Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

До суду 03 грудня 2024 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 04 березня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір про іпотечний кредит № MR73GK0040300006. Згідно договору позивач зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі 501 150,00 грн. на термін до 04 березня 2040 року, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку із чим станом на 27 травня 2025 року має заборгованість у розмірі 559 318,12 грн., яка складається з: 393 121,12 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 166 197,00 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Тому позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 559 318,12 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 711,82 грн. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» надав до суду клопотання, у якому просив задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та без його участі. Відповідачка клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надала, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Перевіривши надані докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 04 березня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір про іпотечний кредит № MR73GK0040300006. Згідно з п.1.1., п. 1.1.1. договору про іпотечний кредит, кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 501 150,00 грн. у вигляді не відновлюваної кредитної лінії на цілі: придбання нерухомості 390 000,00 грн. та сплату страхових платежів 111 150,00 грн., а позичальник зобов`язується належним чином використати та повернути кредит в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, у тому числі сплатити проценти за користування кредитом у наступному розмірі: 15,50% річних розмір процентної ставки за користування кредитом, що діє з укладення цього договору та завершується зі спливом 12 місяців в дату, що передує календарній даті укладання цього договору та є періодом дії процентної ставки за перший рік кредитування. Відповідно до п. 1.3 договору про іпотечний кредит, термін повернення кредиту в дати, встановлені графіком погашення кредиту (додаток № 1 до цього договору), але не пізніше 04 березня 2040 року включно. Згідно з п. 2.2.1 договору про іпотечний кредит, кредит на придбання нерухомості надається шляхом зарахування кредитором коштів на рахунок позичальника № [NUMBER] , відкритий у кредитора. Згідно п.2.3 договору про іпотечний кредит, позичальник зобов`язується до «04» числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після укладення цього договору, здійснювати повернення кредиту та сплачувати нараховані кредитором проценти за користування кредитом, ануїтетними платежами в розмірі зазначеному відповідно до графіку погашення кредиту, шляхом зарахування на рахунок № [NUMBER] , відкритий у кредитора. Останній ануїтетний платіж позивальник зобов`язується здійснити не пізніше 04 березня 2040 року. Згідно п.2.4 договору про іпотечний кредит, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється кредитором щодня, не пізніше дня сплати ануїтетного платежу, зазначеного в п.2.3 договору, за фактичний час користування кредитом, включаючи день зарахування кредитором коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий у кредитора, та виключаючи день повернення кредиту. Проценти розраховуються на фактичну суму неповернутого кредиту, за методом «факт/360», згідно якого для розрахунку днів використовується фактична кількість днів у місяці, умовна кількість днів у році 360). Згідно п.3.1 договору про іпотечний кредит, виконання позичальником зобов`язань за цим договором (в тому числі і додатковими угодами до нього) забезпечується: - іпотекою нерухомого майна житлового призначення, а саме: квартирою [ADDRESS] , згідно іпотечного договору № MR73GK0040300006 від 04 березня 2020 року, укладеного між кредитором та іпотекодавцем. На підтвердження виконання банком зобов`язань видачі кредитних коштів надано банківську виписку по рахунку № [NUMBER] за період з 04 березня 2020 року по 27 травня 2025 року; банківську виписку по рахунку № [NUMBER] за період з 04 березня 2020 року по 27 травня 2025 року; банківську виписку по рахунку № [NUMBER] за період з 04 березня 2020 року по 27 травня 2025 року; меморіальним ордером №K0304VQPJG/tr.SAMBK0304VQPJG 1/04100009 від 04 березня 2020 року на суму 390 000,00 грн.; меморіальним ордером №000M/tr.HS02K1110B000M1/0410009 від 10 листопада 2020 року на суму 4 095,00 грн.; графік погашення кредиту (№ договору MR30GА0040300001 від 10 жовтня 2019 року). З наданого банком розрахунку заборгованості за договором про іпотечний кредит № MR73GK0040300006 від 04 березня 2020 року, вбачається, станом на 27 травня 2025 року у відповідачки перед банком утворилася заборгованість у розмірі 559 318,12 грн., яка складається з: 393 121,12 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 166 197,00 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за договором про іпотечний кредит № MR73GK0040300006 від 04 березня 2020 року в загальному розмірі 559 318,12 грн., яка складається з: 393 121,12 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 166 197,00 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Оскільки вимоги позивача задоволені, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 711,82 грн., які підтверджуються платіжним дорученням. На підставі викладеного,

Outcome: approved