Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі позивач, ТОВ «Таліон Плюс») звернулося до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №143264367 у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав від товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 12000,00 грн. Відповідно до умов розділу 2 договору товариство зобов`язалося надати відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі Правила), що є невід`ємною частиною договору, текст яких розміщений на сайті товариства: www.moneyveo.ua. Договір між товариством та відповідачем укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з умовами договору грошові кошти надаються позичальнику шляхом переказу на рахунок, використовуючи реквізити платіжної картки, вказаної позичальником в особистому кабінеті, що відбувається не пізніше, ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання позичальником чергового траншу за договором. Так, на виконання умов договору грошові кошти були перераховані товариством на банківську карту № [NUMBER] , яка була вказана відповідачем при укладанні договору. Відповідно до пункту 5.3 договору позичальник несе відповідальність за правильність наданих кредитодавцю реквізитів для зарахування суми кредиту, та підтверджує, що за наданими реквізитами сума кредиту буде зарахована на його власний рахунок. Позивач стверджує, що кредитні кошти були перераховані ним відповідно до умов кредитного договору та Правил, Закону України «Про платіжні послуги» та на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої виключно від відповідача при заповненні ним заявки. Проте в порушення умов договору та Правил позичальник не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки. 24.09.2024 відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) товариство відступило право вимоги за договором ТОВ «Таліон Плюс» згідно з договором факторингу № МВ-ТП/1. Зобов`язання зі сторони кредитора за договором виконані в повному обсязі, в свою чергу відповідач свої зобов`язання з повернення кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем становить: 38415,00 грн, з них: заборгованість за кредитом - 12000,00 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 26415,00 грн. Відтак позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Таліон Плюс» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 38415,00 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Ухвалою суду від 13.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження, призначено у справі судове засідання на 10.12.2025. Ухвалою суду від 10.12.2025 за клопотанням представника відповідача судове засідання у цивільній справі відкладено на 07.01.2026. 07.01.2026 представником відповідача адвокатом Терлюком О.Я. подано письмові пояснення на позовну заяву, у яких зазначено, що позов ТОВ «Таліон Плюс» до відповідача є безпідставним, необґрунтованим та не підлягає задоволенню з огляду на таке. Так, представник відповідача зазначає, що позивачем не надано документів, що між позивачем та відповідачем виникли кредитні відносини і що позивач надавав відповідачу кредитні грошові кошти. На обґрунтвання своїх вимог позивач додав до позовної заяви начебто розрахунок заборгованості, заяву позичальника на отримання кредиту та правил кредитування і зазначив, що відповідач отримав картковий кредит. Водночас представник відповідача звертає увагу, що жодного доказу, який би підтверджував, що банківська картка видавалася відповідачу і що на цю картку зараховувалися банком грошові кошти позивачем надано не було. Також позивачем не додано до позову доказів на підтвердження відкриття відповідачем рахунку, на який позивачем надавався картковий кредит на куди мали повертатися грошові кошти, також не додані виписки із зазначеного рахунку про рух коштів на підтвердження існування боргу та його розміру. Представник відповідача стверджує, що розрахунок заборгованості, який поданий позивачем не відповідає дійсності і є одностороннім арифметичним відображенням певних сум позивачем, та не підтверджує існування тих чи інших фінансових операцій. З огляду на наведене, вважає, що позивачем не підтверджено факту отримання іідповідачем кредитних коштів. Щодо долучених ТОВ «Таліон Плюс» Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на підтвердження позовних вимог, в яких визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, не визначено дію договору, та інші умови, представник відповідача зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Правилами ознайомився і погодився відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати простроченого тіла кредиту. Крім цього, в обґрунтування пояснень представник відповідача покликається на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що рахунок № [NUMBER] належить саме [PERSON] і що на його рахунок надходили кошти від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на підставі кредитного договору № 143264367 від 19.07.2024. Визначення даних сум в договорі не свідчить про отримання саме в цьому розмірі кредиту і виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за договором. Серед іншого зауважує, що розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Ураховуючи викладене, вважає, що ТОВ «Таліон Плюс» не було доведено надання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідачу кредитних коштів на підставі кредитного договору № 143264367 від 19.07.2024, користування відповідачем кредитними коштами, а тому у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі (а.с. 119-128). Ухвалою суду від 07.01.2026, постановленою у судовому засіданні, розгляд справи відкладено на 20.01.2026. У судове засідання представник позивача не з`явилася, подала заяву від 08.12.2025, у якій позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити та розгляд справи проводити без участі представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, представник відповідача адвокат Терлюк О.Я. подав заяву від 20.01.2026 про розгляд справи без його участі, у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав, викладених у поясненнях на позовну заяву. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до положень частини другої статті 247 ЦПК України здійснює розгляд справи без участі сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.07.2024 [PERSON] заповнив заявку на отримання кредитних коштів з використанням мережі Інтернет, а саме в своєму особистому кабінеті на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», зазначивши свої персональні дані, в тому числі: паспортні дані, дані про електронну пошту та абонентський номер та реквізити банківської картки, на рахунок якої бажав отримати кредит (а.с. 21). 19.07.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №143264367 у формі електронного документа (далі Договір №143264367, а.с. 24-38). Договір №143264367 від 19.07.2024 підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором 8783. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2. Договору №143264367 кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у формі кредитної лінії, в сумі кредитного ліміту у розмірі 12000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Сума кредитного ліміту, вказана в пункті 2.1 договору, є загальною сумою кредиту за цим договором і є максимально сумою грошових коштів на умовах кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. За змістом пунктів 2.3 та 2.4 Договору №143264367 кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 8000,00 грн 19.07.2024 (що є датою надання кредиту). Другий та решта траншів за договором можуть бути надані позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачених цим договором. Згідно з пунктом 3.1 Договору №143264367 дисконтний період користування кредитом становить 30 днів. Сторонами визначено порядок надання кредиту: кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 4149-49ХХ-ХХХХ-7054, що відбувається не пізніше, ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором (пункт 5.1 Договору №143264367). Сторонами передбачено порядок погашення кредиту: рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 18.08.2024, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником. У разі пролонгації чи поновлення дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення дисконтного періоду визначену за правилами цього договору (пункт 7.1 Договору №143264367). Відповідно до пункту 7.2 Договору №143264367 в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше, ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому пунктом 11.1 договору; дострокового розірвання/припинення дії договору, в порядку передбаченому пунктами 9.1.1.2. або 9.1.1.7 договору. Згідно з пунктом 7.3 Договору №143264367 кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 18.08.2029. Вартість послуг кредитодавця сторони узгодили таким чином. Відповідно до пункту 8.3 Договору №143264367 базова процентна ставка складає 1,50 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,50 (п`ятсот сорок сім цілих п`ять десятих) відсотків річних. За змістом пункту 8.5.1 Договору №143264367 за період від дати видачі першого траншу до 18.08.2024 розрахунок витрат за кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою 0,73 відсотків від суми кредиту за кожен день користування ним, що становить 266,45 (двісті шістдесят шість цілих сорок п`ять сотих) відсотків річних. 25.07.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Додаткову угоду до Договору №143264367 від 19.07.2024, відповідно до пункту 1.1 якої сторони погодили про надання кредитодавцем позичальнику траншу в розмірі 3000,00 грн (а.с. 35-36). Вказана додаткова угода підписано [PERSON] одноразовим ідентифікатором MNV9BK99. 28.07.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Додаткову угоду до Договору №143264367 від 19.07.2024, відповідно до пункту 1.1 якої сторони погодили про надання кредитодавцем позичальнику траншу в розмірі 1000,00 грн (а.с. 37-38). Вказана додаткова угода підписана [PERSON] одноразовим ідентифікатором MNV82K8D. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувло на рахунок відповідача грошові кошти в сумі відповідно 8000,00 грн 19.07.2024, 3000,00 грн 25.07.2024, 1000,00 грн 28.07.2024, що вбачається з підтверджень ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо здійснення грошових переказів (а.с. 51 зворот-52) та виписки АТ КБ «ПриватБанк» за договором №б/н за період 19.07.2024-28.07.2024 (а.с. 106-108). Так, АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду від 13.11.2025, надано інформацію від 20.11.2025, якою повідомлено, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) в банку емітовано карту № [NUMBER] . Додатково надано виписку за договором №б/н за період 19.07.2024-28.07.2024 (а.с. 105-108). 24.09.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №МВ-ТП/1, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило на користь ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до позичальників, в тому числі до [PERSON] (а.с. 14-16). Відповідно до пункту 4.1 договору факторингу наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання Реєстру прав вимоги. Згідно з Реєстром прав вимоги від 24.09.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило, а ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором №143264367 від 19.07.2024 у загальному розмірі 29655,00 грн, з яких 12000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 11655,00 грн сума заборгованості за процентами, 6000,00 грн сума заборгованості за іншими нарахуваннями (а.с. 17-18). Як вбачається із платіжної квитанції кредитового переказу коштів від 16.10.2024 №805 ТОВ «Таліон Плюс» здійснило на користь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» плату за відступлення права вимоги згідно договору факторингу №МВ-ТП/1 від 24.09.2024 у сумі 3996736,96 грн (а.с. 18 зворот). Відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», сума заборгованості за договором №143264367 від 19.07.2024 за перод з 19.07.2024 по 24.09.2024 складає: 29655,00 грн, з яких 12000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 11655,00 грн сума заборгованості за процентами, 6000,00 грн сума заборгованості за іншими нарахуваннями (а.с. 19). За змістом розрахунку заборгованості, проведеного позивачем, сума заборгованості за договором №143264367 від 19.07.2024 за перод з 25.09.2024 по 15.12.2024 складає: 44415,00 грн, з яких 12000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 26415,00 грн сума заборгованості за процентами, 6000,00 грн сума заборгованості за іншими нарахуваннями (а.с. 20). Станом на день розгляду справи відповідачем не надано жодних доказів на спростування вказаної заборгованості. Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений уписьмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями статті 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилами частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимстаттею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610 ЦК України). З наявних матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Таліон Плюс» свої зобов`язання за договором виконало, надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 12000,00 грн. Судом встановлено, що всупереч умовам кредитного договору відповідач допустив порушення взятих на себе зобов`язань щодо повернення грошових коштів, не здійснював платежів, передбачених договором для погашення його договірних зобов`язань. Так, звертаючись до суду із позовом ТОВ «Таліон Плюс», надало належні та допустимі докази укладення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] електронного кредитного договору №143264367 від 19.07.2024 шляхом підписання договору позивачем за допомогою кваліфікованого електронного підпису та відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. Вказана обставина спростовує доводи представника відповідача щодо неукладення кредитного договору сторонами. Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором №143264367 від 19.07.2024 виконало та надало йому кредитні кошти в сумі 12000,00 грн, що слідує з підтверджень щодо здійснення переказу грошових коштів та виписки АТ КБ «ПриватБанк» за договором №б/н за період 19.07.2024-28.07.2024. Таким чином, вказані письмові докази, досліджені у судовому засіданні, спростовують покликання представника відповідача щодо невидачі кредитних коштів ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідачу на його картковий рахунок на виконання кредитного договору №143264367 від 19.07.2024. Таким чином, всупереч умовам кредитного договору №143264367 від 19.07.2024 відповідач не виконав свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати відсотків, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 38415,00 грн, з яких 12000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 26415,00 грн сума заборгованості за процентами, що підтверджується відповідним розрахунком. Натомість належних та допустимих доказів на спростування обставин, зазначених у позові, а також доказів погашення заборгованості у строки, визначені умовами кредитного договору, відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до вимог статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України, в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15. З огляду на викладене, суд вважає, що позивач підтвердив своє право вимоги до відповідача за кредитним договором №143264367 від 19.07.2024 відповідно до договору факторингу №МВ-ТП/1 від 24.09.2024, витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №МВ-ТП/1 від 24.09.2024 та платіжної інструкції №805 від 16.10.2024. Відтак суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованості за кредитним договором №143264367 від 19.07.2024. Перевіряючи правильність розрахунку суми заборгованості, суд враховує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, відповідно до якого максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Відповідно до пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, з 21 серпня 2024 року розмір процентів не міг перевищувати 1 % в день. Однак позивач з 21 серпня 2024 року нараховував проценти в розмірі більшому ніж 1 % в день, а саме у розмірі 1,5%. Тому з 21 серпня 2024 року розмір заборгованості підлягає перерахунку. З 21.08.2024 до 15.12.2024 розмір процентів не повинен був перевищувати 14040,00 грн (12000,00 грн х 1% х 117 днів). Таким чином, розмір заборгованості за процентами за кредитним договором №143264367 від 19.07.2024 за період з 19.07.2024 по 15.12.2024 становить 16830,90 грн, а саме: за період з 19.07.2024 по 18.08.2024 у розмірі 2430,90 грн, за період з 19.08.2024 по 20.08.2024 у розмірі 360,00 грн, за період з 21.08.2024 по 15.12.2024 у розмірі 14040,00 грн. Ураховуючи вищезазначені обставини, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 28830,90 грн, з яких: 12000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 16830,90 грн сума заборгованості за процентами. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Таліон Плюс» підлягають частковому задоволенню. За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн відповідно до платіжної інструкції №2342 від 16.10.2025 (а.с. 10 зворот). Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (на суму, що становить 75,05% заявлених позовних вимог), в силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 1818,01 грн (2422,40/100х75,05%). Що стосується вимог про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, то суд зазначає наступне. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги №5 від 02 грудня 2024 року, додаткову угоду № 1772 від 09.10.2025 про надання правової допомоги До Договору № 5 від «02» грудня 2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги № 5 від «02» грудня 2024 року, від 09.10.2026 відповідно до яких АО «Ліга юридичних технологій та інновацій» надало послуг ТОВ «Таліон Плюс» на загальну суму 5000 грн, платіжна інструкція кредитового переказу коштів від 09.10.2025, відповідно до якої ТОВ «Таліон Плюс» на користь АО «Ліга юридичних технологій та інновацій» здійснило оплату за надання правової допомоги згідно Договору №5 від 02.12.2024 року та Додаткової угоди № 1772 від 09.10.2025 у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 5000,00 грн. Згідно з вимогами частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Положеннями статті 29 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що дія договору про надання правничої допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правничої допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору. Згідно з вимогами статті 30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до винесення рішення у справі повідомлено суд про те, що він очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial