Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав. На обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що 08 жовтня 2011 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Як з часу реєстрації шлюбу, так і до сьогодні відповідач не цікавився її життям та здоров`ям. [INFO] вона народила сина [PERSON] . У свідоцтві про народження сина батьком вказаний відповідач. Спільне життя не склалось та за рішенням суду від 23 січня 2013 року їх шлюб розірвано. У березні 2015 року разом з дитиною переїхали до міста Ірпінь, де і проживає і працює на даний час. За цей час вона неодноразово намагалася зв`язатися із відповідачем та його родиною, однак відмовлялися спілкуватися з нею та навіть не відповідали на телефонні дзвінки. Жодної матеріальної підтримки відповідач не надавав, ані їй, ані дитині. Лише після постановлення рішення про стягнення аліментів № 380/63/13-ц від 05.02.2013 року та відкриття виконавчого провадження 13.09.2018 року ВП № [NUMBER] відділом ДВС, відповідач почав сплачувати аліменти, у розмірі 1309 гривень на місяць. Але і ці незначні кошти на утримання сина відповідач сплачував не довго. Син [PERSON] взагалі не знає свого біологічного батька, жодного разу в житті він його не бачив. Відповідач не забирав позивача з дитиною при виписці з пологового будинку. Рішенням Ірпінської міської ради від 24.04.2019 року затверджено місце проживання дитини разом з позивачем. Невиконання своїх батьківських обов`язків відповідачем, підтверджується показами вчителя, довідками зі школи, де вчиться дитина, не підтримує, дитину до школи приводять і забирає мати, довідкою педіатра, в якій вказано, що батько жодного разу на прийом з дитиною не з`являвся. Вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, жодних дій щодо зміни свого ставлення до дитини не вчиняє. Тому наявні всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Також вказала, що за рішенням суду з [PERSON] стягуються аліменти. Але їх розмір є недостатнім, не забезпечує всіх потреб зростаючої дитини. Фактично батько сина проживає в Київській області. Вважає, що у нього покращилось матеріальне становище і є підстави для збільшення розміру аліментів та стягувати у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. Просила суд: збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Тетіївського районного суду Київської області про стягнення аліментів № 380/63/13-ц від 05.02.2013 року та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3500 грн., починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати третю особу Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради надати сулу висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13 липня 2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав, відкрито загальне позовне провадження у справі. 10 серпня 2022 року [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав. Не погоджуючись з даним позовом вказав, що спільне життя не склалось та між ним та [PERSON] шлюб розірвано. Від шлюбу подружжя виховує сина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання син шлюбу проживає спільно з матір`ю - [PERSON] . За рішенням суду він щомісячно сплачує аліменти з усіх видів заробітку в розмірі 1/4 частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10.01.2013 року до досягнення ним повноліття. Вважає, що сплачує аліменти на утримання дитини в достатньому розмірі, враховуючи своє матеріальне положення. На даний час він працює, з його заробітку відраховують й аліменти. Заборгованість не має. Також заперечує доводи позивача у невиконанні ним своїх батьківських обов`язків щодо спільної дитини. Вказав, що після припинення спільного проживання, між ними склались вкрай напружені та негативні відносини. Позивачка фактично не дає можливості бачитись з дитиною. Штучно перекручує обставини. Але він періодично мав змогу бачитись з сином, спілкуватись з ним, робив йому подарунки. Жодних винних дій в його поведінці по відношенню до дитини немає. Просив відмовити у задоволенні позову. 14 вересня 2022 року позивачем було подане заперечення на відзив відповідача. Додатково позивач вказала, що несе суттєві витрати на утримання дитини, пов`язаних з її лікуванням, навчанням. А розмір аліментів становить 1334 грн., що є недостатнім розміром для забезпечення всіх потреб дитини. У середньому вона витрачає на утримання сина біля 12 000 грн. на місяць. Також стверджує, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками батька, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не створює для нормального спілкування з ним. Після припинення спільного проживання бачив сина всього кілька разів, не цікавився долею дитини і після початку повномасштабного вторгнення. Ігнорує домовленості з сином. За весь час відповідач не звертався до жодних органів щодо перешкод у спілкуванні з сином, що підтверджує його небажання спілкуватись з сином. Просила позов задоволити. 04 листопада 2022 року позивачем було подано до Ірпінського міського суду Київської області заяву про уточнення позовних вимог. Вказала, що відповідач працює, але отримує мінімальну заробітну плату в розмірі 6700 грн. Тому доцільно змінити частку, яку будуть відраховувати у якості аліментів та стягнути з відповідача аліменти в розмірі частини доходу відповідача. Остаточно просила суд: збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Тетіївського районного суду Київської області про стягнення аліментів № 380/63/13-ц від 05.02.2013 року та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки всіх видів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 06.12.2022 року представником виконавчого комітету Ірпінської міської ради надано висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до даного висновку орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 10.08.2022 року відповідач заявив відвід судді Ірпінського міського суду Київської області Третяк Я.М. з підстав сумнівів в неупередженості та об`єктивності судді Ірпінського міського суду Київської області Третяк Я.М. щодо розгляду цивільної справи № 367/1697/22. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10 серпня 2022 року заяву відповідача [PERSON] про відвід судді Ірпінського міського суду Київської області Третяк Я.М. - задоволено. Цивільну справу № 367/1697/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав, передано до канцелярії суду для повторного розподілу між суддями Ірпінського міського суду Київської області в порядку передбаченому ст. 33 ЦПК України. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 серпня 2022 року було прийнято до провадження справу № 367/1697/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав, відкрито загальне позовне провадження у справі. 29.08.2022 року представник відповідача Василь Дем`яненко заявив відвід судді Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В. з підстав сумнівів в неупередженості та об`єктивності судді Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В. щодо розгляду цивільної справи № 367/1697/22. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 31 серпня 2022 року заяву представник відповідача Василь Дем`яненко про відвід судді Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В. - задоволено. Цивільну справу № 367/1697/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав, передано до канцелярії суду для повторного розподілу між суддями Ірпінського міського суду Київської області в порядку передбаченому ст. 33 ЦПК України. Суддею Ірпінського міського суду Київської області Кухленко Д.С. заявлено самовідвід з метою недопущення виникнення у учасників судового провадження сумнівів об`єктивності та неупередженості судді для забезпечення достатніх гарантій на справедливий розгляд незалежним і безстороннім судом з метою недопущення порушень вимог ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», присяги судді, на підставі ст. 36,39 ЦПК України. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05 вересня 2022 року заяву про самовідвід судді Ірпінського міського суду Київської області Кухленко Д.С. - задоволено. Цивільну справу № 367/1697/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав, передано до канцелярії суду для проведення розподілу у відповідності до вимог чинного законодавства. Суддею Ірпінського міського суду Київської області Карабаза Н.Ф. заявлено самовідвід з метою недопущення виникнення у учасників судового провадження сумнівів об`єктивності та неупередженості судді для забезпечення достатніх гарантій на справедливий розгляд незалежним і безстороннім судом з метою недопущення порушень вимог ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», присяги судді, на підставі ст. 36,39 ЦПК України. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08 вересня 2022 року заяву про самовідвід судді Ірпінського міського суду Київської області Карабаза Н.Ф. - задоволено. Цивільну справу № 367/1697/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав, передано до канцелярії суду для проведення розподілу у відповідності до вимог чинного законодавства. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Мерзлий Л.В. від 21 вересня 2022 року було прийнято до провадження справу № 367/1697/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав. 07.11.2022 року представник відповідача [PERSON] заявив відвід судді Ірпінського міського суду Київської області Мерзлий Л.В. з підстав сумнівів в неупередженості та об`єктивності судді Ірпінського міського суду Київської області Мерзлий Л.В. щодо розгляду цивільної справи № 367/1697/22. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 листопада 2022 року заяву представник відповідача [PERSON] про відвід судді Ірпінського міського суду Київської області - задоволено. Цивільну справу № 367/1697/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав, передано до канцелярії суду для повторного розподілу між суддями Ірпінського міського суду Київської області в порядку передбаченому ст. 33 ЦПК України. Суддею Ірпінського міського суду Київської області Одарюк М.П. заявлено самовідвід з метою недопущення виникнення у учасників судового провадження сумнівів об`єктивності та неупередженості судді для забезпечення достатніх гарантій на справедливий розгляд незалежним і безстороннім судом з метою недопущення порушень вимог ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», присяги судді, на підставі ст. 36,39 ЦПК України. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25 листопада 2022 року заяву про самовідвід судді Ірпінського міського суду Київської області Одарюк М.П. - задоволено. Цивільну справу № 367/1697/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав, передано до канцелярії суду для проведення розподілу у відповідності до вимог чинного законодавства. Суддею Ірпінського міського суду Київської області Горбачова Ю.В. заявлено самовідвід з метою недопущення виникнення у учасників судового провадження сумнівів об`єктивності та неупередженості судді для забезпечення достатніх гарантій на справедливий розгляд незалежним і безстороннім судом з метою недопущення порушень вимог ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», присяги судді, на підставі ст. 36,39 ЦПК України. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2022 року заяву про самовідвід судді Ірпінського міського суду Київської області Горбачова Ю.В. - задоволено. Цивільну справу № 367/1697/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав, передано до канцелярії суду для проведення розподілу у відповідності до вимог чинного законодавства. Суддею Ірпінського міського суду Київської області Шестопалова Я.В. заявлено самовідвід з метою недопущення виникнення у учасників судового провадження сумнівів об`єктивності та неупередженості судді для забезпечення достатніх гарантій на справедливий розгляд незалежним і безстороннім судом з метою недопущення порушень вимог ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», присяги судді, на підставі ст. 36,39 ЦПК України. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 31 січня 2023 року заяву про самовідвід судді Ірпінського міського суду Київської області Шестопалова Я.В. - задоволено. Цивільну справу № 367/1697/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав, передано до канцелярії суду для проведення розподілу у відповідності до вимог чинного законодавства. Суддею Ірпінського міського суду Київської області Линник В.Я. заявлено самовідвід з метою недопущення виникнення у учасників судового провадження сумнівів об`єктивності та неупередженості судді для забезпечення достатніх гарантій на справедливий розгляд незалежним і безстороннім судом з метою недопущення порушень вимог ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», присяги судді, на підставі ст. 36,39 ЦПК України. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14 лютого 2023 року заяву про самовідвід судді Ірпінського міського суду Київської області Линник В.Я. - задоволено. Цивільну справу № 367/1697/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав, передано до канцелярії суду для проведення розподілу у відповідності до вимог чинного законодавства. Розпорядженням про направлення справи до іншого суду виданого головою Ірпінського міського суду Київської області Линник В.Я. цивільну справу № 367/1697/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав, направлено для розгляду до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 27 лютого 2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав. 18.05.2023 року представник відповідача Василь Дем`яненко заявив відвід судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчку А.Я. з підстав сумнівів в неупередженості та об`єктивності судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. щодо розгляду цивільної справи № 367/1697/22. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2023 року у заяві представника відповідача [PERSON] про відвід судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. - було відмовлено. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав до судового розгляду в загальному позовному проваджені. На підставі розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2025 року №254 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 369/1697/22. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2025 року прийнято до розгляду цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав. У судове засідання [PERSON] з`явилася. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання [PERSON] та представник відповідача [PERSON] не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. В судове засідання представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради в судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву, в якій просить справу слухати без їхньої участі, розглянути справи відповідно до вимог закону та враховуючи інтереси дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до наступного висновку. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 передбачено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції у Київській області, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (справа 380/60/13ц). Відповідно до рішення Тетіївського районного суду Київської області від 23.01.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 08.10.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №123 - розірвано. Після розірвання шлюбу змінено [PERSON] прізвище на дошлюбне прізвище - [PERSON] . Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 03.07.2013 року змінено прізвище [PERSON] , [INFO] на прізвище [PERSON] (справа 380986/13ц). Відповідно до рішення Ірпінської міської ради № 68/9 від 24.04.2019 року затверджено висновок, яким орган опіки та піклування визначив місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . З характеристики вихованця Ірпінського навчального закладу № 6 «Радість» [PERSON] вбачається, що мати понад усе переймається своїм сином, її цікавить все те, що стосується його; відвідує батьківські збори та приймає активну участь у житті садочка. Добра, відповідальна. За весь час перебування дитини в закладі батько ні разу не з`явився, не поцікавився моральними та матеріальними потребами дитини. З характеристику учня 1-В класу Ірпінської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №17 [PERSON] вбачається, що вихованням [PERSON] займається мати, [PERSON] . Систематично цікавиться успіхами хлопчика, часто відвідує школу. [PERSON] завжди охайно одягнений, до уроків завжди підготовлений, забезпечений всім необхідним для навчання. Батько не приділяє уваги вихованню сина, жодного разу не відвідав школу. Відповідно до характеристику учня 3-В класу Ірпінської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №17 [PERSON] - батько [PERSON] школу не відвідує, успіхами дитини не цікавиться. Відповідно до ст.15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів , наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина , наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав , доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів , інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 1 б липня 2015 Року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111 /04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно рішення Тетіївського районного суду Київської області від 05.02.2013 по справі № 380/63/13- відповідач щомісячно сплачує аліменти з усіх видів заробітку в розмірі 1/4 частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10.01.2013 року до досягнення нею повноліття. Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості по аліментам № 6791 від 30.05.2022 року вбачається, що відповідач виконував вище вказане рішення та станом на травень 2022 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Дослідивши надані позивачем копії квитанцій, акти виконаних робіт, суд переконаний, що сплата аліментів з усіх видів заробітку відповідача в розмірі 1/4 частини є обґрунтованою та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Будь-якої зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом позивачем наведено не було. Матеріали справи не містять будь-яких доказів покращення матеріального становища платника аліментів, не заявлено позивачем жодного клопотання щодо витребування таких доказів у разі складнощів в їх отриманні. Крім того, твердження позивача про отримання [PERSON] мінімальної заробітної плати не підтверджено відповідними доказами. Натомість, відповідно до довідки №1655/1775 від 03 листопада 2025 року солдат [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у ВЧ [NUMBER] . Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що збільшення розміру аліментів на утримання дитини у даному випадку є недоцільним та не обґрунтованим, а тому суд вважає за необхідне у позові відмовити. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Необґрунтоване позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини(постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23). Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 01 серпня 2024 року в справі № 366/52/21, від 07 березня 2024 року в справі № 947/7448/22, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18, від 06 жовтня 2021 року в справі № 320/5094/19). З пояснень сторін встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] склались вкрай напружені та неприязні відносини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до даного висновку орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, [PERSON] заперечує проти позову про позбавлення його батьківських прав. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Даний висновок органу опіки суд приймає до уваги. Так, висновок обґрунтований не лише на довідках, поясненнях, наданих позивачкою, але й перевірені дійсні взаємовідносини батьків дитини між собою, наявність конфліктних ситуацій, можливість маніпуляції батьками дитиною задля виконання певних вимог, взяті до уваги доводи батька про перешкоди. Крім того, посилання на довідки, надані позивачкою, не підтверджували злісне, свідоме ухилення батька дитини від виконання своїх обов`язків. Подані позивачем довідки про те, що лише вона цікавиться навчанням сина, його лікування, тощо, суд до уваги не приймає, оскільки батько дитини проживає в іншій місцевості, що відповідно унеможливлює особисту активну участь у житті дитини. Крім того, на даний час відповідач проходить військову службу. Доказів протилежного суду не подано. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Натоміть судом встановлено, що батько час від часу спілкується з сином, хоча у позові [PERSON] вказувала, що син взагалі не знає свого біологічного батька, жодного разу в житті його не бачив. З пояснень сторін вбачається, що після припинення спільного проживання між ними склались неприязні стосунки, в тому числі й щодо участі батька у вихованні та піклування про сина. І сторони замість пошуку компромісу, вважають лиш власне бачення правильним. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення батька батьківських прав. При цьому суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу та допускається при наявності вини в його батька/матері, які належно не виконують своїх батьківських обов`язків. У матеріалах справи відсутні належні докази винної поведінки відповідача, як батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що свідчить про його злісне та умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо його неповнолітнього сина. Допитані в судовому засіданні свідки також не підтвердили обставин злісного ухилення відповідача, а лише повідомили своє суб`єктивне ставлення до участі [PERSON] у житті та вихованні сина. Так, звісно, можливо і відповідач не найкращий у світі батько, але сплачує аліменти, заборгованість відсутня, час від часу спілкується з сином. Разом з тим, категорично заперечував щодо позбавлення його батьківських прав. Щодо думки дитини [PERSON] , [INFO] . У судовому засідання заслухано думку [PERSON] . Хлопчик суду пояснив, що живе з мамою, яка про нього піклується; зі татом майже не спілкується. Він звик, що тато ним не цікавиться. До позбавлення батьківських прав позитивно. Відповідно до положень статті 12 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини. З цією метою дитині надається можливість бути заслуханою в ході судового чи адміністративного розгляду, безпосередньо або через представника чи відповідний орган. За ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17). При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку. При вирішенні справи, суд приймає думку дитини, але зважає, що на час розгляду справи йому виповнилось 13 років, він любить та проживає разом з мамою З татом майже не бачиться, не спілкується. По суті бажання позбавлення батьківських прав є невмотивованим, висловлене загальними фразами. Довгий час живе з мамою, тата довго не бачив, має на час розгляду усталений ритм життя. Тому суд критично оцінює бажання дитини позбавити відповідача батьківських прав. По суті дитина за час проживання з мамою звикла до певного способу життя та не бажає змінювати такий спосіб життя. Відсутність регулярного повноцінного спілкування з батьком протягом тривалого часу, коли дитина мала тісний контакт з мамою та не мала можливості спілкуватися з батьком, дає підстави для висновку, що зазначене вплинуло на думку малолітньої дитини. Згода дитини на позбавлення батьківських прав не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. У контексті наведеного, суд зазначає, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо або відносини між ними погіршились, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків. Батько ніколи не зможе замінити мати, а мати - батька. Діти є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів. Вирішуючи спір, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Суд зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Так, згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, виходячи з якнайкращих інтересів малолітньої дитини, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки вищевказані обставини справи та подані сторонами докази у своїй сукупності свідчать про те, що відповідач своєю поведінкою підтверджує факт піклування про дитину, матеріальне забезпечення. Хоч відповідач і тривалий час не бачив своєї дитини, але зважаючи на пояснення сторін, така ситуація склалась за вини обох батьків (з одного боку постійні відмови у побаченнях з дитиною за різних причин, з іншого - відсутність регулярних вимог щодо побачень з дитиною). Крім того, рішення суду про позбавлення батьківських прав не може підміняти собою вирішення інших питань щодо виховання дитини. Докази, які були надані позивачем, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно дитини. Суд не вбачає достатніх підстав вважати, що недостатнє спілкування батька з сином, пов`язано з суто винними, злісними, умисними його діями . Суд звертає увагу на висновок у справі "Mandet c. France", в якій 11 років бездіяльності батька не розглядалась Європейським судом як обставина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Навпаки, суд зазначив, що існує потенційна вигода майбутніх дитячо-батьківських відносин, оскільки поновлення цього зв`язку надає дитині можливість отримати більше, ніж втратити. Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. У цій ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне невиконання відповідачем своїх обов`язків. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, а тому суд вважає за необхідне у позові відмовити. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed