Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

10.09.2025 представник АТ «Таскомбанк»Гнип В.В. через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (у тексті - підсистема «Електронний суд» ЄСІТС) звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді зазначеного суду від 08.10.2025 (а. с. 96) справу передано за підсудністю до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області, яку суд отримав 14.11.2025. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (у тексті - ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] укладено кредитний договір № 6255625425. 07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до умов якого та витягу з реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги АТ «Таскомбанк»є новим кредитором [PERSON] за кредитним договором № 6255625425. Станом на 01.07.2024 заборгованість позичальника за цим кредитним договором становить 52589,16 грн, з яких: 52589,16 грн - заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена); 0,00 грн - заборгованість по річних процентах (в тому числі прострочена); 0,00 грн - заборгованість по щомісячних процентах (в тому числі прострочена). Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед АТ «Таскомбанк» за кредитним договором № 6255625425 в розмірі 52589,16 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою від 20.11.2025 (а. с. 105, 106) позовну заяву судом прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено про її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою відповідачеві встановлено строк 15 днів з дня її вручення для подання відзиву на позов та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачеві і його представникові копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі доставлено в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 20.11.2025, що підтверджується відповідною довідкою, складеною відповідальним працівником суду (а. с. 108, зворот а. с. 108). Копія ухвали від 20.11.2025 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачеві вручена 27.11.2025 (а. с. 112). Відзиву на позов, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також будь-яких інших клопотань, заяв по суті справи, пояснень, доказів на спростування заяви позивача про існування заборгованості за кредитним договором, яка є предметом цього позову, відповідач до суду не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті -ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18). Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України). За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при її підготовці до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про її розгляд. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У зв`язку з наведеним суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами суд не здійснював. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за правилами ч. ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК України, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 15.09.2021 між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 6255625425 (а. с. 10) (у тексті також кредитний договір та/або договір). Заяву-анкету на отримання послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» (зворот а. с. 13), кредитний договір (а. с. 10) і паспорт кредиту (а. с. 11), які складають єдиний кредитний договір, [PERSON] підписав власноруч 15.09.2021. За умовами договору позичальнику надається в безготівковій формі, без забезпечення, кредит на будь-які цілі, в сумі 74709,00 грн, строком на 36 місяців (п. 1.2. договору). Відповідно до п. 1.3. договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених договором і паспортом кредиту. У п. 1.2. кредитного договору і п. 5 паспорту кредиту передбачено, що процентна ставка при наданні кредиту становить 7,00 % від суми кредиту, щомісячні проценти - 2,70 % від суми кредиту, загальні проценти - 0,01 % від суми боргу за договором (а. с. 10, 11). Проте [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі не виконав, не сплативши кошти на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 52589,16 грн. 07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» (первісний кредитор) і АТ «Таскомбанк» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 6255625425, укладеним 15.09.2021 між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] , перейшло до АТ «Таскомбанк». Пунктом 2.1. зазначеного договору про відступлення права вимоги передбачено, що у відповідності до умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору, у порядку та строки, встановлені цим договором. Згідно з реєстром прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 АТ «Таскомбанк» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 6255625425від 15.09.2021 в сумі 74709,00 грн. Підпунктом 3.1.5. договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 передбачено, що первісний кредитор в момент оформлення позичальникам кредиту, за яким передбачено відступлення прав вимоги, повідомляє позичальників про уступку прав вимог за їх кредитами згідно з повідомленням про відступлення прав вимог, наведеному у додатку 2 до цього договору. Зазначене повідомлення про відступлення прав вимог [PERSON] підписав власноруч 15.09.2021 (а. с. 12). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (у тексті - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Нормами ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, у якій зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦПК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Під час розгляду справи судом встановлено, що АТ «Таскомбанк» має право вимоги до [PERSON] на підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016. Розрахунок заборгованості по кредитному договору № 6255625425від 15.09.2021, укладеному з позичальником [PERSON] , станом на 03.06.2025, проведений АТ «Таскомбанк» (а. с. 20, 21) та виписка по особових рахунках кредитного договору № [NUMBER] , за період з 15.09.2021 по 03.06.2025, сформована АТ «Таскомбанк» (а. с. 22 -75) підтверджують заборгованість відповідача перед позивачем за тілом кредиту в розмірі 52589,16 грн. З розрахунку заборгованості по кредитному договору № 6255625425від 15.09.2021, укладеному з позичальником [PERSON] , станом на 03.06.2025, вбачається, що по основному боргу він сплатив 22119,84 грн, по річних процентах - 11,91 грн, по щомісячних процентах - 43435,96 грн. Здійснивши 18.10.2021, 16.11.2021, 14.12.2021, 14.01.2022, 15.02.2022, 14.03.2022, 27.07.2023 на користь АТ «Таскомбанк» зазначені платежі [PERSON] вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за кредитним договором. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в п. 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), де зазначено, що «Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами». У постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц (провадження № 61-3084св19) зазначено, що «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». У зв`язку з цим суд вважає обґрунтованими доводи позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 6255625425 від 15.09.2021 в розмірі 52589,16 грн. Враховуючи, що [PERSON] в добровільному порядку не повернув АТ «Таскомбанк» всі фактично отримані кошти, а також вимоги ч. 1 ст. 530 ЦК України, згідно з якою, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що свідчить про порушення прав позивача, оскільки строк кредитного договору закінчився 13.09.2024. Таким чином, позовні вимоги АТ «Таскомбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 52589,16 грн є доведеними, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). За подання до суду цієї позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а. с. 5). Оскільки позов задоволено повністю, то зазначена сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ «Таскомбанк». На підставі викладеного,

Outcome: approved