Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради звернувся 23.01.2026 р. до суду із заявою, в якій просило вирішити питання про госпіталізацію до даного закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначено наступне. [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] знаходиться на стаціонарному лікуванні з 22.01.2026 З 1999 року страждає на психічний розлад, неодноразово знаходилась на обстеженні на лікуванні в психіатричних стаціонарах. В клінічній картині псевдоневротична, псевдопсихопатична, кататонічна, афективно-маячна симптоматика, агресивні та аутоагресивні тенденції. Остання госпіталізація з 10.09.2025 по 09.10.2025 з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом, афективно-маячний синдром». Згідно рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 11.09.2025 застосовувалась примусова госпіталізація. Поточна госпіталізація пов`язана з суттєвим погіршенням психічного стану пацієнтки. За відомостями від матері, не спить, ліки не вживає, відмовляється від їжі, розмовляє сама до себе, вважає, що її переслідують, що матір підкладає їй голки та гвіздки, проявляє агресію, кричить, погрожує самогубством. Затримана нарядом поліції за викликом матері, передана спеціалізованій психіатричній бригаді швидкої медичної допомоги, лікар [PERSON] , доставлена до приймального відділення. Згоди на госпіталізацію не надала, у зв`язку з чим була госпіталізована у примусовому порядку, як така, що страждає на тяжкий психічний розлад, небезпечна для себе та оточуючих.. 23.01.2026 була оглянута комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої [PERSON] , страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом, параноїдний синдром. За психічним станом є небезпечною для себе та оточуючих. Госпіталізація доцільна. Обстеження та лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонару. На підставі вищевказаного, заявник просить госпіталізувати [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб Запорізької обласної ради (м. Запоріжжя, вул. Оріхівське шосе, 10-а) у примусовому порядку. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Лікар-психіатр КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради зазначив, що внаслідок погіршення психічного стану [PERSON] є небезпечною для себе та оточуючих. [PERSON] в судовому засіданні заперечувала відносно задоволення цієї заяви. Заінтересована особа [PERSON] підтримала заяву та просила її задовольнити. Захисник Сухіної О.В. в судовому засіданні заперечувала відносно задоволення цієї заяви, вважає її необгрунтованою. Прокурор підтримала заяву та просила її задовольнити. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, особу, відносно якої заявлені вимоги, лікаря-психіатра, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «Анатолій Руденко проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Відповідно до ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка досягла 14 років, госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги добровільно - на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою. Госпіталізація особи у цьому випадку здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. До винесення судом рішення лікування може проводитися за рішенням лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів). Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів від 23.01.2026 року, з 1999 року страждає на психічний розлад, неодноразово знаходилась на обстеженні на лікуванні в психіатричних стаціонарах. В клінічній картині псевдоневротична, псевдопсихопатична, кататонічна, афективно-маячна симптоматика, агресивні та аутоагресивні тенденції. Остання госпіталізація з 10.09.2025 по 09.10.2025 з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом, афективно-маячний синдром». Згідно рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 11.09.2025 застосовувалась примусова госпіталізація. Поточна госпіталізація пов`язана з суттєвим погіршенням психічного стану пацієнтки. За відомостями від матері, не спить, ліки не вживає, відмовляється від їжі, розмовляє сама до себе, вважає, що її переслідують, що матір підкладає їй голки та гвіздки, проявляє агресію, кричить, погрожує самогубством. Затримана нарядом поліції за викликом матері, передана спеціалізованій психіатричній бригаді швидкої медичної допомоги, лікар [PERSON] , доставлена до приймального відділення. Згоди на госпіталізацію не надала, у зв`язку з чим була госпіталізована у примусовому порядку, як така, що страждає на тяжкий психічний розлад, небезпечна для себе та оточуючих. У відділенні відмовилась від вечері. Під час огляду: продуктивний контакт не складає, хворобливих переживань не розкриває. Намагається представити себе в кращому світлі. Компрометуючі факти заперечує або раціоналізує. Твердить, що вона почувалася добре, а матір не спровоковано викликала поліцію та бригаду швидкої допомоги. Вважає себе психічно здоровою, а всі принаймні останні госпіталізації, необгрунтованими. Орієнтована достатньо. Омани сприйняття заперечує. Оформлених маячних ідей не висловлює. Поблажливо посміхається. Ніяких версій того, що відбувається навколо неї не пропонує, спираючись на «формально-юридичну логіку» - «я не буду за других говорить, я не знаю, почему они так поступают, я могу говорить только за себя - зтого не бьшо.. .когда полиця приехала, я вообще голову мьіла, у меня нет агрессии, от едьі не отказьівалась, чувствую себя хорошо, здорова». Тьмяна, гіпомімічна. Критичні функції порушені. За результатами огляду [PERSON] комісією лікарів-психіатрів встановлено, що [PERSON] , страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом, параноїдний синдром. За психічним станом є небезпечною для себе та оточуючих. Госпіталізація доцільна. Обстеження та лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонару. Суд, оцінивши вищевказані докази, дійшов висновку, є підстави для задоволення цієї заяви, оскільки в судовому засіданні встановлено, що особа відносно, якої ставиться питання про її примусову госпіталізацію до клінічного закладу з надання психіатричної допомоги для лікування [PERSON] хворіє на тяжкий психічний розлад і наразі внаслідок свого психічного стану вона є небезпечною для себе та оточуючихнеспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність, і його належне лікування та обстеження можливе лише в умовах стаціонару клінічного закладу з надання психіатричної допомоги.

Outcome: approved