Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Представником позивача адвокатом Бахматом О.І., подано позовну заяву, відповідно до якої прохає суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користуватися квартирою за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з його не проживанням за вказаною адресою більше одного року. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 19 лютого 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопом Д.О., [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . У листопаді 2025 року позивач виявив намір відчужити належну йому квартиру. Під час підготовки до укладення договору йому стало відомо, що за вказаною адресою зареєстрований його неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Оскільки [PERSON] за зазначеною адресою фактично не проживає, позивач звернувся до органу реєстрації Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з метою зняття сина з реєстрації місця проживання. Однак відповідно до повідомлення № 37 від 14 листопада 2025 року [PERSON] було відмовлено у наданні відповідної публічної послуги на підставі пункту 2 статті 18 розділу ІІІ Закону України № 1871 від 05.11.2021 «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», у зв`язку з відсутністю письмової згоди матері дитини на зняття її з реєстрації місця проживання. Водночас на даний час позивачу невідоме місце перебування колишньої дружини [PERSON] та сина [PERSON] . Позивач зазначає, що не бачив їх із 2014 року, жодного зв`язку з ними не підтримує, інформація про засоби зв`язку з відповідачем та її представником відсутня. Після розірвання шлюбу сторони з 2012 року проживали окремо. [PERSON] разом із сином [PERSON] , [INFO] , проживали у будинку матері відповідача за адресою: [ADDRESS] . У 2014 році [PERSON] разом зі [PERSON] переїхали проживати до Донецької області на тимчасово окуповано територію. Ухвалою суду Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.01.2025 року відкрито провадження по даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник адвокат Бахмат О.І. в судове засідання не з`явився. Направив заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив не надали. Представник третьої особи Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду належним чином повідомлений. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі договору купівлі продажу від 19.02.2013 року посвідченого Прокопом Д.О., приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області власником квартири за адресою [ADDRESS] є [PERSON] , [INFO] . Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 17.05.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В період шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується актовим записом про народження, номер запису №255, виданий Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, номер свідоцтва [NUMBER] . За адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою від 04.12.2025 р., видана Головою правління ОСББ «Велика Набережна Б.57» Червоною О.В. Також відповідно до довідки №1697 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, видана Кременчуцькою Міською радою Кременчуцького району Полтавської області видана власнику про те, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Згідно акту про не проживання особи виданого Головою ОСББ «Велика Набережна Б.57» [PERSON] підтверджують той факт, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але фактично ніколи не проживав та не проживає на даний час [PERSON] , [INFO] . Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 17.05.2012року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В період шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується актовим записом про народження, номер запису №255, виданий Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, номер свідоцтва [NUMBER] . Відповідно до повідомлення № 37 від 14 листопада 2025 року [PERSON] було відмовлено у наданні відповідної публічної послуги на підставі пункту 2 статті 18 розділу ІІІ Закону України № 1871 від 05.11.2021 «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», у зв`язку з відсутністю письмової згоди матері дитини на зняття її з реєстрації місця проживання. Як вказує позивач, з моменту розірвання шлюбу та станом на поточну дату відповідач [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] фактично не проживають у даному житловому приміщенні. Де саме відповідач на сьогоднішній день перебуває, проживає - невідомо. Не проживаючи за даною адресою, відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в квартирі не має і взагалі нею не цікавиться. Відповідно до ст. 41 Конституції України, громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Так, статтею 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно до ч.2 ст.327 ЦК України, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України «При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців». Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає понад 14 років, також позивач не може розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд. Відповідно до ст. 15 Цивільний кодекс України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України «Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку». У разі відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і у межах строків, встановлених частиною першою, пунктами 1 та 5 частини третьої та четвертої статті 71 Житлового Кодексу України. Частиною першою статті 71 Житлового Кодексу України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності до ч. 2 ст. 2 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. За ч. 1 ст. 3 цієї Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», охороною дитинства є система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Частиною 2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved