Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Представник позивача - Тараненко А.І. в інтересах ТОВ «Юніт Капітал», звернувся до Київського районного суду м.Одеса із позовною заявою до [PERSON] , у якій просить суд стягнути з останнього - заборгованість за кредитним договором. Ухвалою Київського районного суду м.Одеса від 29.07.2025 матеріали справи №947/25874/25 за позовом ТОВ «Юніт капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано до Савранського районного суду Одеської області для розгляду по суті. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.11.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №783538056 на суму 7400,00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV9US92. Однак, 28.11.2018 між Первісним кредитором та ТОВ «Таліон плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1. Первісний кредитор та ТОВ «Таліон плюс» на виконання Договору факторингу 1 підписали Ресстр прав вимоги №175 від 05.05.2022, за яким від Первісного кредитора до ТОВ «Таліон плюс» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. Враховуючи те, що Реєстр прав вимоги містить інформацію щодо великої кількості позичальників, із зазначенням персональних даних інших фізичних осіб, які не мають відношення до предмета позову, Позивачем надано Витяг з Реєстру прав вимог, що містить лише дані Відповідача (інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб). Додатково, для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) Первісного кредитора зі сторони ТОВ «Таліон плюс» згідно Договору факторингу 1 саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у Реєстрі прав вимоги №175 від 05.05.2022 до Договору факторингу 1 (до якого також входило відступлення права вимоги щодо заборгованості Відповідача по Кредитному договору) до позовної заяви додається Акт звірки взаємних розрахунків та Протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон плюс та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01. ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» на виконання Договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги №10 від 31.07.2023 до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. Враховуючи те, що Ресстр прав вимоги містить інформацію щодо великої кількості позичальників, із зазначенням персональних даних інших фізичних осіб, які не мають відношення до предмета позову, Позивачем надано Витяг з Реєстру прав вимог, що містить лише дані Відповідача (інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб) Додатково, для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) ТОВ «Таліон плюс» зі сторони ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» згідно Договору факторингу 2 саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у Реєстрі прав вимоги №10 від 31.07.2023 до Договору факторингу 2 (до якого також входило відступлення права вимоги щодо заборгованості Відповідача по Кредитному договору). В подальшому, 04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу №04/06/25-Ю відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до пункту 1.2. Договору факторингу з перехід від ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» до Позивача Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2, після чого Позивач стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Відповідно до Реєстру Боржників №б/н від 04.06.2025 за Договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 22 563,60 грн. Враховуючи те, що Реєстр Боржників містить інформацію щодо великої кількості позичальників, із зазначенням персональних даних інших фізичних осіб, які не мають відношення до предмета позову, Позивачем надано Витяг з Реєстру Боржників, що містить лише дані Відповідача (інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб). Факт переходу прав вимог за кредитними договорами, які зазначені у Реєстрі Боржників №б/н від 04.06.2025 до Позивача підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу 3. Додатково, для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» зі сторони Позивача згідно Договору факторингу 3 саме за відступлення права вимоги в обсязі кредитних договорів, які зазначені у реєстрі Боржників №б/н від 04.06.2025 до договору факторингу 3. Так, на думку представника позивача у [PERSON] утворилась заборгованість за кредитним договором №783538056 в сумі 22563,60 грн., з яких 7399,20 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 15164,40 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідачки судові витрати пов`язані з розглядом цивільної справи, а саме: судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. ????Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строк, передбачений договором позики, в результаті чого представник ТОВ «Юніт капітал» звернулася до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість. Згідно зі статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень статей 36, 37 ЦПК України, було визначено головуючого суддю Брюховецького О.Ю. та передано йому вказану справу. Разом з позовною заявою, надійшло клопотання представника позивача ТОВ "Юніт капітал" про витребування з Банка-емітента АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ЄДРПОУ: 14360570, у Банка-емітента АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ: 14360570): 1. Інформацію: чи емітувалась на ім?я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжна картка 4149-43ХХ-ХХХХ-8877; про факт зарахування коштів на картковий рахунок - маска Картки 4149-43XX-XXXX-8877, у період з період з 27.11.2021 по 02.12.2021 у сумі 7 400,00 грн; чи емітувалась будь-яка інша платіжна картка на ім?я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ); чи є/був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска Картки [NUMBER] та чи знаходиться/знаходився вказаний номер телефону в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). 2. У разі підтвердження зарахування коштів [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на картковий рахунок - маска карти [NUMBER] , за період з 27.11.2021 по 02.12.2021 у сумі 7 400,00 грн, витребувати інформацію у вигляді: первинних документів бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять дану інформацію. У випадку неможливості надати вищезгадані первинні документи, падати інші, прирівняні до них (довідки/листи, що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок - маска карти Позичальника) повного номера рахунка маска Картки 4149-43ХХ-XХХХ-8877, що належить [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). 3. У випадку, якщо номер телефону [NUMBER] не находиться в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за платіжною карткою маска Картки 4149-43ХХ-ХXXX-8877, витребувати номери телефонів що знаходяться/знаходились в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) (Клієнта банку) за платіжною карткою маска Картки 4149-43ХХ-ХХХХ-8877. У випадку, якщо картковий рахунок - маска карти [NUMBER] не належить Позичальнику, витребувати інформацію щодо особи, якій належить картковий рахунок - маска Карти 4149-43XХ-XXXХ-8877 (а.с.72-73). Ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області Брюховецьким О.Ю. від 19.09.2025 відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін 03.11.2025 запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подачі до суду відповіді на відзив, а відповідачці п`ятиденний строк для подачі заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів Крім того, вищевказаною ухвалою вказане клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено (а.с.128-129). Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи. Представник позивача зазначив у позовній заяві щодо розгляду справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, з підстав зазначених в позовній заяві, проти заочного рішення не заперечував (а.с.7 на звороті). У зв`язку з відсутністю у суду запитуваної інформації з АТ КБ «Приватбанк» слухання справи відкладено на 09.12.2025. Крім того, 31.10.2025 до суду надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Брадарської Н.В., яка діє на підставі ордеру ВН №1578092 від 30.10.2025 про відкладення розгляду справи (а.с.134). 07.11.2025 до суду надійшов відзив представника відповідача, в якому він не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити у позові з огляду на таке. На думку представника відповідача проценти не можуть нараховуватись після закінчення строку дії договору згідно зі статтями 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, кредитодавець має право нараховувати проценти лише в межах строку користування кредитом, визначеного договором. Після закінчення цього строку між сторонами виникають охоронні правовідносини, і кредитор може вимагати лише компенсацію за прострочення у вигляді трьох відсотків річних та індексу інфляції (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Згідно з паспортом споживчого кредиту, строк користування позикою становив 30 днів. Таким чином, договір діяв до 27.12.2021, а після цієї дати кредитор уже не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом. Будь-яке нарахування після закінчення дії договору суперечить нормам закону. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, зазначивши, що проценти за користування кредитом можуть нараховуватись лише в межах дії договору. Після його спливу сторони вже не перебувають у відносинах позики, а тому нарахування нових процентів є протиправним. Позивач не надав доказів укладення будь-яких додаткових угод чи пролонгацій, що підтверджує безпідставність усіх нарахувань після 27.12.2021. Отже, правомірним є лише стягнення тіла кредиту - 7400,00 грн, тоді як відсотки у сумі 15163,60 грн підлягають відхиленню як незаконні. Розмір відсотків є неспівмірним, необґрунтованим та суперечить принципам добросовісності. Позивач просить стягнути 15163,60 грн відсотків, що більш ніж удвічі перевищує суму фактично отриманого кредиту. Такий розмір не відповідає ані економічній логіці, ані принципам справедливості та добросовісності, закріпленим у статтях 3, 13 та 627 ЦК України. Позивач заявив про стягнення 7000,00 грн витрат на правничу допомогу, не надавши жодного документального підтвердження факту їх сплати (платіжної інструкції, касового ордера чи банківської квитанції). Згідно з частиною 4 статті 137 ЦПК України, суд має оцінити співмірність витрат із складністю справи, обсягом роботи адвоката і часом, витраченим на її виконання. У даній справі підготовка позову здійснюється за типовим шаблоном, розгляд відбувається у спрощеному провадженні без виклику сторін, що не потребує значного обсягу роботи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в пункті 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, пунктів 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, пункті 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, заявлена сума у 7000,00 грн є неспівмірною та має бути зменшена до розумного розміру - 1500,00 грн, або відхилена повністю за відсутності доказів оплати. Таким чином, на думку відповідача та його представника правомірним є лише визнання основного боргу за тілом кредиту в сумі 7400,00 грн. Решта заявлених вимог - у частині відсотків, судового збору та витрат на правничу допомогу - підлягають відмові або зменшення до розумних меж з урахуванням часткового задоволення позову (а.с.137-138). Слухання справи відкладено на 26.01.2026. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи. Крім того, матеріали справи містять довідку про доставку електронного документу (судової повістки) до електронного кабінету позивача та його представника в підсистемі ЄСІТС (а.с.151, 152). 26.01.2026 відповідач до суду не з`явилися про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.150). Клопотань про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до суду не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Суд встановив, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено договір №783538056 від 27.11.2021, відповідно до якого останній отримав від кредитодавця грошові кошти в розмірі 7400,00 грн. Згідно пункту 1.3 та 1.7 договору кредит надавався строком на 30 днів тобто до 27.12.2021, кредитний договір який підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором MNV9US92 (а.с.51 на звороті - 55). Згідно паспорту споживчого кредиту «Смарт» до договору №783538056 від 27.11.2021 вбачається, що сума кредиту становить від 100 - 29999 грн.; строк кредитування від 1-65 днів (з можливістю продовження строку); процентна ставка відсотків річних становить: 3,65%-722,7% - дисконтна процентна ставка; 361,35%-722,7% - індивідуальна процентна ставка; 722,7% - базова процентна ставка; тип процентної ставки - фіксована, загальні витрати за кредитом - 180 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 1180,00 грн. (а.с.50). З платіжного доручення №17d98e50-37fd-4704-9dab-58e94d63eda9 від 27.11.2021 вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало кошти згідно договору №783538056 від 27.11.2021 [PERSON] для зарахування на платіжну карту № [NUMBER] (а.с.24). Матеріали справи містять алгоритм дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладання кредитних договорів (а.с.25-28). З довідки щодо дій позичальника і інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що акцепт оферти позичальником підписано за допомогою одноразового ідентифікатора MNV9US92 27.11.2021 о 02 годині 58 хвилин 31 секунд (а.с.29). Крім того, з вказаної довідки вбачається, що дата оплати на момент вчинення дій спрямованих на продовження строку користування кредитом - 27.12.2021; сума сплачених процентів - 23,00; кількість днів на які продовжено строк кредитування - 30; процентна ставка, яка застосовується на період продовження строку кредитування - 0,20% в день; кінцева дата оплати - 26.01.2022 (а.с.30). Матеріали справи містять порядок дій споживача інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та отримання фінансових послуг торгівельною маркою «Moneyveo» (а.с.31-37). Відповідно до заявки на отримання коштів в кредит вбачається, що 27.11.2021 [PERSON] уклав договір (оферта) №783538056 на суму 7400,00 грн. строком на 30 днів; номер карти 4149-43ХХ-ХХХХ-8877 (а.с.38). Крім того, матеріали справи містять правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.39-45). Також матеріали справи містять інформацію з Укрпошти про надсилання позивачем поштової кореспонденції відповідачу (а.с.46). Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором вбачається, що у відповідача існує заборгованість перед ТОВ «Юніт капітал» в сумі 22563,6 грн. (а.с.62). Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон плюс» вбачається, що у відповідача існує заборгованість за кредитним договором в сумі 22563,60 грн. (а.с.63). Крім того, матеріали справи містять розрахунок заборгованості первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з якого вбачається, що у відповідача існує заборгованість в сумі 22563,60 грн. (а.с.64-66). Разом з ти з матеріалів справи вбачається, що згідно договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон плюс» (а.с.94-97). У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу (а.с.105, 106). Згідно акту звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2022 зі плати суми фінансування за реєстром прав вимоги №175 від 05.05.2022 за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 вбачається, що заборгованість ТОВ «Таліон плюс» (фактор) перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) станом на 31.12.2022 складає 0 (нуль) грн. (а.с.91). З матеріалів справи вбачається, що 05.08.2020 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01 (а.с.85-89). У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу (а.с.89 на звороті, 90). Так, 04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт капітал» укладено договір факторингу №04/06/25-Ю відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором (а.с.76-81). З реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 вбачається, що у відповідача існує заборгованість перед ТОВ «Онлайн фінанс» розмірі 22563,60 грн. (а.с.83-84). Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 вбачається, що клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників в кількості 13254, після чого з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 від клієнта до фактора перейшли права вимоги щодо заборгованостей до боржників (а.с.71). Матеріали справи містять платіжну інструкцію №467 від 10.06.2025; платіжну інструкцію №468 від 10.06.2025; платіжну інструкцію №469 від 11.06.2025; платіжну інструкцію №470 від 11.06.2025; платіжну інструкцію №478 від 19.06.2025; платіжну інструкцію №479 від 19.06.2025; платіжна інструкція №483 від 25.06.2025, платіжна інструкція №4484 від 01.08.2023 (а.с.67 - на звороті; 68, 68 - на звороті, 69, 69 - на звороті, 70, 82). З реєстру боржників до договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 вбачається, що у відповідача існує заборгованість перед позивачем в сумі 22563,60 грн. (а.с.74-75). Крім того, з реєстру прав вимоги №175 від 05.05.2022 вбачається, що у відповідача існує заборгованість перед ТОВ «Таліон плюс» в сумі 22563,60 грн. (а.с.93). Згідно відповіді з АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-251126/51799-БТ від 04.12.2025 вбачається, що 27.11.2021 на карту відповідача №4149439021698877 відбулося зарахування суми 7400,00 грн. (а.с.148). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом норм статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, матеріали справи свідчать про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення статті 638 ЦК України. Відповідно до частин 1. 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважаться таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного, у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин мас бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний, цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряться за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Частинами 1 та 2 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1статті 1078 ЦК України). Статтею 1080 ЦК України визначено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до статті 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Щодо нарахування відсотків за користування кредитом суд зазначає наступне. З реєстру боржників до договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 вбачається, що у відповідача за кредитним договором №783538056 існує заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 22563,60 грн., з яких 7399,20 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 15164грн. - сума заборгованості за простроченими відсотками (а.с.74). Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України). Між тим, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором і ці докази мають знаходитися у кредитора, в тому числі нового, до якого перейшли права та обов`язки попередника. Отже, наданий позивачем витяг з реєстру боржників, що не містять будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості [PERSON] , яку відступив кредитор, не є безспірними доказами існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2020 в справі № 703/3063/18. Водночас, розрахунки заборгованості, сформовані самим позивачем не є документами первинного бухгалтерського обліку, є односторонніми арифметичними розрахунками стягуваних сум, які, відповідно, повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони. Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 № 6-16цс15. Матеріали справи містять інформацію АТ КБ «ПриватБанк» стосовно рахунку [PERSON] вбачається про те, що в банку на ім`я відповідача емітовано карту № [NUMBER] . Крім того, банком надано виписку по зазначеному рахунку, з якої вбачається про зарахування коштів у сумі 7400,00 грн. відбулось 27.11.2021 (а.с.148). В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14 зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Разом з тим, суд погоджується з твердженням представника відповідача, що якщо кредит надавався відповідачу строком на 30 днів з 27.11.2021, то кінцева дата повернення кредиту та процентів за користування кредитом - 27.12.2021. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика.Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В силу частини 1 статті 1048 ЦК України вбачається, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. На основі аналізу цих правових норм Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи №444/9519/12 (постанова від 28.03.2018 року) вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Згідно пункту 1.9.1 виключно на період строку, визначеного в пункті 1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 3,65 процентів річних, що становить 0,01 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним (а.с.51 - на звороті). Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України представником позивача не надано доказів на підтвердження пролонгації строку кредитування, зокрема, доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів передбачених пунктом 1.9.1 договору кредитної лінії тому, нарахування відсотків за користування кредитом має здійснюватися саме в межах строку з 27.11.2021 - 27.12.2021. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині нарахування відсотків ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» після 27.12.2021 слід відмовити. Суд також погоджується із запереченням представника відповідача щодо нарахування відсотків за користування кредитом у зв`язку з пролонгацією. Суд звертає увагу, що умовами договору не встановлено можливості пролонгації договору та нарахування відсотків після закінчення строку договору, таким чином нарахування відсотків після 27.12.2021 є безпідставними. Так, відповідно до пункту 1.7 кредит надається строком на 30 днів з 27.11.2021 термін повернення кредиту 27.12.2021. Згідно пункту 1.8 договору вбачається, що сторони погодили, що встановлений в пункті 1.7. Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. На умовах цього пункту Договору строк продовження Дисконтного періоду кожен раз розраховується за наступною формулою: Z = 30 - (Х - Y), де: Z - кількість днів, на які продовжується Дисконтний період; продовжень Дисконтного періоду; X - поточна дата (день місяця) закінчення Дисконтного періоду з врахуванням всіх попередніх продовжень дисконтного періоду; Y - дата ініціації (день місяця) продовження Дисконтного періоду (зарахування платежу на рахунок Кредитодавця). При цьому Сторони узгоджують, що у випадку, якщо Y > X, то кількість днів, на які продовжується дисконтний період, дорівнює 30 днів (а.с.51 на звороті). Натомість Позивачем не надано доказів на підтвердження пролонгації строку кредитування, зокрема, доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів. Разом з тим, суд погоджується з представником позивача щодо невиконання відповідачем умов договору в частині погашення кредитної заборгованості в строк. Відповідно до статті 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того, відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу статті 536 ЦК України вбачається, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. При вирішенні питання про доцільність стягнення заборгованості за процентами суд враховує правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за "користування кредитом" могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Тому вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково. Разом з тим суд встановив, що згідно пункту 1.9.1 кредитного договору нараховуються проценти за користування кредитом за ставкою 3,65 процентів річних, що становить 1,01 процентів від суми кредиту за кожен день користування ним (а.с.51 - на звороті). Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «Юніт Капітал», який являється новим кредитором за кредитним договором № 783538056 від 27.11.2021 в сумі 7400,00 грн. по тілу кредиту та 1410,00 грн. - заборгованість по відсоткам (4700,00 грн. х 0,01% х 30д.), на загальну суму 8810,00 грн. Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги те, що судом встановлено, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за кредитним договором, що свідчить про неналежне виконання, останнім, умов укладеного кредитного договору, а отже позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» підлягають задоволенню частково. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн, суд зазначає наступне. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, на підтвердження заявлених вимог на правову допомогу представник позивача надав суду наступні докази: копію договору про надання правничої допомоги від 05.06.2025 № 05/06/25-01 (а.с.60-61); копію додаткової угоди №25770524790 від 05.06.2025 до договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025 (а.с.59); протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги (а.с. 61 - на звороті); копію акту прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025 відповідно до якого на складання позовної заяви затрачено 2 години, вартість послуги 5000,00 грн, вивчення матеріалів справи 2 години, вартість послуг 1000,00 грн, підготовки адвокатського запиту затрачено 1 годину, вартість послуг 500,00 грн, підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації - 1 год, вартість послуг 500,00 грн. (а.с.58); копія Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №4956 видане на ім`я Тараненко А.І. (а.с.57). Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні без участі представника позивача. Крім того, послуги надані адвокатом, є типовими для позивача оскільки стягнення заборгованості також є предметом його діяльності, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги зміст заяв та клопотань представника позивача по суті, складність справи, яка є нескладною та розглядалась в спрощеному позовному провадженні, а також враховує, що представник позивача не брав участі у судовому засіданні. Виходячи з критерію розумності, реальності таких витрат, суд уважає, що визначений розмір оплати є дещо завищеним та не є співмірним обсягу наданих послуг. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial