Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

В квітні 2025 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 129902 від 31 січня 2024 року у розмірі 11 807,55 грн., витрат по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування позову вказує, що 31 січня 2024 року між ТОВ « Фінансова компанія «КРЕДіПЛЮС» та відповідачем укладено кредитний договір № 129902 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДіПЛЮС» перед прийняттям рішення щодо видачі кредитних коштів та укладення договору , перевірило не лише особисті дані відповідача з метою ідентифікації, а й платіжну картку, а саме приналежність платіжної картки позичальнику. Електронний підпис- одноразовий ідентифікатор 9cb38795 відправлено на номер телефону [NUMBER] відповідача та введено ним 31.01.2024 о 18:41:37. Введення позичальником одноразового ідентифікатора у відповідне поле в особистому кабінеті на сайті кредитодавця є підписанням договору відповідно до ст. 12 Закону України « Про електронну комерцію». Згідно кредитного договору сума кредиту становить 6945,00 грн, надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 5 000,40 грн на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 1944,60 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини. Загальний строк кредитування складає 70 днів з 31.01.2024 року по 10.04.2024 року. 31.01.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» ініціювало переказ коштів згідно договору на платіжну картку № [NUMBER] . Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. Відповідач виконував умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі, що свідчить про те, що останній усвідомлював існування даного договору та визнавав його зобов`язання за ним. Однак, всупереч умов договору, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 11 807,55 грн, яка складається з: 6 066,39 грн - заборгованість по кредиту; 5 340,16 грн - заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом;, 401,00 грн - комісія за кредитним договором. 10.10.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та позивач уклали договір факторингу № 10102024 згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 129902 від 31.01.2024 року. Відповідно до витягу з Реєстру боржників за договором факторингу № 10102024 від 10.10.2024 від ТОВ « Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 11 807,55 грн. ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит, але позичальник кредит не погашає, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 30 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, день і час слухання справи повідомлений вчасно, проте у прохальній частині позову просив справу розглядати без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач про дату, час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, отриманих судом відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Судові повістки, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] повернулися до суду, як неотримані відповідачем із зазначенням у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Ураховуючи, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зважаючи на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст.223,280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 31 січня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» було укладено договір про споживчий кредит № 129902 ( а.с.25-28), за умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Вказаний договір 31.01.2024 о 18:41:37 підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням його персональних даних та шляхом введення одноразового ідентифікатора - 9cb38795. Згідно з п. 2.2.1. договору сума кредитного ліміту складає: 6 945,00 грн надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 5 000,40 грн на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 1944,60 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 600,00% річних. Тип процентної ставки - фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з наступного дня за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний ( п. 2.3. договору). Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 грн. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено (п. 2.4. договору). Комісія за надання кредиту складає 1 944,60 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 28,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1 цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено (п. 2.5 договору). Загальний строк кредитування за цим договором складає 70 днів з 31.01.2024 року (дата надання кредиту) по 10.04.2024 року ( п. 2.6 договору). Строк на який надається кредит встановлюється графіком платежів. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за кредитом становить 1 раз на два тижні. Конкретні дати вказані в графіку платежів. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складає (не перевищує) 7 411,15 грн. Денна процентна ставка складає 1,5245%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка (загальні витрати за споживчим кредитом, виражені у процентах річних від загального розміру виданого кредиту) складає 722 761,24% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (сума загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом) складає 14 356,15 грн ( п.п. 2.6.1, 2.7, 2.8, 2.9.1 договору). Цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаціно - комунікаційній системі кредитодавця та доступний через веб -сайт кредитодавця https://finx.com.ua. Факту перерахування коштів 31.01.2024 на картку відповідача № [NUMBER] у сумі 5 000,40 грн. позивачем підтверджується випискою про рух котів по банківській картці, наданою АТ КБ «ПриватБанк», також останнім зазначено що банківська картка № [NUMBER] була емітована на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та в анкетних даних [PERSON] знаходиться номер телефону [NUMBER] . Із розрахунку заборгованості ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» вбачається, що станом на 10 квітня 2024 року [PERSON] має заборгованість за договором про споживчий кредит №129902 від 31.01.2024 року у розмірі 11 807,55 грн, яка складається з: 6 066,39 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5 340,16 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 401,00 грн - заборгованість за комісією ( а.с.53). З матеріалів справи вбачається, що 10 жовтня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ « Фінансова компанія «ЕЙС» уклали Договір факторингу № 10102024 згідно з умовами якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №129902 від 31.01.2024 року. Відповідно до витягу до Додатку № 1 до договору факторингу № 10102024 від 10 жовтня 2024 року - Реєстр прав вимоги № 3 від 09 грудня 2024 року від ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» до ТОВ «Фінансова компанія «ЕСЙ» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 11 807,55 грн ( а.с.61). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Отже, вказаний кредитний договір укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. На підставі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно умов вищевказаних Договорів відступлення прав вимоги та відповідно до вимог ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України у зобов`язанні позичальника за кредитним договором відбулася заміна кредитора, а ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло статусу нового кредитора. Первісний кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, відповідно до умов договору. З матеріалів справи вбачається, що позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до змісту ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У цій справі судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредит у сумі 6 945,00 грн. Натомість, відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі. Таким чином, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача станом на 10 квітня 2024 року становить 11 807,55 грн і складається з: 6 066,39 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5 340,16 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 401,00 грн - заборгованість за комісією. Як вбачається із розрахунку заборгованості 401,00 грн є заборгованість за комісією, нарахування якої є незаконним з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16. 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким, зокрема, було доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» новими частинами. Так, частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма законодавства була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Як встановлено в пункті 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, з 31 січня 2024 року до 23 квітня 2024 року позивач міг здійснювати нарахування процентів не перебільшуючи ставку в розмірі 1,5245%. Із наданого позивачем детального розрахунку заборгованості вбачається, що для визначення розміру заборгованості за відсотками позивачем у період з 31 січня 2024 року по 10 квітня 2024 року було застосовано денну процентну ставку 1,5245 %, що не суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування». А відтак позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 5 340,16 грн підлягають задоволенню. Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за Договором про споживчий кредит № 129902 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 31 січня 2024 року, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме щодо стягнення з відповідача підлягає заборгованість за Договором про споживчий кредит № 129902 від 31 січня 2024 у загальному розмірі 11 408,55 грн., з яких: 6066,39 грн. - сума заборгованості за кредитом, 5340,16 грн. - сума заборгованості за процентами. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. необхідно зазначити наступне. У відповідності до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Також, у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В той же час, необхідно зазначити, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial