Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за договором про надання кредиту № ДП 0007380 від 30.09.2024 року у сумі 5256,00 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що 30.09.2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАЙБІЗ» (далі по тексту - кредитодавець) та [PERSON] (далі по тексту - позичальник, відповідач) укладено договір про надання кредиту № ДП 0007380 (далі по тексту - кредитний договір). Умовами кредитного договору встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 2400,00 грн, строком на 98 днів, із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 1 %, які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 21% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 504,00 грн). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання/введення позичальником одноразового ідентифікатора R6l907Gb, що був надісланий на вказаний відповідачем номер телефону - [NUMBER]) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Кредитодавець на виконання умов кредитного договору, виконав свої зобов`язання, передавши відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 2400,00 грн, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , що підтверджується квитанцією № 42770-78023-24954 від 30.09.2024 року. Відповідач належним чином не виконала умови кредитного договору, а тому у останньої виникла заборгованість за кредитним договором загальною сумою 5256,00 грн, з яких 2400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2352,00 грн - сума заборгованості за процентами; 504,00 грн - сума заборгованості за комісією. Згідно з укладеним Договором факторингу № 14/10/25 від 14.10.2025 р. право вимоги за кредитним договором № ДП 0007380 від 30.09.2024 року, відступлено ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАЙБІЗ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» (далі по тексту - ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП», позивач). Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основної суми боргу за кредитним договором, заборгованості за процентами та інших нарахувань не виконала ні перед кредитодавцем, ані перед позивачем, що набув право вимоги за договором кредиту №ДП 0007380 на підставі договору факторингу. А тому позивач змушений був звернутись до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 23.12.2025 року у вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також цією ухвалою було витребувано з АТ «Ощадбанк» відомості щодо належності карткового рахунку відповідачці та виписку по картковому рахунку за період з 30.09.2024 року по 03.10.2024 року. Витребувана інформація надійшла до суду 14.01.2026 року. Представники позивача [PERSON] та адвокат Ткаченко Ю.О. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У позовній заяві та у заяві, яка надійшла до суду 25.12.2025 року, просили розглянути справу за відсутності представника позивача та не заперечували щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, а також відзиву на позовну заяву суду не надала. З заявами та клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталася. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, та за одночасним існуванням всіх обставин, що передбачені у ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.09.2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАЙБІЗ» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту № ДП 0007380. Відповідно до п.1, п.2, п.3, п.4, п.5, п.10 кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 2400,00 грн, на засадах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «ФК «МАЙБІЗ». Тип кредиту: кредит. Строк, на який надається кредит: 98 (днів). Порядок та умови надання кредиту: кредитодавець надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки позичальника, реквізити якої надані позичальником кредитодавецю з метою отримання кредиту протягом двох банківських днів з дня підписання цього договору. Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: процента ставка становить 1 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.3 цього договору. Черговість та дата погашення відбувається згідно додатку №1 графіку платежів, що є невід`ємною частиною цього договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 14 днів. Комісія за надання кредиту складає 21% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 504,00 грн). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання/введення позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор R6l907Gb), що був надісланий на вказаний відповідачем номер телефону - [NUMBER] у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Кредитодавець на виконання умов кредитного договору №ДП 0007380 від 30.09.2024 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 2400,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи (ТОВ «ПрофітГід» (PSP Platon) що, підтверджується квитанцією № 42770-78023-24954 від 30.09.2024 року. Крім того на виконання ухвали суду АТ «Державний ощадний банк України, повідомили, що в установі на ім`я [PERSON] емітована банківська платіжна картка та надали виписку про рух коштів по банківському рахунку з якої вбачається, що 02.10.2024 року на рухунок відповідачки зараховано кошти у сумі 2400,00 грн. Відповідач належним чином не виконала умови кредитного договору, а тому у останньої виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму 5256,00 грн, з яких 2 400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2352,00 грн - сума заборгованості за процентами, 504,00 грн - сума заборгованості за комісією. Згідно з укладеним Договором факторингу № 14/10/25 від 14.10.2025 р. право вимоги за кредитним договором № ДП 0007380 від 30.09.2024 року, відступлено ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАЙБІЗ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП». У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями ст.ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування) під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Положенням ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Вказаний кредитний договір укладений у формі електронного документа, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. Частинами 1, 3 ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. Згідно ч.2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За нормою ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ст. 12,81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачка, будучи вільною в укладенні кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаною з умовами кредиту, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування коштами, комісією, з чим відповідачка погодилася, підписавши документи, таким чином погодивши умови сплати процентів та комісії за користування кредитними коштами. Отримавши кошти у кредит, у відповідачки виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. Як видно із змісту матеріалів справи, відповідачка не виконала своїх зобов`язань по кредитному договору, заборгованість, яка у неї виникла, добровільно у повній мірі на час розгляду справи не сплатила, відзиву на позов не надала. Аналізуючи вищезазначені норми права та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки фактично отримані та використані відповідачкою кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав останнього, а тому суд погоджується із тим, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати заборгованості за відсотками, комісії на загальну суму 5256,00 грн, а тому позов підлягає задоволенню. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то суд встановив наступне. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги стороною позивача надано: договір про надання правничої допомоги №22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025 року, в п.п. 4.1., якого сторони зазначили, що клієнт сплачує на користь адвоката винагороду, зокрема у розмірі 4500,00 грн за вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів по малозначній справі для формування позовної заяви (500,00 грн) та підготовку/складання позовної заяви до боржника за договором кредиту у малозначній справі (4000,00 грн), що разом складає 4500,00 грн; витяг з акту №3-ДІЛ від 08.12.2025 року про приймання-передачу наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025 року, акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 579936563.1 від 11.12.2025 року призначення платежу оплата за договором про надання правничої допомоги №22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025 року; ордер на надання правничої допомоги серії АХ № 1287256 від 03.09.2025 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2099 від 03.04.2018 року. При розподілі витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з того, що такі витрати підтверджені належними доказами та клопотання про їх зменшення не подано іншою стороною. Тому відсутні передбачені ст. 137 ЦПК України підстави для зменшення витрат на професійну правничу допомогу, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу, що становить 4500 грн. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним при зверненні до суду судові витрати, а саме судовий збір у сумі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved