Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Макарівська селищна рада (орган опіки та піклування) звернулась до суду з позовом, у якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав, відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Стягнути з відповідача аліменти в розмірі частки доходу з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи або такого закладу де перебуватимуть діти, для їх утримання до досягнення ними повноліття, починаючи з дня подачі заяви. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] має трьох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Мати зловживає спиртними напоями. Службою у справах дітей здійснено виїзд за адресою проживання сім`ї, проведено оцінку рівня безпеки дитини та складено відповідні акти за результатами висновків яких виявлено факт безпосередньої загрози життю та здоров`ю малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , при подальшому перебуванні з матір`ю [PERSON] . Під час візиту з`ясовано, що [PERSON] дві доби була відсутньою дома, наражаючи трьох малолітніх дітей на небезпеку, діти перебували самі без нагляду дорослих та голодні. Відповідач виховує самостійно трьох малолітніх дітей, відомості про батьків дітей у свідоцтвах про народження зазначені відповідно до частини першої статті 135 СК України. Умови проживання сім`ї не задовільні: для проживання та виховання дітей не створено жодних умов, в будинку брудно, антисанітарійні умови, речі розкидані, на підлозі сміття, неприємний запах, подушки, ковдри, матраци в дуже брудному стані, постільна білизна відсутня, одяг та взуття у занедбаному стані та хаотично розкидані по будинку, для дітей не організовано простір для навчання, продукти харчування відсутні, присадибна ділянка не оброблена, подвір`я захаращене та потребує розчищення (Акт обстеження умов проживання від 18.09.2025). За місцем проживання [PERSON] характеризується негативно у 2011 році жінка була позбавлена батьківських прав відносно чотирьох своїх старших дітей. Після позбавлення батьківських прав у 2012 році, жінка здійснила суттєві позитивні зміни у способі життя. Пройшла курс кодування від алкогольної залежності та дотримувалась тверезого способу життя. У подальшому позивач народила трьох дітей. Родина проживає у житловому будинку, загальною площею 38 м.кв. В будинку пічне опалення, електропостачання. На той час умови проживання дітей були задовільні. Проте на сьогодні, для дітей не організований простір для навчання, а саме відсутні стільці, полички для книжок та зошитів, одяг та іграшки хаотично розкидані деінде (характеристика старости Небелицького старостинського округу від 18.09.2025 №24). У рамках індивідуальної роботи було проведено систематичний та цілеспрямований процес підвищення матеріально-батьківського потенціалу позивачу. Була проведена індивідуальна робота з питань працевлаштування. Проте, 18.09.2025 року до КЗМЦ «Промінь надії» надійшло усне повідомлення від старости Небелицького старостинського округу про можливі негативні зміни в поведінці [PERSON] . У зв`язку з виявленими обставинами, невиконання [PERSON] батьківських обов`язків, неналежного догляду за дітьми, а також наявності безпосередньої загрози життю та здоров`ю дітей, було прийнято рішення про їхнє негайне відбирання у матері та влаштовано до КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня» міста Боярка. Крім того, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 184 КУпАП. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 07.10.2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 18.11.2025 року підготовче судове засідання у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому порядку. Про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов, зустрічний позов, до суду не подав, будь-які клопотання, заяви чи докази по суті спору, від нього також не надходили. Крім того, відповідач повідомлявся черз оголошення на сайті «Судова влада». З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.59 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1). Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ч. 2). Відповідно до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3). Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 11.11.2016, виданого Виконавчим комітетом Небелицької сільської ради Макарівського району Київської області, [PERSON] народилась [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] (а.с. 12). З витягу від 09.08.2025 року №00040888374 з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження встановлено, що відомості про батька зазначено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 16). Згідно з копією свідоцтва про народження серії серія [NUMBER] від 23.01.2018, виданого Макарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, [PERSON] народився [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] (а.с. 13). З витягу від 09.08.2025 року №00040888578 з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження встановлено, що відомості про батька зазначено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 17). Згідно з копією свідоцтва про народження серії серія [NUMBER] від 24.07.2019, виданого Макарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, [PERSON] народилась [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] (а.с. 14). З витягу від 09.08.2023 року №00040888669 з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження встановлено, що відомості про батька зазначено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 15). Відповідно Відомостей Макарівськогої селищної ради про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 22.09.2025 року, вбачається, що [PERSON] , 2016 р.н., [PERSON] , 2018 р.н. та [PERSON] , 2019 р.н. зареєстровані разом з іншими за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). 18.09.2025 року Службою у справах дітей Макарівської селищної ради та спеціалістами КЗМЦ «Промінь надії» здійснене обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , за результатом відвідання встановлено, що житлово-побутові умови - незадовільні. У будинку зафіксовано антисанітарію: приміщення брудне, спостерігається безлад, розкидане сміття, відчувався неприємний запах, відсутні продукти харчування. Діти перебували в неналежному стані - були брудні, голодні, одягнені в забруднений одяг. На спальних місцях відсутня постільна білизна. Рішенням виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 19.09.2025 року Про негайне відібрання дітей від матері та доцільність позбавлення батьківських прав, затверджено: Негайно відібрання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , у зв`язку із виникненням безпосередньої загрози для їх життя та здоров`я висновок. Невідкладно повідомити Макарівський відділ Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області. Звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] о відношенню своїх малолітніх дітей. Разом з цим, згідно з листом КЗ «Макарівський центр соціальної підтримки дітей та сімей «Промінь Надії» від 22.01.2026 року, гр. [PERSON] , [INFO] , мати дітей: [PERSON] , 2016 р.н., [PERSON] , 2018 р.н., [PERSON] , 2019 р.н. до фахівця із соціальної роботи КЗ «МЦ «Промінь надії» МСР, з метою з`ясування умов проживання, життя та стану здоров`я своїх доньок та сина не зверталась, дітей не відвідує. Телефонних дзвінків, письмових чи усних звернень від матері до адміністрації Центру не надходило. Відповідно Довідки Небелицьким старостинським округом №16, Макарівської селищної ради від 21.01.2026 року зазначено, що [PERSON] , 1985 р.н. долею та подальшим життям вилучених дітей не цікавилась, за місцем реєстрації, на даний час не проживає, місце знаходження не відоме. [PERSON] не спростовано та не надано жодного доказу, що, як зазначено у позовній заяві вона не веде асоціальний спосіб життя, який створює загрозу життю та здоров`ю малолітніх дітей, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, діти навчаються періодично, пропускають заняття не з поважних причин, чим порушується їїнє право здобуття повної загальної середньої освіти та ст. 53 Конституції України про обов`язковість здобуття повної загальної середньої освіти. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.89 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.91 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі "Мамчур проти України" від 16.07.2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Сукупність зібраних по справі доказів свідчить про те, що відповідач [PERSON] самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON] , 2016 р.н., [PERSON] , 2018 р.н., [PERSON] , 2019 р.н., не цікавиться навчанням, не забезпечує за ними необхідного догляду: харчування, створення належних умов домашнього побуту, медичного догляду та лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дітей, як складову виховання; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дітей загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, тому суд дійшов висновку, що в інтересах дітей, є доцільним позбавлення [PERSON] , 1985 р.н. батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , 2016 р.н., [PERSON] , 2018 р.н., [PERSON] , 2019 р.н.. Обставини, зазначені позивачем в позові, повністю підтверджені дослідженими судом письмовими доказами, які наявні в матеріалах справи. Враховуючи, що викладені в позовній заяві твердження позивача в процесі розгляду знайшли своє підтвердження, тривалий період свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, за переконанням суду задоволення позову, найголовніше, буде відповідати інтересам неповнолітніх дітей. При цьому, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки, на думку суду, він складений з урахуванням усіх конкретних обставин справи та не суперечить інтересам дітей. За таких фактичних обставин, вимоги позивача до відповідача про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає за доцільне роз`яснити [PERSON] , що вона не позбавлена у подальшому права вирішувати питання про поновлення її у батьківських правах відносно дітей в порядку, передбаченому ст. 169 СК України. При вирішенні позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей суд виходить з наступного. Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлння батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст. 180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ході судового провадження встановлено, що відповідач [PERSON] , є матірю: [PERSON] , 2016 р.н., [PERSON] , 2018 р.н., [PERSON] , 2019 р.н.. Таким чином, відповідачем порушені права малолітніх дітей на матеріальне забезпечення до досягнення повноліття, оскільки законодавством саме на батьків покладається обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини. Відповідачем не надано доказів на спростування заявлених позивачем вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. В ході судового розгляду даного позову не встановлено наявності у відповідача інших утриманців або наявності інших обставин, що перешкоджають стягненню з останньої аліментів на утримання дитини. Заперечень у виді відзиву на позовну заяву щодо позовних вимог Макарівської селищної ради (орган опіки та піклування) та доказів надання в добровільному порядку коштів на утримання дітей, відповідачем суду подано не було, а тому, з огляду на наведене, суд вважає вимоги позивача про стягнення аліментів з [PERSON] правомірними. Суд вважає за доцільне визначити стягувані з відповідача аліменти відповідно до ст. 183 СК України у частці від заробітку останньої, в розмірі, вказаному у позові, оскільки саме про такий порядок просить у позовній заяві позивач, відповідачем проти цього заперечень не надано. При визначенні розміру аліментів, який має бути стягнуто з відповідача, судом враховується, що згідно із ч. 2 ст. 182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, згідно із ч. 1 ст. 183 СК України, визначається судом. Також, згідно зі ст. 430 ЦПК України, суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання до суду даного позову. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved