Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Позивач ТОВ «Бізнес Позика» через представника звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитом в розмірі 29713,13 грн., посилаючись на те, що 28 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 440512-КС-003 про надання кредиту. ТОВ «Бізнес Позика» 28 січня 2022 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 440512-КС-003 про надання кредиту. 28 січня 2022 року [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 440512-КС-003 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Таким чином, 28 січня 2022 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА» та [PERSON] було укладено Договір № 440512-КС-003 про надання кредиту, що підписаний одноразовим ідентифікатором. Оскільки [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 08.08.2025 утворилась заборгованість за Договором № 440512-КС-003 від 28 січня 2022 року в розмірі 29 713,13 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 10 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 18 213,13 грн; суми прострочених платежів за комісією 1 500,00 грн.. Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задовольнити і справу розглянути у відсутності їх представника. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що 28 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір №440512-КС-003 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма). 28 січня 2022 року [PERSON] підписала пропозицію (оферту) укласти Договір № 440512-КС-003 про надання кредиту. Вказаний договір був укладений Сторонами у вигляді електронного договору та підписаний відповідачем шляхом накладання електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора G-0710. У вказаному кредитному договорі сторони погодили всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. Згідно умов кредитного договору №440512-КС-003 від 28.01.2022 року позичальнику надаються грошові кошти у розмірі 10000 грн., тип кредиту кредит, строк на який надається кредит 24 тижні, стандартна процентна ставка за кредитом - в день 1,077 %. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №440512-КС-003 від 28.01.2022, заборгованість [PERSON] становить 29713,13 грн., з яких: 10000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 18213,13 грн. заборгованість по відсотках. Крім того, на виконання ухвали суду про витребування доказів АТ «ІДЕЯ БАНК» надав інформацію, що підтверджує емітування на ім`я [PERSON] платіжної картки № [NUMBER] . Також, АТ «ІДЕЯ БАНК» надав виписку щодо руху коштів по банківській картці № [NUMBER] , відповідно до якої 28 січня 2022 року на платіжну картку № [NUMBER] отримано кошти, здійснених переказом у сумі 10000 грн. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно- телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Вирішуючи вимоги про стягнення заборгованості по комісії у розмірі 1500 грн. слід врахувати наступне. У постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 Верховний Суд визначив, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послугу, яку вчиняє банк з метою встановлення, зміни правовідносин, а саме: укладення кредитного договору, внесення змін до нього. Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, оскільки, відповідачем не вживаються заходи щодо добровільного погашення суми кредитної заборгованості по договору №440512-КС-003 від 28 січня 2022 року, суд вважає за необхідне стягнути з неї 10000 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту (за виключеням суми комісії), та нарахованих з її врахуваням заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 18213,13 грн., що в загальній сумі становить 28213,13 грн.. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що позивач поніс судові витрати, що складаються з 2422,40 гривень, сплаченого судового збору. З огляду на те, що позов задоволено частково, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2298,85 грн. (з розрахунку 2422,40*94,9%=2298,85 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: partial