Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому також просить залишити дітей сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , на подальше проживання разом з нею. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позовні вимоги мотивує тим, що 08 серпня 2009 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від указаного шлюбу в них народилося двоє дітей син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що протягом останнього року сімейне життя між нею та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Наразі, кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у неї та дітей, він не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Зазначає, що почуття любові втрачено, шляхів до примирення немає. У зв`язку з наведеними обставинами позивачка звернулася до суду з цим позовом та просить такий задовольнити. Ухвалою суду від 15 грудня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в справі. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представниця адвокат Зизич Н.Ю. не з`явилися, однак остання подала заяву, в якій просила суд розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов такого висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Також установлено, що сторони в справі мають двоє дітей сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Малолітні діти проживають разом з матір`ю. За приписами ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною другою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною 3 статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, шлюб носить формальний характер, тому його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, у зв`язку з чим суд уважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Також норма ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч. 8 ст. 294 ЦПК України, які на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи те, що позивачка просить залишити їй шлюбне прізвище, тому після розірвання шлюбу такій необхідно залишити її шлюбне прізвище « [PERSON] ». Вирішуючи питання про місце проживання дітей після розірвання шлюбу, то суд дійшов такого висновку. Так, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місцем проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», № 11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідачем [PERSON] подано до суду заяву, в якій він зазначає, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити, що суд розцінює як його згоду щодо проживання дітей разом з матір`ю. За наведених обставин, суд уважає, що дітей сина [PERSON] та доньку [PERSON] після розірвання шлюбу між сторонами слід залишити проживати саме з матір`ю [PERSON] . Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. З огляду на наведене та

Outcome: approved