен день невиконання своїх зобов`язань та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором позики (п.п.4,6 договору). Про отримання коштів [PERSON] 15.01.2024 року власноруч склав розписку, яку засвідчив особистим підписом та зазначив, що зобов`язується повернути вказані кошти до 15.02.2024 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу грошові кошти, у свою чергу відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед позивачем не виконав, порушив умови договору позики, у результаті чого, станом на 25.06.2025 року має прострочену заборгованість у сумі 248124,89 гривень, із яких: 50000,00 грн. сума боргу; 1000,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 10974,89 грн. інфляційне збільшення та 3 % річних; 186150,00 грн. пеня.. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч.2 ст.598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Верховний Суд у постанові від 25.02.2020 року в справі №756/12238/16ц зазначає, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Аналізуючи наведені положення закону, суд зауважує, що договір позики за своєю суттю є двостороннім правочином та односторонннім договором, оскільки після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором лише права. Отже, до істотних умов договору позики віднесено умови щодо: суми позики, обов`язку позичальника повернути позики та строки позики. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положеннями ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтями 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем). Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначений правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 03.03.2021 по справі № 522/11047/17-ц; від 17.02.2021 по справі № 760/19023/18 та від 27.01.2021 по справі № 205/139/19. Відповідачем не спростовано невиконання грошового зобов`язання у визначені сторонами строки та у повному розмірі. Щодо позовних вимог про стягнення пені суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пунктом 6 договорів позики від 23.10.2023 року та від 15.01.2024 року передбачено, що у випадку порушення строків повернення позики та відсотків за ним, позичальнику встановлюється пеня (штрафна неустойка) в розмірі 1% за кожен день прострочення платежів. При цьому, умовами договорів позики від 23.10.2023 року та від 15.01.2024 року не визначений конкретний розмір пені, оскільки зі змісту п.6 вказаних договорів неможливо дійти висновку про те, від якої суми обчислюється пеня - від суми позики чи від суми невиконаного зобов`язання. У пункті 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 за № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", зокрема, роз`яснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 наголосила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Верховний Суд у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини в кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій. Судом встановлено, що визначений позивачкою розмір неустойки до договору позики від 23.10.2023 року у розмірі 154760 грн. 00 коп., та до договору позики від 15.01.2024 року у розмірі 186150 грн. 00 коп. значно перевищує розмір збитків. Отже, враховуючи, що розмір неустойки (пені) значно перевищує розмір збитків, приймаючи до уваги ступінь виконання [PERSON] свого зобов`язання, суд

Outcome: partial