Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Орлов Олег Анатолійович, Амур-Нижньодніпровський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення факту належності правовстановлюючого документу про визнання прав забудовника в порядку спадкування за законом про визнання права власності на житловий будинок. В обґрунтування позову посилалась на те, що 11 серпня 1984 року відділом ЗАГСу Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровська актовий запис №737 укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтво про реєстрацію було оформлено російською мовою і в написанні прізвища позивача при видачі паспорту з новим прізвищем виникла помилка та позивачка отримала прізвище [PERSON] . В період шлюбу з 1983 по 2008 рік сім`єю було побудовано житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту, складеного Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 17 грудня 2009 року, житловий будинок літ.Г1-2 з погрібом літ.Г-1,2, житловими прибудовами літ Г1-1, Г1-2, прибудовою літ.г-1, тамбуром літ. Г-1-1 має загальною площею 137,6 кв.м. та житлову 102,6 кв.м., має господарські будівлі та споруди: гараж (Д), сарай (М), вбиральню (Б), теплицю (О), вольєр (Т), споруди. Житловий будинок має два поверхи. Житловий будинок та господарські споруди побудовані на земельній ділянці, площею 0,1 га., яка належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 20.11.2006 року, кадастровий номер 1210100000:01:621:0044. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Заповіту складено не було. Спадкоємицею першої черги за законом є позивачка як дружина, та дві доньки. Доньки надали приватному нотаріусу ДМНО Орлову О.А. заяви про відмову від спадщини але [PERSON] , згодом свою заяву відкликала і претендує на свою частку в спадщині. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 вересня 2024 року, виданого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] , позивачка як спадкоємець першої черги за законом, успадкувала після смерті чоловіка вказану земельну ділянку. Але до смерті [PERSON] не зареєстрував право власності на житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З цієї причини позивачу як спадкоємцю першої черги за законом приватним нотаріусом ДМНО Орловим О.А. постановою від 10 вересня 2024 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Ухвалою від 01 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 03 червня 2025 року витребувано інформацію у Амур-Нижньодніпровському відділі Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса). Ухвалою від 03 червня 2025 року витребувано інформацію у приватного нотаріуса ДМНО Орлова О.А. Ухвалою від 14 липня 2025 року закрито підготовче провадження. 22 січня 2026 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. Позивачка та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зі змісту статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Рішенням Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради №391/59 від 25 грудня 2008 року «про введення в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] » було затверджено Акт державної приймальної комісії від 09.12.2008 року «З прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» житлового будинку літ. Г1-2 з погрібом літ.Г-1,2, житловими прибудовами літ Г1-1, Г1-2, прибудовою літ.г-1, тамбуром літ.г-1-1 має загальною площею 137,6 кв.м. та житлову 102,6 кв.м. Згідно наданої приватним нотаріусом ДМНО Орловим О.А. 13 лютого 2018 року відкрито спадкову справу яка закінчена 10 вересня 2024 року. Як зазначає позивачка у позові, після смерті чоловіка відкрилась спадщина, а саме, вважає, що спадкоємцем після його смерті є вона, яка фактично прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована та перебувала у шлюбі із померлим. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. В абзацах 6, 7. 15 пункту 1 листа від 16.05.2013 року N 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначав, що обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 ЦПК) у справах про спадкування, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК), закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК) або залишення позовної заяви без розгляду (ст. 207 ЦПК). Суд звертає увагу позивачки що нею заявлено декілька окремих позовних вимог одна з яких є встановленням факту належності правовстановлюючого документу яким є свідоцтво про шлюб та визнання права власності на житловий будинок. Суд роз`яснює позивачці що вимога щодо встановлення факту належності правовстановлюючого документу відповідно до норм ЦК та ЦПК України розглядається в порядку окремого позовного провадження та не може бути розглянута судом в ході розгляду даної справи. Щодо вимоги про визнання права власності на житловий будинок, суд вважає її передчасною тому за наведених доказів і обставин справи не вбачає підстав для її задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial