Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 04 червня 2011 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міськогого управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №935. Від подружнього життя у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що під час подружнього життя з відповідачкою постійно виникали конфлікти та непорозуміння на побутовому рівні, через різні погляди на шлюб та сім`ю, що в кінцеввому результаті призвело до остаточного розладу. Намагання знайти взаєморозуміння виявились марними, вони втратили почуття любові один до одного, спільного господарства не ведуть та не планують продовжувати подружнє життя. Вказує, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу неможливе. Просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не прибув, на адресу суду за Вх.№2208 від 23.01.2026 року надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не прибула, на адресу суду за Вх №2207 від 23.01.2026 року скерувала заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечувала проти розірвання шлюбу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить до такого. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 04 червня 2011 року, який зареєстровано у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міськогого управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №935, шо підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 04 червня 2011 року. Від подружнього життя у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.06.2016 року. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст.24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3, 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, що і зроблено позивачкою. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач з відповідачкою спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Шлюб носить лише формальний характер. Подальший сенс підтримувати сімейні відносини відсутній. Спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя. Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Виходячи із положень ст. 112 Сімейного кодексу України, враховуючи дійсні взаємовідносини, які склалися між сторонами, суд вважає, що сім`я позивача та відповідача фактично розпалася, спільного подружнього життя не ведуть, спільного господарства також, збереження сім`ї за таких обставин стало неможливим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідатиме взаємним інтересам сторін, і шлюб має бути розірвано. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати потрібно залишити на стороні позивача, оскільки питання щодо їх розподілу стороною позивача не ставиться. На підставі ст.110, 112, Сімейного кодексу України та

Outcome: approved