Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

03.11.2025 до Підгаєцького районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі», подана його представником, адвокатом Рудзеєм Юрієм Володимировичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЖТ№001139 від 25.11.2019, договір про надання правничої допомоги від 09.07.2025, довіреність від 09.07.2025), до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якій представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №193537 від 05.11.2020 у розмірі 34537,3 грн, та понесені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2423,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн на користь ТОВ «ФК «Гелексі». Розгляд справи просить провести в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» та [PERSON] було укладено договір позики №193537 від 05.11.2020 року в електронній формі. ТОВ «ФК «Гелексі» було фінансовою установою, яке здійснювало діяльність на ринку фінансових послуг. З цією метою, ТОВ «ФК«Гелексі» було організовано сервіс з надання онлайн позик (https://cashinsky.ua), який забезпечував надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики. Надання клієнтом-позичальником відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції, тобто пропозиції ТОВ «ФК «Гелексі» укласти електронний договір позики (оферти), здійснюється в декілька кроків шляхом вчинення певних дій. Відповідно до положень укладеного договору позики позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк встановлений цим договором. Позивач зазначає, що ТОВ «ФК «Гелексі» не відкриває рахунки споживачам фінансових послуг та не здійснює їх обслуговування. Тому, з метою перерахування коштів позичальникам, позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг - ТОВ «ФК «Елаєнс». ТОВ «ФК «Гелексі» є компанією, що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору №04/08-17-ПК від 04.08.2017 року ТОВ «ФК «Елаенс» (ТМ «Фонді») надавало ТОВ «ФК «Гелексі» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. В подальшому, на підставі зазначеного вище договору позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 7000,00 грн, на умовах строковості, поворотності та оплатності Відповідач умови кредитного договору не виконав, тому його заборгованість на дату подання позову складає 34537,30 грн, з яких: 7000,00 грн - заборгованість за позикою та 27537,30 грн - заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. Ухвалою від 18.11.2025, після усунення недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначене на 17 грудня 2025 року на 10 год. 30 хв. Ухвалою від 17.12.2025 судове засідання відкладене до 14 січня 2026 року з повторним викликом сторін. 14.01.2026 у судове засідання представник позивача не з`явився, однак у позовній заяві та окремій поданій заяві позивач клопотав розгляд справи проводити без участі представника; проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення з відміткою про вручення 24.12.2025 поштового відправлення, яким відповідачу направлено копію ухвали суду про прийняття позову до розгляду та відкриття провадження та повідомленням про виклик, відзиву на позов не подав, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 14.01.2026 суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у суду даних чи доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та докази в сукупності, суд встановив, що 05.11.2020 між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір позики № 193537, в електронній формі, який підписаний електронними підписами, в тому числі відповідачем одноразовим ідентифікатором /80zfwxv2/, відповідно до якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7000,00 грн. (арк.спр.16) Відповідно до п. 1.1. Договору позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі 7000,00 грн (п. 1.1.1 Договору), строк повернення позики (термін платежу) 04.12.2020 (п. 1.1.5 Договору). Плата за користування позикою у вигляді процентів складає 0,01 % в день від поточного залишку позики (п.1.1.2.1 Договору), розмір комісії (комісійної винагороди) складає 1,1 % в день від початкового розміру позики (1.1.2.2 Договору), нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою, нарахування комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою (арк.спр.12). У п. 3.4.1 зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позику в повному обсязі, сплатити проценти та комісію за користування позикою не пізніше дати, вказаної в п.п.1.1.5, де визначено строк повернення позики - 04 грудня 2020 року Пунктом 4.1 договору, передбачено, що позичальник зобов`язується повністю повернути позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені договором, не пізніше 04 грудня 2020 року (арк.спр.13). Відповідно до графіка платежів до договору позики №193537 від 05.11.2020, відповідач зобов`язаний був 04.12.2020 повернути заборгованість за договором позики в сумі 9253,3 грн, у тому числі 7000,0 грн - сума позики, 20,3 грн - проценти за користування позикою, 2233,0 грн - комісійна винагорода за користування позикоюСторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісійна винагорода за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору та розміщується в Особистому кабінеті (п.4.2 договору.) Обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики Позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позичальника) до строку повернення позики, зазначеному в п.п.1.1.5. Договору включно (п.4.3 договору). Згідно з п.4.3 договору у разі продовження строку Договору Позичальником, - нарахування процентів та комісійної винагороди за Договором після продовження строку здійснюється за фактичну кількість календарних днів, на яку продовжено строк Договору. Відповідно до довідки № 193537 від 01 вересня 2025 року ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ «Фонді»). на підставі Договору № 04/08-17 ПК про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) від 04.08.2017 надавало ТОВ «ФК «Гелексі» послуги з переказу грошових коштів фізичним особам, без відкриття рахунку. У результаті платіжної операції, ініційованої ТОВ «ФК «Гелексі», на картковий рахунок отримувача було успішно перераховано грошові кошти. Номер транзакції в системі: 1289181252, номер операції: 297399579, дата проведення платежу: 05.11.2020, сума платежу 7000,00, валюта платежу: гривня UAH, платіжний засіб (метод): карта, банк емітент платіжної картки отримувача коштів PRIVATBANK, номер банківської картки отримувача коштів [NUMBER] (арк.спр.17). Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК`Гелексі» за договором позики №193537 від 05.11.2020, за період із 05.11.2020 по 31.07.2025, станом на 02.04.2021 загальна сума заборгованості відповідача становить 34537,30 грн. В примітці до даного розрахунку зазначено, що нарахування за позикою зупиняються на 121 день прострочення у відповідності до вимог облікової політики ТОВ «ФК «Гелексі» (арк.спр.6-8зв.). Позивачем також надано паспорт позики з інформацією про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацією щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядком повернення кредиту, та іншими важливими правовими аспектами, з якого вбачається, що сторони погодили суму позики, яка становить 7000,00 грн, проценти за кристування позикою, відсотки - 20,30 грн, комісійну винагороду за користування позикою 2233,00 грн, пеню - 0 грн, термін платежу до 04.12.2020. Загальна сума заборгованості за договором позики становить 9253,30 грн (арк.спр.9-11). З`ясувавши обставини та дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких мотивів. В силу вимог ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.1, 2 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Ч.6 цієї статті визначає, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що у разі, коли відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, то моментом його підписання є в тому числі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з вимогами ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Крім того, згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст 612 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Отже, договір № 193537 між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] (відповідачем) було укладено 05.11.2020 відповідно до ст.11-12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав його шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У вказаному договорі наявні особисті дані відповідача зокрема, дата народження, серія та номер паспорта, податковий номер, зареєстроване місце проживання. Після підписання договору 05.11.2020 у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «ФК «Гелексі» виникло зобов`язання перерахувати кредитні грошові кошти у розмірі 7000,00 грн. в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок позичальника (п.1.2 договору), а у відповідача виникло зобов`язання повернути кредит та визначені у договорі за домовленістю сторін проценти до 04.12.2020. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав позичальнику кошти в сумі 7000,00 грн, що стверджується відповідною довідкою про переказ грошових коштів. Отже суд дійшов висновку, що сторони досягли згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення ст. 638 ЦК України. Такий договір є чинним, а докази зворотного в матеріалах справи відсутні. На підставі договору позики, відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 7000,00 грн із строком повернення позики 04.12.2020. Дата надання (отримання) позики 05.11.2020. Отже, строк кредитування становить 29 днів. Вирішуючи питання стягнення процентів та комісії, суд виходить із такого. За умовами договору відповідач отримав суму позики на умовах сплати процентів за користування цими коштами у розмірі 0,01% (п. 1.1.2.1) та комісії у розмірі 1,1% (п. 1.1.2.2) на строк до 04 грудня 2020 року. Таким чином, розмір процентів відповідно до умов договору за період з 05.11.2020 по 04.12.2020 складає 20,30 грн (тіло кредиту х проценти за користування позикою згідно п. 1.1.2.1 Договору х строк кредитування (7000х0,01%х29)). Розмір комісії відповідно до умов договору за період з 05.11.2020 по 04.12.2020 складає 2233,00 грн (тіло кредиту х комісія за позикою згідно п. 1.1.2.2 Договору х строк кредитування (7000х1,1%х29)), що є обґрунтованим та відповідає умовам Договору. Суд також зауважує, що вказана вартість позики (заборгованість за договором) погоджена сторонами відповідно до Графіку платежів, що є додатком до договору (арк.спр.16). Строком повернення позики - 04.12.2020, і саме в цей день позикодавець мав закінчити нараховувати відповідачу проценти за користування позикою, що відповідає положенням укладеного договору, оскільки зі спливом строку позичальник вже не може правомірно не повертати кошти, а тому позикодавець вправі вимагати повернення коштів разом із процентами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 зазначила, що припис абзацу другого ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (пункти 53, 54), від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19) та вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає. Отже, нараховані відсотки та комісія за користування позикою поза межами строку, з огляду на наведену вище практику Верховного Суду, стягненню не підлягають. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, враховуючи встановлені обставини справи, те, що фактично отримані відповідачем [PERSON] кредитні кошти у повному обсязі в добровільному порядку кредитору не повернуті, позивач вправі вимагати повернення відповідачем заборгованості шляхом стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «Гелексі» заборгованості за договором №193537 від 05.11.2020 в розмірі 9253,3 грн, з яких: тіло кредиту - 7000,00 грн, заборгованість за процентами - 20,30 грн, комісійна винагорода за користування позикою - 2233,00 грн. Стосовно стягнення судових витрат суд дійшов таких висновків. За ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до змісту ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача, адвокат Рудзей Ю.В. надав копію договору про надання правничої допомоги від 09.07.2025 (арк. спр.21), копію акту наданих послуг правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 09.07.2025 (арк.спр.22), копію довіреності (арк.спр.27) та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (арк.спр.23). На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн є підтвердженим і співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та значенням справи для сторони. Виходячи з цих міркувань, витрати на правову допомогу з врахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам, що становить 1339,61 грн (розраховано за пропорцією - 9253,3 * 5000,00 / 34537,3). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому належний судовий збір за подання до суду позову майнового характеру з врахуванням коефіцієнта 0,8, а саме 2422,40 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в частині, пропорційній до розміру задоволених позовних вимог, розрахованій за формулою 9253,3 * 2422,40 / 34537,3, що становить 649,01 грн. На підставі ст.ст. 11, 207, 512, 514, 526, 527, 626,-629, 638, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: partial