Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Комунальне підприємство «Житлокомсервіс» (надалі позивач) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкових територій. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу р.№ 3049, посвідченому 21.12.2004 року приватним нотаріусом ХМНО Некрасовою Н. А., а [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 23.03.2019 року та є споживачами послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що надаються підприємством. Позивач належним чином виконує свої зобов`язання щодо надання послуг з утримання багатоквартирних будинків і споруд та прибудинкових територій. Проте, відповідачі за спожиті житлово-комунальні послуги належним чином не сплачують, внаслідок чого за адресою: [ADDRESS] утворилася заборгованість. Невиконання відповідачами зобов`язань щодо оплати за спожиті житлові послуги є порушенням права позивача на належну оплату наданих послуг, що й послугувало підставою для звернення до суду з позовною заявою. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 19.11.2025 року відкрито провадження в цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача Жиляк Т. О., належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Надала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника позивача. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`явилися, про наявність поважних причин своєї неявки в суд не повідомили, заяв про відкладення судового засідання відповідачі не надали, відзиву на позов не направили. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішенням 4 сесії Харківської міської ради 5 скликання № 69/06 від 26.07.2006 року «Про створення комунального підприємства «Жилкомсервіс» створено Комунальне підприємство «Жилкомсервіс». Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 року № 1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова» КП «Жилкомсервіс» визначено виконавцем послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова. Рішенням 23 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 26.01.2024 року № 522/24 Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» перейменовано у Комунальне підприємство «Житлокомсервіс», що підтверджуєть Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07.05.2025 року. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються відносини, що виникають в процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, є Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (надалі Закон 2189-VIII). До прийняття цього Закону діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (надалі Закон 1875-IV). Відповідно до статті 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги. Статтею 6 Закону № 2189-VIII передбачено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. При цьому в пунктах 12, 13, 14 частини 1 статті 1 Закону визначено, що управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач. Також визначено, що послуга з управління багатоквартирним будинком це результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади міста Харкова та перебуває у господарському віданні Комунального підприємства «Житлокомсервіс». Судом встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.11.2025 року № 450357535 власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є відповідач [PERSON] . Відповідач [PERSON] зареєстрована з 27.03.2019 року за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру територіальної громади міста Харкова від 14.11.2025 року № 12-0005115-2025. Таким чином, суд вважає, що виникли спірні правовідносини між позивачем та [PERSON] у період з 01.05.2013 по 01.04.2019, та між позивачем та відповідачами [PERSON] , [PERSON] у період з 01.04.2019 по 01.11.2025, підпадають під регулювання ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV та № 2189-VIII. Статтею 12 Закону № 2189-VIII зазначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Тобто, отримувати на законних підставах житлово-комунальні послуги споживач може лише уклавши з виконавцем відповідної послуги договір. Такий обов`язок щодо укладання договору підтверджується положеннями пункту 1 частини 2 статті 7 Закону. Аналогічні норми містив в собі Закон № 1875-IV. В статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (Закону № 2189-VIII) зазначено, що управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. На виконання визначених рішенням Харківської міської ради від 20.12.2006 № 1186 функцій щодо надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» 28.11.2006 в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» № 95/1 був опублікований публічний договір про надання житлово-комунальних послуг (з подальшими змінами в 2007 і 2009 роках), яким передбачено предмет договору, права та обов`язки сторін, строк дії договору, оплата спожитих послуг (надалі Договір). Цей Договір в силу актів цивільного законодавства є формуляром, який може бути укладений лише шляхом приєднання споживача до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Форма та зміст (умови) типового договору були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин до 2018 року. 01.09.2019 в дію було введено ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Протокол про обрання управителя співвласниками будинку за адресою: [ADDRESS] до КП «Житлокомсервіс» не надходив, таким чином підстави для укладення типового договору про надання послуг управління багатоквартирним будинком за формою, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 № 712 відсутні. Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Крім того, вказаний обов`язок щодо укладання договору та оплати спожитих послуг передбачений Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572. В пункті 7 вказаних Правил зазначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 1 Договору визначено, що предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкових територій, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо (далі послуги) у будинку, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади м.Харкова (перелік додається), а споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором. Положеннями пункту 7 Договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється (платежі вносяться) не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до п. 22 Договору цей договір набирав чинності з 01 січня 2007 року та укладений згідно з ч. 3 ст. 205, ст. ст. 642, 643 Цивільного кодексу України строком на 3 роки, якщо про інше не буде заявлено споживачем в письмовій формі. Договір вважається продовженим на той самий строк, якщо за місяць до закінчення дії його терміну однією зі сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору. Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про намір відповідачів відмовитися від отримання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надавалися позивачем у зазначені в позові період за адресою: [ADDRESS] . Фактично, після набуття права власності на квартиру та реєстрації місця проживання за вказаною адресою відповідачі не припинили користування нею та послугами, які надавалися їм у зв`язку з таким користуванням у багатоквартирному будинку. Доказів зворотного відповідачем не надано. Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено законом. Згідно з приписами статей 150, 151, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватної власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Громадяни, які мають у приватної власності квартиру, зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Члени сім`ї власника квартири (дружина, їх діти, батьки), які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Члени сім`ї власника квартири зобов`язані до неї дбайливо ставитися. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і придомової території та проведенню ремонту. Крім того, статтею 382 Цивільного кодексу України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Таким чином, відповідач [PERSON] , як власник квартири у багатоквартирному будинку, є співвласником спільного майна такого багатоквартирного будинку, яке використовується для задоволення потреб усіх співвласників будинку. Тому відповідач зобов`язаний також брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. [PERSON] , яка проживає разом з [PERSON] у квартирі, що йому належить, користується жилим приміщенням нарівні з власником квартири та зобов`язана брати участь у витратах по утриманню квартири і придомової території та проведенню ремонту. Дані вимоги встановлені частинами 1, 2, 6 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до якої утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Заборгованість власників квартир по укладених угодах, пов`язаних з утриманням будинку та оплатою комунальних послуг, стягується в судовому порядку. Пунктом 1 частини 1 статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами укладених договорів. Норма частини 2 статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлює обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до частини 1 статті 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов`язок споживача оплачувати щомісяця житлово-комунальні послуги, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Норми аналогічного змісту встановлені Законом № 1875-IV. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що у відповідачів виникли зобов`язання щодо оплати комунальних послуг, які вони отримували. Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилися від житлових послуг, які надавало їм КП «Житлокомсервіс», то у них виникли зобов`язання щодо оплати цих послуг. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідачів як споживачів від оплати відповідних послуг. Крім того, суд зазначає, що в силу приписів частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Частиною 1 статті 10 Закону передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Надання послуг здійснюється КП «Житлокомсервіс» згідно з переліком та за тарифами, затвердженими рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 893 від 20.12.2011 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова», з наступними змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.05.2018 № 328. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не виконує, плату за спожиті послуги у повному обсязі не здійснює, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість за наданні послуги за період з 01.05.2013 по 01.04.2019 у розмірі 13 332,36 грн. Також, відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не виконує, плату за спожиті послуги у повному обсязі не здійснюють, внаслідок чого у них перед позивачем утворилась заборгованість за наданні послуги за період з 01.04.2019 по 01.11.2025 у розмірі 29 513,73 грн. Зазначене свідчить про неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань, що порушує право позивача на одержання плати за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно достатті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, надають суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьою особою. Відповідачі не скористались своїм правом, заперечень щодо позовних вимог позивача та доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідно до положень статті 81 ЦПК України, суду не надав. Судом встановлено неналежне виконання відповідачами взятих на себе зобов`язань по оплаті спожитих послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що є порушенням умов договору, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням повного задоволення позовних вимог суд покладає судовий збір на відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved