Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

26.12.2025 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила: 1) розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 24 травня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №88; 2) стягнути із [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати просить покласти на відповідача Позов обгрунтовано тим, що 24.05.2014 сторони зареєстрували шлюб, в якому у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Також позивачка виховує власного сина [PERSON] , [INFO] . Згодом сторони втратили почуття любові та поваги одне до одного. Вже більше як півроку вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, через відсутність у подружжя спільних інтересів, взаєморозуміння та різні погляди на життя. Позивачка просила строк для примирення не надавати. Спір щодо місця проживання спільної малолітньої дочки [PERSON] відсутній. Дитина з власного бажання проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні з червня 2025 р. Відповідач працевлаштований та перебуває на посаді охоронця ТОВ «Фора». Також він проходить військову службу та отримує дохід у розмірі близько 25000,00 грн, а тому може сплачувати на утримання дочки 1/4 частину всіх видів його доходів щомісячно. Ухвалою суду від 02.01.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 30.12.2025 від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій він просив розглядати справу про розірвання шлюбу та стягнення аліментів розглядати без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. З урахуванням положень ч.4 ст. 206 ЦПК України, суд прийняв визнання позову відповідачем та вирішив розглянути справу з ухвалення рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] підтверджується, що 24 травня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за №88. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] [INFO] в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області народилася [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с.10). Адреса реєстрації позивачки [PERSON] ( [ADDRESS] ) підтверджується витягом з реєстру територіальної громади за №2025/019242619 від 25.12.2025 (а.с.7). При вирішенні спору сторін суд керується наступним. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною другої статті 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок стосується як матері, так і батька. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд має враховувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ч.5 ст.183 СК України у безспірному порядку (за судовим наказом) здійснюється стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини за робітку(доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ч.3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи вищевикладене, а також позицію відповідача, який позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнав повністю, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки сумнівів у достовірності тих обставин, які повідомила позивачка в суду немає. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. При зверненні до суду позивачка за вимоги про розірвання шлюбу сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №2.460677231.1 від 23.12.2025. В силу положень ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судові витрати (судовий збір) понесені позивачкою підлягають стягненню з відповідача на її користь, оскільки позов задоволено. Щодо судового збору за вимоги про стягнення аліментів, то в силу ч.6 ст. 141 ЦПК відповідні витрати стягуються з відповідача на користь держави, оскільки позивачка на підставі п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів та не сплачувала його. На підставі викладеного,

Outcome: approved