Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

У жовтні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Мілоан» (далі по тексту ТОВ «Мілоан») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до відповідача з вимогою про стягнення заборгованості за договорами №№7964445, 9473027 у загальному розмірі 27500 грн, яка включає в себе заборгованість за тілом кредиту та комісію. Заявлені вимоги мотивовано тим, що у січні 2025 року товариством укладено з відповідачем договори про споживчі кредити, за умовами яких йому було безготівково надано грошові кошти в сумі 10000 грн та 15000 грн, які він зобов`язався повернути у розмірі та на умовах, встановлених договором, однак у строк їх не повернув. Позивач виконав свої зобов`язання за вказаними договорами в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на обумовлену суму. Відповідачем зі свого боку не виконано договірних зобов`язань, у зв`язку з чим заборгованість по договору №7964445 склала 12500 грн, яка складається із суми кредиту 10000 грн та 2500 грн комісії; та по договору №9473027 склала 15000 грн, яка складається лише із суми кредиту. Ухвалою суду від 03.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло. Відзиву на позов або будь-яких заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви, а також жодних заяв чи клопотань щодо розгляду справи, відповідачем не подано. Повідомлення про розгляд справи здійснювалися як рекомендованим листом за місцем реєстрації відповідача, так і через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Крім того, вказана інформація була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним, цілодобовим і безкоштовним. Згідно з постановою Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду. Правова позиція Європейського суду з прав людини виходить із принципу належної процесуальної обачності (due diligence): сторона, яка знає або повинна знати про існування судового провадження відносно неї, зобов`язана виявляти розумну уважність до його перебігу та вживати заходів для участі в ньому. Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.ст.1048, 1054 ЦК України). Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то й права і обов`язки виникають у кожного контрагента. У справі встановлено, що 16.01.2025 між ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та відповідачем [PERSON] (позичальник) було укладений електронний договір (п.6.1) про споживчий кредит №9473027 (Індивідуальна частина), за яким кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у кредит, а останній повернути йому кредит, сплатити комісію, проценти та виконати інші зобов`язання (п.1.1). Сторонами було погоджено наступні умови: сума кредиту 15000 грн (п.1.2), строк кредиту 345 днів з 16.01.2025 (п.1.3), проценти 0.0010 відсотків річних (п.1.5.3), комісія за надання кредиту 3750 грн в момент видачі кредиту (п.1.5.1), кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № [NUMBER] (п.2.1). Невід`ємною частиною договору про споживчий кредит є анкета-заява на кредит, заява на отримання кредиту, паспорт споживчого кредиту, довідка по заяві на кредит, графік платежів, з якими позичальник ознайомився та підписав одноразовим ідентифікатором з використанням телефонного номеру. До матеріалів справи також долучено довідку про укладення договору, якою підтверджено ідентифікацію клієнта [PERSON] за допомогою телефонного номеру. Відповідно до квитанції до платежу через систему easypay ТОВ «ФК «Контрактовий дім» 16.01.2025 на картку отримувача № [NUMBER] було виплачено кошти в сумі 15000 грн згідно договору №9473027. Відповідно до розрахунку заборгованості за відповідачем рахується заборгованість за договором №9473027 від 16.01.2025 у сумі 15000 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту. З метою досудового врегулювання спору відповідачу було надіслано досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості за договором №9473027, однак кредитна заборгованість не погашена. 24.01.2025 між ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та відповідачем [PERSON] (позичальник) було укладений електронний договір (п.6.1) про споживчий кредит №7964445 (Індивідуальна частина), за яким кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у кредит, а останній повернути йому кредит, сплатити комісію, проценти та виконати інші зобов`язання (п.1.1). Сторонами було погоджено наступні умови: сума кредиту 10000 грн (п.1.2), строк кредиту 345 днів з 24.01.2025 (п.1.3), проценти 0.0010 відсотків річних (п.1.5.3), комісія за надання кредиту 2500 грн в момент видачі кредиту (п.1.5.1), кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № [NUMBER] (п.2.1). Невід`ємною частиною договору про споживчий кредит є анкета-заява на кредит, заява на отримання кредиту, паспорт споживчого кредиту, довідка по заяві на кредит, графік платежів, з якими позичальник ознайомився та підписав одноразовим ідентифікатором з використанням телефонного номеру. До матеріалів справи також долучено довідку про укладення договору, якою підтверджено ідентифікацію клієнта [PERSON] за допомогою телефонного номеру. Відповідно до квитанції до платежу через систему easypay ТОВ «ФК «Контрактовий дім» 24.01.2025 на картку отримувача № [NUMBER] було виплачено кошти в сумі 10000 грн згідно договору №7964445. Відповідно до розрахунку заборгованості за відповідачем рахується заборгованість за договором №7964445 від 24.01.2025 у загальній сумі 12500 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 10000 грн та заборгованості по комісії 2500 грн. З метою досудового врегулювання спору відповідачу було надіслано досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості за договором №7964445, однак кредитна заборгованість не погашена. У відповідності до ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договори були укладені в письмовій формі у вигляді електронних документів, створених згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Стаття 12 останнього передбачає, що електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На виконання зазначених вимог ТОВ «Мілоан» було надано одноразові ідентифікатори для підписання вказаних договорів відповідачем. Електронний цифровий підпис це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача (ст.1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»). Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. За правовим статусом він прирівнюється до власноручного підпису (печатки) та використовується фізичними та юридичними особами, суб`єктами електронного документообігу, для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Підписавши договори №№7964445, 9473027 відповідач підтвердив, що перед їх укладанням йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація щодо кредиту, він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у кредит товариством, що розміщені на його веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Жодних доказів на спростування факту отримання та користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, відповідачем надано не було. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Нормою ст.639 ЦК передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Порядок надання ТОВ «Мілоан» коштів у кредит встановлюються відповідними правилами, які перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному веб-сайті кредитодавця та в розумінні ст.ст.641, 644 ЦК є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору кредиту/позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Отже, між [PERSON] та позивачем правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами позичальник ознайомився, погодився та не сприймав їх, як невигідні для себе. Додані до договорів графік платежів і паспорт споживчого кредиту містять розмір суми кредиту, процентну ставку, комісію, строк кредитування, відповідальність за порушення умов договору. Перед укладенням договорів відповідач був вільним в погодженні всіх умов кредитування. Зміст поняття «користування кредитом» був визначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові №910/4518/16 від 05.04.2023, згідно якої це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами договору. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що договори №№7964445, 94730273 укладені між позивачем та відповідачем в електронній формі, вони обумовили усі істотні умови, як то розмір кредиту та суму відсотків, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, комісію, строк дії договору, тощо. При цьому, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договори №№7964445, 94730273 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем не були б укладені. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Визначення сторонами розміру кредиту, процентів, комісії є реалізацією принципу свободи договору (ст.627 ЦК України). За відсутності прямої законодавчої заборони саме сторони визначають ціну користування кредитом, а суд не вправі змінювати її за власною оцінкою доцільності. Також суд не наділений повноваженнями коригувати погоджені сторонами умови договору з міркувань їх доцільності чи вигідності для однієї зі сторін. Утручання в договірні відносини можливе лише за наявності ознак несправедливості або порушення імперативних норм, що в даному випадку не доведено. Відповідач самостійно обрав кредитну пропозицію, свідомо погодився з її умовами, підтвердив акцепт умов шляхом вчинення передбачених електронних дій та отримав грошові кошти і користувався ними. Отже, зобов`язання щодо повернення суми кредиту та, в даному випадку і комісії, виникло у результаті свідомого волевиявлення відповідача. Укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення кредиту за електронним договором є обов`язковим. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України). За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. Позивачем доведено факт надання грошових коштів відповідачу за договорами №№7964445, 9473027, а відповідачем, в свою чергу, не було надано доказів на спростування презумпції правомірності укладених договорів, не спростована правильність наданого розрахунку, будь-яких клопотань на його спростування не заявлено, як і не було надано власного розрахунку. Ураховуючи те, що позичальником взяті на себе договірні зобов`язання належним чином не виконано, кредитні кошти у погоджений строк не повернуто, внаслідок чого виникла заборгованість, суд дійшов висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується обґрунтованість заявлених вимог. Відтак, позов підлягає до задоволення в повному обсязі. У силу приписів ст.141 ЦПК України з відповідача також на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 7100 грн, на підтвердження чого надано: договір №160120254 про надання правничої допомоги від 16.01.2025, додаткові угоди до нього від 23.01.2025, 20.06.2025; акт прийому-передачі наданої правничої допомоги; наказ про прийняття на роботу адвоката Ушакевич М. П. від 28.06.2024, довіреність на її ім`я від 13.03.2025 та свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю. Як передбачено ч.ч.4,5 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд звертає увагу, що витрати на професійну правничу допомогу повинні відповідати критерію необхідності чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. Розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову та предмету спору, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Предметом спору в дані справі є стягнення заборгованості за кредитним договором. На теперішній час судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката. Розподіляючи витрати, понесені заявником на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи та надані суду документи є підставою для частково відшкодування судом витрат на правничу допомогу з іншої сторони, адже цей розмір не є доведений, необхідним та не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Відтак, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, складності справи, ціни позову, критерію реальності адвокатських витрат, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, а також критерію розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн, що буде відповідати принципу співмірності, виваженості та розумності.

Outcome: approved