Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , звернулась до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Хаджибейська державна нотаріальна контора у місті Одеса, посилаючись на те, що вона та [PERSON] перебували у шлюбі, який був 19 червня 2010 року зареєстрований Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №318. Після реєстрації шлюбу вони з чоловіком стали проживати за місцем реєстрації останнього, а саме в квартиры [ADDRESS] . Від шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка була 02 липня 2014 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] , помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 79,9 кв.м., житловою площею 51,3 кв.м., яка належала померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 27 грудня 1993 року. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є вона[PERSON] , дружина померлого, [PERSON] , [INFO] , донька померлого та [PERSON] , син померлого, які прийняли спадщину шляхом звернення до приватного нотаріусу з заявами про прийняття спадщину в установлений законом строк. Зазначила, що після смерті [PERSON] вона разом з донькою продовжували проживати в квартирі [ADDRESS] разом з батьками померлого, а саме [PERSON] та [PERSON] . 23 вересня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Бежан А.В. були видані спадкоємцям [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: [PERSON] на 1/5 частини квартири [ADDRESS] , малолітній [PERSON] , [INFO] на 3/5 частини квартири [ADDRESS] , сину померлого [PERSON] на 1/5 частини квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] , померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 79,9 кв.м., в тому числі житловою площею 51,3 кв.м., яка належала померлій на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 27 грудня 1993 року. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] , чоловік померлої, [PERSON] , [INFO] , онука померлої, [PERSON] , онук померлої, які прийняли спадщину шляхом звернення в установлений законом строк до державного нотаріуса з заявами про прийняття спадщини. 21 листопада 2017 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Ворсуляк А.М. були видані спадкоємцям [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: [PERSON] , [INFO] на 1/18 частину квартири [ADDRESS] , [PERSON] на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , [PERSON] на 1/5 частини квартири [ADDRESS] . Зазначила, що після смерті [PERSON] , вона разом з донькою також продовжували проживати в квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON] , якому вона надавала допомогу у сплаті комунальних платежів, придбанні ліків та проходження медичних оглядів. Крім того, вона також займалась організацією проведення поховальних обрядів (придбанням поховального інвентаря, організацією проведення поховання та організацією поховальних обідів тощо). [INFO] [PERSON] , помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 27 грудня 1993 року. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] , онука померлого та [PERSON] , онук померлого та [PERSON] , донька померлого, які прийняли спадщину, шляхом звернення до приватного нотаріуса з заявами про прийняття спадщини. Вказувала, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проявляли належної турботи за [PERSON] , не приділяли йому достатньої уваги та не надавали матеріальної допомоги. Померлий у більшості випадків проживав за рахунок власної пенсії, перебуваючи фактично на постійному матеріальному її утриманні. Стверджувала, що вона здійснювала належний догляд за [PERSON] , усіляко підтримувала його та забезпечувала йому гідний рівень життя, надаючи необхідну допомогу як матеріального, так і морального характеру, а також допомагала померлому в медичних обстеженнях та реабілітаційних заходах після хвороби. Стверджувала, що батьки її померлого чоловіка, [PERSON] та [PERSON] при житті щиро прагнули та висловлювали особисте бажання, аби квартира [ADDRESS] , залишилась саме їх онуці [PERSON] , [INFO] , але при житті не встигли належним чином оформити передачу квартири в спадок малолітньої [PERSON] . Крім того, при житті [PERSON] розраховував на моральну підтримку та матеріальну допомогу зі сторони його доньки [PERSON] , яка проживає за межами території України, а саме в російської федерації. Відповідачка не брала участі в догляді за батьком, не здійснювала відвідувань і не надавала жодної фінансової допомоги, хоча мала можливість її надавати. Посилаючись на вимоги ст.ст.1224,1259 ЦК України, позивачка просила суд надати малолітньої [PERSON] , [INFO] , спадкоєміці п`ятої черги за законом, право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 26 червня 2025 року було відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання (т.1 а.с.244-245). Ухвалою суду від 24 вересня 2025 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] (т.2 а.с.73). Ухвалою суду від 24 вересня 2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено (т.2 а.с.74). Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року клопотання представника позивача про виклик свідка було задоволено (т.2 а.с.193). Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року підготовче провадження по справі закрито, справа призначена до судового розгляду (т.2 а.с.194). Позивачка та її представник, діючий за ордером від 23 червня 2025 року, в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Раніше надали відповіді на відзиви (т.1 а.с. 232,233, т.2 а.с.113-115,187-192). Представник відповідачки [PERSON] , діючий за ордером від 22 жовтня 2025 року, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надав заяву, в який просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог та розглянути справу за його відсутності. Раніше надав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні (т.2 а.с.105, т.2 а.с.84-90, 184-186,228). Представник відповідача [PERSON] , діюча за ордером від 22 жовтня 2025 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні Раніше надала відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні (т.2 а.с.105,107,166-171). Представник відповідачки [PERSON] , діюча за ордером від 22 жовтня 2025 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні Раніше надала відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні (т.2 а.с.160-165). Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Хаджибейська державна нотаріальна контора у місті Одеса в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше надали письмові пояснення по справі та заяви про розгляд справи за їх відсутністю (т.2 а.с.1-2,3,4, 36,221). Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 84 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що позивачка перебувала з [PERSON] у шлюбі, зареєстрованим 19 червня 2010 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №318, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т.1 а.с.15). В період шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т.1 а.с.16). Встановлено, що [INFO] [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та проживала разом з батьками за вказаною адресою, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2025/007642783 від 10 червня 2025 року (т.1 а.с.18) Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.19). Встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Управлінням Чорноморського морського пароплавства Міністерства транспорту України 27 грудня 1993 року згідно з розпорядженням №575 від 27 грудня 1993 року в рівних частках [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.194,195). [INFO] [PERSON] , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с.20). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 79,9 кв.м., житловою площею 51,3 кв.м., яка належала померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 27 грудня 1993 року (т.1 а.с.194,195). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] , дружина померлого, [PERSON] , [INFO] , донька померлого, [PERSON] , син померлого, які прийняли спадщину шляхом звернення в установлений законом строк з заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса. Встановлено, що 23 вересня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Бежан А.В. були видані спадкоємцям [PERSON] , який помер [INFO] свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: - дружині померлого [PERSON] на 1/5 частини квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.26). - доньці померлого [PERSON] , [INFO] на 3/5 частини квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.33). - сину померлого [PERSON] на 1/5 частини квартири [ADDRESS] . 23 вересня 2015 року право власності [PERSON] (1/5), [PERSON] , [INFO] (3/5), [PERSON] (1/5) на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (т.1 а.с.29-31). Встановлено, що [INFO] [PERSON] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1 а.с.40). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 79,9 кв.м., житловою площею 51,3 кв.м., яка належала померлій на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 27 грудня 1993 року (т.1 а.с.194,195).. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] , чоловік померлої, [PERSON] , онука померлої, [PERSON] , онук померлої, [PERSON] , донька померлої, які прийняли спадщину шляхом звернення в установлений законом строк з заявами про прийняття спадщини до державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори Ворсуляк А.М. 01 листопада 2017 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Ворсуляк А.М. були видані спадкоємцям [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: онуці померлої [PERSON] на 1/18 частину квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.41); чоловіку померлої [PERSON] на 1/9 частину квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.46); онуку померлої, [PERSON] , на 1/6 частину квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.41,46); 01 листопада 2017 року право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на частину вищевказаної квартири було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (т.1 а.с. 44-45). [INFO] [PERSON] , помер що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.2 а.с.19). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на частину квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 27 грудня 1993 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 листопада 2017 року (т.1 а.с. 46,194,195). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] , [INFO] , онука померлого, [PERSON] , онук померлого, які прийняли спадщину шляхом звернення в установлений законом строк з заявами про прийняття спадщини до державного нотаріуса Хаджибейської державної нотаріальної контори (т.2 а.с.15). Встановлено, що [PERSON] , рідна донька [PERSON] , який помер [INFO] від спадщини після смерті батька відмовилась на користь онуці померлого, [PERSON] , [INFO] , яка 27 лютого 2025 року звернулась до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (т.2 а.с.28 звор.,29,30,34 звор.,35). Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (т.2 а.с.30 звор.,32). Отже, [PERSON] є рідною донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб (т.2 а.с.31 звор., 32звор.,33 ). Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №1519571 від 26 червня 2025 року (т.1 а.с.241). Згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради №Х1-153266-ю/о від 27 червня 2025року [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.248). Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 27 червня 2025 року [PERSON] , [INFO] на території м. Одеси не зареєстрована (т.1 а.с.249). Встановлено, що [INFO] [PERSON] , [INFO] , громадянкою Російської Федерації була видана довіреність на ім`я [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] на управління та розпорядження всім її майном на території України, а також уповноважила останню представляти її інтереси, у тому числі у судових органах, і з забороною на передоручення повноваження іншим особам (т.1 а.