Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що в період часу з грудня 2013 року по лютий 2015 року перебували в близьких відносинах та проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, а тому перебували у фактичних шлюбних відносинах. За час близьких відносин у них народився син [PERSON] , [INFO] .. Запис про дитину було проведено у порядку ч.1 ст.135 СК України. Добровільно відповідач не бажав і не бажає записувати себе батьком сина. Просила визнати відповідача батьком [PERSON] , [INFO] , зобов`язати третю особу внести зміни до актового запису №750 від 16.12.2014 про народження [PERSON] , [INFO] , вказавши батьком [PERSON] , [INFO] , стягувати з [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку, та інших доходів щомісячно та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 18.08.2025 року було відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив провести розгляд справи у його відсутність, подавши письмову заяву. Представник відповідача [PERSON] просила провести розгляд справи у її відсутність, одночасно подала письмову заяву відповідача про визнання позову. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечив, розгляд справи просив проводити за його відсутності, про що подав заяву до суду. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає можливим відповідно до ст.200 ч.3 ЦПК України розглянути справу у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши подані докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] . Реєстрація проведена відповідно до ст.135 СК України за вказівкою матері. Сторони у шлюбі не перебували, зпяву про визнання свого батьківства відповідач не подав. Відповідно до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Законодавством (ст.128 СК України) визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Ст.134 СК України передбачено внесення змін до актового запису про народження на підставі рішення суду у разі визнання батьківства. З висновку експерта №СЕ-19/106-25/18424-БД від 14.11.2025 року щодо підтвердження кровного споріднення дитини та відповідача, проведеного Житомирським науково-дослідним експертно-крміналістичним центром МВС України, вбачається, що за результатами порівняльного дослідження встановлено, що [PERSON] , [INFO] ймовірно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , біологічною матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] , ймовірність даної події становить не менше ніж 99,99999999 % . Відповідач визнав своє батьківство щодо [PERSON] , подавши письмову заяву. Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст.134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач визнає себе батьком дитини [PERSON] , суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог в цій частині, так як вони пред`явлені в інтересах дитини та є обґрунтованими, законними та підтверджуються матеріалами справи. Як передбачено ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів ( ст.182 СК України). Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище сторін, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню, а саме з відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку ( доходу) , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вказане, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved