Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1387-5324 від 28.04.2024 у розмірі 41890,00 грн. та понесених судових витрат. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 28.04.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1387-5324 за допомогою веб-сайту (navse.in.ua). Кредитний договір, у відповідності до норм частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор C9834, для підписання Кредитного договору № 1387-5324 від 28.04.2024, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов договору відповідачка отримала кредит у розмірі 8400,00 грн., строк кредитування 300 днів, базовий період 14 днів, комісія за видачу кредиту 15,00 % від суми кредиту; знижена % ставка 1,20 % в день; стандартна % ставка 1,50 % в день. Через неналежне виконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором, станом на 26.08.2025 утворилась загальна сума заборгованості 46997,20 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 8400,00 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 37447,20 грн.; прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту 1150,00 грн. З боку відповідачки по відношенню до позивача має місце свідоме порушення зобов`язання, визначеного в Кредитному договорі, що тягне за собою правової наслідки, встановленні Кредитним договором або законом. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов, стягнути з відповідачки заборгованість, з урахуванням часткового списання, у розмірі 41890,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 8400,00 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 33490,00 грн.; а також понесені судові витрати. Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 26.09.2025 відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, клопотав суд розглядати справу за його відсутності. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися. Представник відповідачки прохала суд судові засідання проводити без участі відповідачки. Також представником відповідачки до суду було подано відзив на позовну заяву, згідно з яким, відповідачка з позовними вимогами погоджується частково, а саме, в частині стягнення з неї тіла кредиту у розмірі 8400,00 грн. та відсотків у розмірі 16745,00 грн. У відзиві представник відповідачки вказала на несправедливість положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту (комісії), а також на завищений розмір нарахованих відсотків, які є несправедливими у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому, прохала суд зменшити розмір нарахованих відсотків на 50 %, оскільки відповідно до постанови ВП від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 - суд за певних умов може зменшити загальний розмір неустойки, штрафу та процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Дослідивши подані представником позивача документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 28.04.2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1387-5324 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua). Договір підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором C9834. Відповідно до умов договору відповідачка отримав кредит у розмірі 8400,00 грн., строк кредитування 300 днів, базовий період 14 днів, комісія за видачу кредиту 15,00 % від суми кредиту; знижена % ставка 1,20 % в день; стандартна % ставка 1,50 % в день. Як вбачається з довідки, наданої позивачем, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» здійснило видачу кредитних коштів за договором про відкриття кредитної лінії № 1387-5324 від 28.04.2024 шляхом перерахування кредитних коштів за допомогою платіжної системи LiqPay на картковий рахунок відповідачки у сумі 8400,00 грн., платіж № 2455209010. Факт укладення договору про відкриття кредитної лінії № 1387-5324 та отримання коштів стороною відповідача не заперечується. З розрахунку заборгованості за договором № 1387-5324 від 28.04.2024, вбачається, що у відповідачки наявна заборгованість у сумі 46997,20 грн., яка складається із: 8400,00 грн. основний борг, 37447,50 грн. нараховані відсотки, 1260,00 нарахована комісія. Разом з тим у позовній заяві зазначено, що позивачем, як кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 5107,20 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 41890,00 гривень. Таким чином позивач просить суд стягнути з відповідача не повну суму заборгованості за Кредитним договором, а лише її частину, а саме: - прострочена заборгованість за кредитом 8400,00 гривень; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами 33490,00 гривень, що разом становить 41890,00 гривень. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч.1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. За змістом частин 3 та 4 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вказані позивачем обставини відповідачка не спростувала належними та допустимими доказами. Вимоги про стягнення комісії позивачем не заявлялися, а тому твердження представника відповідачки про наявність підстав для визнання недійсними положень договору щодо встановлення плати за обслуговування кредиту (комісії) не беруться судом до уваги. Твердження представника відповідачки про те, що розмір нарахованих відсотків є завищений та несправедливий у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», та суперечить принципам розумності і справедливості, встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції), тоді як відповідно до постанови ВП від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 - суд за певних умов може зменшити загальний розмір неустойки, штрафу та процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, також не беруться судом до уваги, оскільки такі вимоги позивачем також не заявлялися, а проценти про стягнення яких заявлено у позові нараховані на підставі ст.1048 ЦК України, відповідно до умов договору, в межах строку кредитування, а не відповідно до ст.625 ЦК України - за прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак, з огляду на обов`язок суду розглядати справу в межах заявлених позовних вимог, виходячи із того, що позивачем заявлено до стягнення з відповідачки простроченої заборгованості за кредитом в сумі 8400,00 грн. та простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 33490,00 грн. (з врахуванням частково списання позивачем нарахованих комісії та процентів внаслідок застосування програми лояльності) суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. У зв`язку з задоволенням позову відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 2422,40 грн. понесеного судового збору.

Outcome: approved