с.211-215, т.2 а.с.52-53,54,55-56,57). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] , померлим [INFO] , проживала і проживає до теперішнього часу разом з донькою [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується фотофіксацією (т.1 а.с.196-209). Встановлено, що [PERSON] займалась організацією проведення поховальних обрядів (придбання поховального інвентаря, організація проведення поховання, організація поховальних обідів та процедур стосовно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою на одержання та підпоховання від 18 лютого 2017 року, договором-замовленням від 18 лютого 2017 року року та рахунком-фактурою від року (т.1 а.с.50,51,52,53,54,57,58,59). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] здійснювала оплату житлово-комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] , що підтверджується квитанціями (т.1 а.с. 66-174, т.2 а.с.116-146). Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із положеннями статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнанння його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. У відповідності до статей 1261-1265 ЦК України спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України): перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки; друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця; четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування). Згідно ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Частиною другою ст. 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За змістом наведеної норми при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність усіх п`яти зазначених обставин. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц, від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18, від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14, від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18, від 30 жовтня 2023 року у справі № 753/16113/20. Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2022 року у справі № 372/3988/20-ц, від 22 березня 2023 року у справі № 753/10668/19. Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів (постанови Верховного Суду від 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19, від 21 жовтня 2021 року у справі № 401/2614/17, від 28 червня 2023 року у справі № 691/1559/18. Таким чином, в силу ст. 1266 ЦК України малолітня [PERSON] , [INFO] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті дідуся [PERSON] , оскільки спадкує ту частку спадщини, яка належала б за законом їхній матері, батькові, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Отже, підстави для задоволення позовних вимог щодо зміни черговості спадкування відсутні. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред`явлена лише після смерті спадкодавця. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи, згідно з вимогами ст. 1224 ЦПК України, повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Як роз`яснено в ч. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст.214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилик вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. З пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] при житті не перебував у безпорадному стані, оскільки не звертався до лікарів, не перебував в медичному закладі на обліку у зв`язку з якимось захворюванням, самостійно пересувався та міг за собою доглядати. Вказані обставини також підтвердили свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були допитані в судовому засіданні за клопотання позивачки та пояснили суду, що [PERSON] дійсно проживала зі своїм свекром [PERSON] , надавала йому усіляку допомогу. Проте вказали, що не чули, щоб [PERSON] , скаржився на те, що його донька та онуки не доглядають за ним та не турбується про його життя. Також зазначили, що [PERSON] не перебував у безпорадному (а с.71-74). Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що [PERSON] хворів і потребував сторонній допомоги, а також, що він звертався до відповідачів з проханням надати йому допомогу, а останні ухилялися від її надання. Суд вважає, що в обґрунтування своїх позовних вимог позивачка не надала суду жодного доказу того, що [PERSON] , який помер [INFO] , перебував в безпорадному стані і потребував допомоги відповідачів, а останні ухилялися від її надання. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] , який помер [INFO] при житті перебував у безпорадному стані, оскільки відсутні медичні документи та докази його звернення до лікарів, докази перебування в медичному закладі на обліку у зв`язку з якимось захворюванням. Також, відсутні докази того, що він не міг самостійно пересуватись та не міг за собою доглядати. Крім того, в процесі судового розгляду було встановлено та підтверджено матеріалами спадкової справи, що [PERSON] , рідна донька [PERSON] , який помер [INFO] від спадщини після смерті батька відмовилась на користь онуці померлого, [PERSON] , [INFO] , до якої не заявлялись позовні вимоги щодо усунення від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] . За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] слід відмовити, так як остання не є належним відповідачем у справі, оскільки від спадщини після смерті батька [PERSON] відмовилась добровільно. Що стосується тверджень позивачки, що вона витрачала кошти на оплату комунальних послуг, то суд вважає, що оскільки остання, як співвласник проживала у квартирі та користувалась комунальними послугами, то вона зобов`язана була брати участь в їх оплаті. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю і відсутністю належних доказів на їх підтвердження. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі складає 2422,40 грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду (а.с. 12).

Outcome: dismissed