Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Позивач ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС» через свого представника адвоката Зімірьова О.О., звернувся до суду з позовною заявою, поданою через систему "Електронний суд" до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов обгрунтовує тим, що відповідно до укладеного між АТ «УКРСИББАНК» та [PERSON] . Договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №94372563000 від 06 березня 2018 року, підписавши цей договір, відповідач погодилася з викладеними у Договорі та у Правилах споживчого кредитування позичальників AT «УКРСИББАНК», які розміщені на сайті банку www.mv.ukrsibbank.com. [PERSON] видано кредит на споживчі цілі у виді встановленого кредитного ліміту у розмірі 4599,13 грн. строком до 06.01.2019. 25.01.2023 АТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Верра Фінанс» укладено договір факторингу № 237, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» передало ТОВ «Верра Фінанс» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і до [PERSON] .. У зв`язку з невиконанням останньою умов вищевказаного договору у неї виникла заборгованість в зазначеному розмірі, яка складається з: 6635,61 грн. заборгованість за кредитом і 4304,88 грн. за відсотками, 30,00 грн. заборгованість за комісією. Посилаючись на викладене, позивач просить суд, стягнути з відповідача [PERSON] , заборгованість за договором № 94372563000 від 06.03.2018 в сумі 10970,49 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 6635,61 грн., суми прострочених платежів по процентах 4304,88 грн, 30,00 грн. заборгованість за комісією, а також понесені судові витрати у справі. 10 грудня 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Представник позивача ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС», Зімірьова О.О. в прохальній частині позовної заяви просила про розгляд справи проводити за відсутності сторони позивача, підтримує позовні вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, на адресу суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає частково, а саме визнає позов в частині стягнення тіла кредиту, щодо інших позовних вимог заперечує. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Суд встановив, що 06 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та відповідачем підписано договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування №94372563000. З копії Анкети-заяви на надання споживчого кредиту вбачається, що [PERSON] звернулася до АТ «Укрсиббанк» для отримання споживчого кредиту на купівлю мобільного телефону на суму 4599,13 грн.. Згідно наданим позивачем випискам, відповідач користувалась наданою їй кредитною лінією згідно договору №94372563000 та відповідно частково погашала заборгованість. Відповідно до п.2.2. Договору - Анкети від 06.03.2018 року №94372563000 ліміт кредитування (ліміт овердрафту) встановлюється у розмірі 7000, грн. Строк користування кредитом з 06.03.2018 по 06.03.2020. Відповідно до вимоги АТ «Укрсиббанк» від 11.05.2025 повідомляє про зміну кредитора на ТОВ «Верра Фінанс» та про розмір заборгованості в сумі 10970,49 грн.. Як вбачається з рахунку заборгованості за договором про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування № 94372563000 від 06.03.2018 р боржник [PERSON] має заборгованість в розмірі 10970,49 грн., яка складається з: 6635,61 грн. заборгованості за основним боргом та 4304,88 грн. заборгованості за відсотками. 30,00 грн. заборгованість за комісією. Також, представником позивача надано виписки АТ «Укрсиббанк» по рахунку каркти [NUMBER] банківського продукту Револьверна кредитна картка «Карта Sуперпокупця», термін дії ліміту 10.08.2024, з якого вбачається рух коштів по рахунку картки. На підставі договору факторингу № 237 від 25 січня 2023 року з додатком - витягом з реєстру боржників, платіжною інструкцією з оплати за відступлення прав вимоги згідно з договором факторингу, укладеним між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» (клієнт) та фінансовою установою Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРРА ФІНАНС» (фактор), що є позивачем у даній справі, останнє набуло право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача за договором. Факт передачі права вимоги за договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджується реєстром боржників до договору факторингу №237 від 25.01.2023, розмір загальної заборгованості складає 10970,49 грн, яка складається з 6635,61 грн заборгованість за основним боргом, 4304,88 грн заборгованість за відсотками, 30,00 грн заборгованість за комісією та платіжною інструкцією від 25.01.2023 № 67. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування) під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевказане, та те, що в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем, відповідач не заперечує факт отримання кредитних коштів, тобто сторонами погоджено умови отримання кредитних коштів, зокрема щодо сплати відсотків та відповідальність за порушення погоджених умов, відповідачем не надано доказів повернення отриманого кредиту, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення на користь позивача заборгованість за кредитним договором №94372563000 від 06.03.2018 в розмірі 10970,49 грн., з яких 6635,61 грн -тіло кредиту та 4304,88 грн - відсотки за користування кредитом, 30.00 грн. заборгованість за комісією. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін (ч.3 ст. 141 ЦПК України). В силу вимог ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема у справах №923/560/17, №329/766/18, № 178/1522/18. Враховуючи особливості предмета спору, а також характер виконаної адвокатом роботи з урахуванням складності справи, а також заперечення стороною відповідача, щодо обгрунтованості суми вказаних витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 гривень. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved