Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: виконавчий комітет Лозівської міської ради, як орган опіки та піклування, служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивач вказала, що з відповідачем по справі вони перебували у шлюбі з 15.12.2012 року по 23.06.2023 рік. Від цього шлюбу з відповідачем у них є малолітні діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які мешкають з позивачем та її новим чоловіком. Після розлучення відповідач з дітьми більш не спілкується, не виявляє щодо них батьківського піклування, не цікавиться їхнім життям, здоров?ям, аліменти на утримання дітей не сплачує, участі у їх вихованні не приймає. Позивач вказала, що перешкод у спілкуванні дітей з батьком вона не чинила. Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду провадження у справі було відкрито у порядку загального позовного провадження, сторонам надано час для подання заяв по суті. 30.10.2025 року на адресу суду надійшов висновок виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області як органу опіки та піклування. 13.11.2025 року ухвалою суду призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання з`явилася, наполягала на викладеному в позові та просила задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання з`явився, проти задоволення позовних вимог заперечував. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області Трофимчук О.В. у судове засідання зявилася, не заперечувала проти задоволення позову. Представник Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області Корж Я.В. у судове засідання зявилася, проти задоволення позову не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини та перевіривши докази, надані сторонами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони по справі вони перебували у шлюбі з 15.12.2012 року по 23.06.2023 рік, про що свідчить копія рішення суду про розірвання шлюбу від 23.05.2023 року(а.с.22-23). Від цього шлюбу з відповідачем у них є малолітні діти - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис 352, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис 42. В графі Батько свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про народження серії [NUMBER] вказано [PERSON] , в графі Мати зазначено [PERSON] . На дітей, відповідно до копії судового наказу від 12.04.2023 року, справа №629/1724/23, стягуються аліменти(а.с.24). [PERSON] в позові зазначила, що після розлучення відповідач з дітьми більш не спілкується, не виявляє щодо них батьківського піклування, не цікавиться їхнім життям, здоров?ям, аліменти на утримання дітей не сплачує, участі у їх вихованні не приймає. Також, вказала, що перешкод у спілкуванні дітей з батьком вона не чинила. Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.21), [PERSON] 09.07.2024 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка. Діти мешкають з позивачем та її новим чоловіком, про що свідчить викладене в позові та у висновку органу опіки та піклування. Відповідно до викладеного в характеристиці здобувача освіти 6-Б класу КЗ Панютинський ліцей [PERSON] від 23.07.2025 року(а.с.15), виховує [PERSON] мама, [PERSON] , та вітчим - [PERSON] , який проживає разом з родиною. Мама та вітчим проявляють ініціативу у спілкуванні з класним керівником, регулярно контактують, ставлять питання щодо освітнього процесу та є активними учасниками шкільного життя класу та ліцею. [PERSON] , батько [PERSON] , не проявляв ініціативи у спілкуванні з класним керівником, жодного разу не виходив на контакт та не цікавився навчальними досягненнями сина. Як вбачається з вказаного в характеристиці учениці 2-а класу КЗ Панютинський ліцей [PERSON] (а.с.16), мати, [PERSON] , бере активну участь у житті класу, допомагає у організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційну гігієну, забезпечує високий рівень навчання дитини. У вихованні дитини також активну участь бере вітчим, [PERSON] , який неодноразово відвідував батьківські збори та заходи завжди цікавиться досягненням [PERSON] . Батько, [PERSON] , із дитиною не спілкується, з сім?єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв?язок не виходив, на батьківські збори не з?являвся. У відповіді на запит КНП Лозівський центр первинної медико-санітарної допомоги вказано, що згідно укладених декларації з сімейним лікарем, їх мати - [PERSON] є законним представником дітей як пацієнтів Центру. За лікарською інформацією, [PERSON] до стану здоров?я дітей відноситься відповідально, постійно виконує всі лікарські призначення, медичні приписи та рекомендації відносно дітей, відповідально стежить за симптомами їх здоров?я, в тому числі дітям проведено всі необхідні профілактичні щеплення відповідно до Календаря профілактичних щеплень в Україні. Всі лікарські прийоми відносно дітей здійснювалися у супроводі їх матері [PERSON] . Стан здоров?я дітей: соматично здорові та на «Д» обліку не перебувають(а.с.17-20). Органом опіки та піклування було надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , в якому зазначено, що спеціалістами служби у справах дітей міської ради спільно з представниками структур, причетних до роботи з дітьми, здійснено рейд в родину [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що за місцем проживання створені належні умови для виховання, навчання та розвитку дітей, облаштовано окремі кімнати. В наявності сезонний одяг, взуття, засоби особистої гігієни, гаджети для навчання, мобільні телефони. [PERSON] та [PERSON] забезпечені продуктами харчування відповідно до вікових потреб. Батько дітей, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживає разом з матір?ю [PERSON] . На момент відвідування вдома була [PERSON] , яка пояснила, що дійсно відсутнє спілкування батька з дітьми, її син має намір надати згоду на позбавлення його батьківських прав. Під час телефонної розмови зі спеціалістом служби у справах дітей міської ради [PERSON] повідомив, що не має можливості з?явитися до служби у справах дітей міської ради через зайнятість за офіційним місцем роботи. 10.10.2025 близько 09.30 [PERSON] надіслав повідомлення через застосунок Viber, в якому надав згоду на позбавлення його батьківських прав, а о 22.14 видалив дане повідомлення та зазначив, що від дітей він не відмовиться. 13.10.2025 [PERSON] в телефонному режимі повідомив спеціалісту служби у справах дітей міської ради, що не збирається надавати будь-які документи та пояснення щодо позбавлення батьківських прав, всю інформацію він надасть тільки до суду. Враховуючи вищезазначене, виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування, діючи в інтересах дітей, дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При дослідженні матеріалів, що були надані позивачем, а також висновку опіки та піклування, судом встановлено факт ухилення відповідача від виконання батьківських обовязків, таких як виховання та утримання доньки і сина. Згідно з ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вищезазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові по справі №631/2406/15-ц від 13 березня 2019 р. Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, беручи до уваги відсутність відзиву та ненадання жодних доказів участі в житті дітей відповідачем, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей, з тих підстав, що він свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки та сина, не спілкується з дітьми, не піклується про стан їх здоров`я. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.07.2016 № 760/18209/15-ц та від 14.09.2016 № 216/2914/14-ц). Суд звертає увагу відповідача на те, що згідно п.1 ч.1 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання. Крім того, відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України). На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір за дві позовні вимоги на користь позивача.

Outcome: approved