Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах малолітньої [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, закріплення житла та призначення опіки. Позов обгрунтованим таким. Малолітня [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради як дитина, що перебуває у складних життєвих обставинах, з підстави проживання в сім`ї, в якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Крім цього, у зв`язку з тим, що дитина залишилась без батьківського піклування, малолітня [PERSON] тимчасово влаштована до родини позивача та мешкає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] приходиться позивачу рідною племінницею, вона донька його рідної сестри, відповідача по справі, [PERSON] . Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Фактичне місцезнаходження невідоме. Батько дитини - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На підставі заяви позивача про постановку його на облік потенційних опікунів та призначення опіки спеціалістами Служби у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради спільно з фахівцями Відділу соціальної роботи Харківського міського центру соціальних служб «Довіра», відвідана родина позивача за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані: позивач - [PERSON] , його сестра [PERSON] , його мати [PERSON] , його племінниця [PERSON] . Відповідно до акту обстеження умов проживання встановлено, що умови проживання в квартирі задовільні, зроблений косметичний ремонт, в наявності необхідні меблі та побутова техніка. Дитина має окреме спальне місце, стіл для занять, сезонний одяг в наявності. Мати та батько дитини не займаються вихованням та утриманням доньки, не спілкуються з нею, на зв`язок не виходять, не цікавляться її здоров`ям та подальшою долею. Згідно інформації наданої Харківським районним управлінням поліції № 2 ГУНП в Харківській області від 08.01.2024 вбачається, що [PERSON] за місцем реєстрації не мешкає з 2019 по теперішній час. За час мешкання до 2019 характеризувалась з негативного боку, вела антисоціальний спосіб життя, схильна до вживання наркотичних речовин та алкогольних напоїв, проходила лікування в КНП «ОКПЛ № З ХОР, притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. Батько дитини [PERSON] також не мешкає з 2019 за адресою: [ADDRESS] . Місце його перебування невідоме. Позивач весь час опікується своєю племінницею [PERSON] , забезпечує її всім необхідним для нормального виховання та розвитку: одягом відповідно сезону, продуктами харчування. Вона має фізичний та духовний розвиток відповідно віку. В подальшому житті дитина буде потребувати законного представника для отримання паспорту та інших документів необхідних для повноцінного існування. У зв`язку з тим, що батьки неналежним чином виконують батьківські обов`язки дівчинка потребує законного піклувальника, тому позивач бажає оформити опіку над племінницею. Малолітня [PERSON] навчається в КЗ «Харківський ліцей № 138 Харківської міської ради». Згідно інформації від 08.01.2024, позивач займається вихованням та навчанням племінниці, відвідує батьківські збори, спілкується з класним керівником. Мати [PERSON] та батько [PERSON] до ліцею не приходять, батьківські збори не відвідують, життям доньки не цікавляться. Малолітня [PERSON] знаходиться на обліку в комунальному некомерційному підприємстві «Міська дитяча поліклініка № 7» Харківської міської ради. Позивач слідкує за станом її здоров`я, за необхідності приводить на огляд до лікарів. Відповідачі, мати та батько за медичної допомогою не зверталися, із педіатром не спілкувалися, станом здоров`я доньки не цікавилися, що підтверджується листом КНП «Міська дитяча поліклініка № 7» ХМР від 16.01.2024. Як вбачається з інформаційної довідки за місцем проживання Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області, позивач та його родичі, які мешкають разом за місцем реєстрації, характеризуються з позитивної сторони, спиртні та наркотичні речовини не вживають, скарг та заяв від мешканців будинку не надходило, компрометуючий матеріал на родину відсутній. Відповідно до отриманої відповіді Служби у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 18.01.2024 № 04- 22/149/24 позивач взятий на облік, як кандидат в потенційні опікуни, інформація занесена до Єдиної інформаційної аналітичної системи «Діти». Ухвалою суду від 01.02.2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 06.02.2024 року позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 07.02.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 03.04.2024 року представник Департаменту служб у справах дітей ХМР Макарійчук А.В. через канцелярію суду подала висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] та подання щодо призначення опікуна. 03.05.2024 року ухвалою суду закрито підготовче судове провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 11.10.2024 року представник відповідача надав до суду клопотання про долучення доказів, в якому також навів заперечення проти задоволення позову в частині позбавлення його батьківських прав, стягнення аліментів та призначення опікуном його доньки [PERSON] . Щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] покладається на розсуд суду. На підтвердження своїх заперечень проти позову надав суду повістку на відправку до місця несення служби, службову характеристику [PERSON] та його характеристику з місця реєстрації. Ухвалою суду від 01.04.2025 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Орла В.В. про повернення на стадію підготовчого провадження, виділення справи в окреме провадження та зупинення провадження. 29.04.2025 року представником відповідача була долучена довідка від 18.04.2025 року церкви "Воскресіння" про те, що [PERSON] дійсно проходить реабілітацію при цій церкві. Крім того, позивачем була долучена відповідь на адвокатський запит про те, що відповідач [PERSON] самовільно залишив військову частину та не повернувся. Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, надав суду відповідні пояснення. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, повідомила суд, що спілкується зі своєю донькою регулярно, відносини добрі, допомагає своїй дитині в межах свого матеріального становища. Також повідомила, що дійсно була залежна певний час від наркотиків, однак на сьогоднішній день вона відмовилась від їх вживання та стала на шлях виправлення, проживає в Рівненській області, працює закрійником шкіри. На питання суду повідомила, що не має змоги постійно доглядати за дитиною, позаяк лікується в реабілітаційному центрі, але приділяє, за можливості, увагу у вихованні своєї доньки, частково оплачує навчання дитини з англійської мови. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, був представлений своїми адвокатами, які приймали участь у судових засіданнях та надали суду відповідні пояснення, в тому числі письмово, тому суд вирішив проводити судовий розгляд за відсутності відповідача [PERSON] з огляду на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи. Представник третьої особи просила суд розглядати справу без їх участі та прийняти рішення в якнайкращих інтересах дитини. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9, т.1). Малолітня [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради як дитина, що перебуває у складних життєвих обставинах, з підстави проживання в сім`ї, в якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини (а.с. 15, т.1). Крім цього, у зв`язку з тим, що дитина залишилась без батьківського піклування, малолітня [PERSON] тимчасово влаштована до родини позивача та мешкає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] приходиться позивачу рідною племінницею, вона донька його рідної сестри, відповідача по справі, [PERSON] . Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено у судовому засіданні, зі слів матері дитини, фактично проживає у Рівненській області, працює, участь у вихованні дитини приймає дистанційно, іноді приїжджає до Харкова, частково матеріально допомагає дитині, але недостатньо. Повністю взяти на себе опіку дитини не має можливості, позаяк проходить курс лікування від наркотичної залежності. Батько дитини - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Проходить військову службу у лавах ЗСУ. У матеріалах справи міститься інформація про те, що він самовільно покинув військову частину. Позивач [PERSON] , є рідним дядьком [PERSON] , [INFO] , дійсно опікується малолітньою [PERSON] , забезпечив їй належні умови проживання та виховання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження умов проживання, складеного представниками третьої особи по справі. (а.с. 13, т.1). Відповідно до отриманої відповіді Служби у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 18.01.2024 № 04- 22/149/24 позивач взятий на облік, як кандидат в потенційні опікуни, інформація занесена до Єдиної інформаційної аналітичної системи «Діти» (а.с. 16, т.1). Малолітня [PERSON] навчається в КЗ «Харківський ліцей № 138 Харківської міської ради». Згідно інформації від 08.01.2024, позивач займається вихованням та навчанням племінниці, відвідує батьківські збори, спілкується з класним керівником. Мати [PERSON] та батько [PERSON] до ліцею не приходять, батьківські збори не відвідують, життям доньки не цікавляться. Малолітня [PERSON] знаходиться на обліку в комунальному некомерційному підприємстві «Міська дитяча поліклініка № 7» Харківської міської ради. Позивач слідкує за станом її здоров`я, за необхідності приводить на огляд до лікарів. Відповідачі, мати та батько за медичною допомогою не зверталися, із педіатром не спілкувалися, станом здоров`я доньки не цікавилися, що підтверджується листом КНП «Міська дитяча поліклініка № 7» ХМР від 16.01.2024. Як вбачається з інформаційної довідки за місцем проживання Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області, позивач та його родичі, які мешкають разом за місцем реєстрації, характеризуються з позитивної сторони, спиртні та наркотичні речовини не вживають, скарг та заяв від мешканців будинку не надходило, компрометуючий матеріал на родину відсутній. Згідно з висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 148 від 03.04.2024 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , Департамент вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх доньки (а.с. 49-50, т.1). Даний висновок грунтується на письмових документах, які були досліджені комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Дана комісія взяла до уваги: інформацію з КЗ Харківський ліцей № 138 про те, що батьки не відвідують батьківські збори, життям доньки не цікавляться; лист з КНП " Міська дитяча поліклініка №7 ХМР, відповідно до якої відповідачі за медичною допомогою не зверталися з педіатром не спілкувалися, станом здоров`я доньки не цікавилися; інформації з поліції про те, що мати дитини [PERSON] до 2019 року характеризувалась з негативного боку за місцем свого мешкання, вела антисоціальний спосіб життя, схильна до вживання наркотичних засобів та алкогольних напоїв, притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. Крім того, судом досліджено подання Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 149 від 03.04.2024 року щодо доцільності встановлення опіки над малолітньої [PERSON] , [INFO] та призначення опікуном [PERSON] , як такого, що відповідає критеріям опікуна, які визначені законодавством (а.с. 51-52, т.1). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У статті 7 Сімейного кодексу України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі, шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи «Кутцнер проти Німеччини» (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та «Зоммерфельд проти Німеччини» (Sommerfeld v. Germany), [GC],N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Вказані правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд у цій справі не погоджується із висновком органу опіку та піклування в частині доцільності позбавлення батьківських прав, позаяк висновок не грунтується на дослідженні всіх доказів, а саме не враховані пояснення батьків дитини та самої дитини, не досліджені докази, які були досліджені судом. Позаяк, в суді були вислухані пояснення [PERSON] , яка пояснила суду, що спілкується зі своєю донькою регулярно, відносини добрі, допомагає своїй дитині в межах свого матеріального становища. Також повідомила, що дійсно була залежна певний час від наркотиків, однак на сьогоднішній день вона відмовилась від їх вживання та стала на шлях виправлення, проживає в Рівненській області, працює закрійником шкіри. На питання суду повідомила, що не має змоги постійно доглядати за дитиною, позаяк лікується в реабілітаційному центрі, але приділяє, за можливості, увагу у вихованні своєї доньки, частково оплачує навчання дитини з англійської мови. Позивач [PERSON] підтвердив такі пояснення [PERSON] і не спростував зазначених фактів. Отже, орган опіки не врахував, що [PERSON] стала на шлях виправлення, лікується від наркотичної залежності, працює, відомостей про її притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності за останні роки матеріали справи не містять. Мати дитини спілкується з нею, допомагає за можливості матеріально, характеризується позитивно за місцем проходження реабілітації. Що стосується батька дитини відповідача [PERSON] , то він є військовослужбовцем ЗСУ, позитивно характеризується як за місцем служби, так і за місцем реєстрації. Той факт, що за даними військової частини він самостійно залишив частину, то суд не бере його до уваги, в контексті можливості його позбавлення за це батьківських прав, виходячи із презумпції невинуватості, позаяк вироку суду, який би підтвердив факт перебування його в СЗЧ матеріали справи не містять. Суд враховує, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) від 18 грудня 2008 року, заява № 39948/06). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 10 листопада 2021 року у справі № 309/556/17 (провадження № 61-14124св21), від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18 (провадження № 61-16697св21), від 02 серпня 2022 року справа № 743/269/21, (провадження № 61-18133св21), від 25 листопада 2022 року у справі № 308/9081/21 (провадження № 61-8290св22) та інших. За таких обставин, суд приходить до переконання, що позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідачів щодо умисного злісного систематичного ухилення від виконання батьківських обов`язків, свідомого нехтування ними, а також що така поведінка має постійний характер та що змінити поведінку відповідачів у кращу сторону неможливо. Позивачем також не доведено, у чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини у разі застосування до відповідачів такого крайнього заходу впливу як позбавлення її батьківських прав. Разом з тим, суд приймає до уваги роз`яснення, дані у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», згідно яких суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Аналогічний правовий висновок викладено у Постанові Верховного суду від 08 квітня 2020 року у справі 3 645/731/18. Враховуючи вищевикладені обставини, в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав слід відмовити, та попередити відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дитини, оскільки у разі в подальшому неналежного виконання ними батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої дитини, вони будуть позбавлені батьківських прав. Окрім того, необхідно покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ними батьківських обов`язків. Що стосується вимог про відібрання дитини, встановлення опіки, стягнення аліментів на її утримання з батьків та закріплення права на житло, то суд зазначає таке. Так, відповідно до частини першої статті 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини (частина 3 статті 170 СК України). Як уже було зазначено, батьки малолітньої [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] не піклуються про свою дитину належним чином. Мати та батько разом з дитиною не проживають. Батько до мобілізації в лави ЗСУ теж не проживав разом з донькою. Батьки не створили належних умов для проживання дитини, не відвідують батьківські збори за місцем її навчання, життям доньки не цікавляться, не слідкують за її здоров`ям. Мати дитини в судовому засіданні повідомила, що їй необхідно більше уваги приділяти своєму лікуванню від наркотичної залежності, ніж вихованню своєї доньки. Батько дитини до суду не з`явився, у поясненнях свого представника повідомив лише той факт, що заперечує проти позову, однак не довів суду як саме він брав та бере участь у вихованні своєї доньки. Також суд приймає до уваги вік дитини, яка є малолітньою та потребує сторонньої допомоги щодо забезпечення побутових потреб, потреб у навчанні та вихованні. Позивач [PERSON] є рідним дядьком малолітньої [PERSON] , який відповідно до акту обстеження умов проживання, створив для малолітньої [PERSON] задовільні умови проживання, в квартирі зроблений косметичний ремонт, в наявності всі необхідні меблі та побутова техніка. Дитина має окреме спальне місце, стіл для занять, сезонний одяг в наявності. Відповідно до подання Департаменту служб у справах дітей від 03.04.2024 року щодо доцільності встановлення опіки, позивач піклується про дівчинку, займається її вихованням та матеріальним забезпеченням, створив необхідні умови для проживання, виховання та гармонійного розвитку племінниці [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що малолітня [PERSON] проживає у них квартирі разом з його іншими дітьми, які мають окремі кімнати. Він офіційно працевлаштований, має заробітну плату, надав відповідні документи. Позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, судимостей не має, в розшуку не перебуває. Також позивач поясник, що в подальшому житті дитина буде потребувати законного представника для отримання паспорту та інших документів необхідних для повноцінного існування. У зв`язку з тим, що батьки неналежним чином виконують батьківські обов`язки дівчинка потребує законного піклувальника, тому позивач бажає оформити опіку над племінницею. На підставі заяви позивача про постановку його на облік потенційних опікунів та призначення опіки спеціалістами Служби у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради спільно з фахівцями Відділу соціальної роботи Харківського міського центру соціальних служб «Довіра», відвідана родина позивача за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані: позивач - [PERSON] , його сестра [PERSON] , його мати [PERSON] , його племінниця [PERSON] . Відповідно до отриманої відповіді Служби у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 18.01.2024 № 04- 22/149/24 позивач взятий на облік, як кандидат в потенційні опікуни, інформація занесена до Єдиної інформаційної аналітичної системи «Діти». Згідно з листом від 04.01.2024 року Департаменту служб у справах дітей, малолітню [PERSON] взято на облік дітей, як таку, що перебуває у складних життєвих обставинах та тимчасово влаштовано до родини позивача. У разі відмовленні позивачеві в опіці над малолітньою [PERSON] він буде зобов`язаний передати її для подальшого влаштування в органи опіки та піклування. Отже, позивач відповідає вимогам законодавства, які висуваються до опікунів та може їм бути. Оскільки відповідачі не вживають заходів щодо належного догляду за дитиною, суд приходить до переконання, що залишення проживання дітей разом з батьками на даний час є небезпечним для її життя та здоров`я, та вважає за необхідне відібрати дитину від батьків. При цьому, суд приходить до переконання, що наведені обставини свідчать про наявність підстав для застосування саме тимчасового заходу - відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав, який здійснюється на підставі статті 170 СК України, в якнайкращих інтересах дитини з метою охорони фізичного та психічного здоров`я дитини, забезпечення нормального розвитку та права на освіту, а не позбавлення батьківських прав, що є крайнім заходом. Судом встановлено, що залишення дитини з відповідачами є небезпечним для їх життя, здоров`я і морального виховання, тому відібрання дітей від батьків є виправданим, і таке втручання здійснюється з метою захисту інтересів дитини, її фізичного, емоційного здоров`я, моралі, та права на безпечні умови проживання, тобто відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції. Відібрання дітей у відповідачів, без позбавлення їх батьківських прав, є необхідним і пропорційним заходом, оскільки цього потребують інтереси дитини на зростання у безпечному середовищі. Розлучення батьків з дитиною у даному разі відповідає їх інтересам з метою забезпечення належних умов проживання, навчання і медичного догляду та недопущення страждань дітей через відсутність піклування та неповноцінне виховання. Крім того, суд зауважує, що позивач не перешкоджає спілкуванню батьків з дитиною та її відвідування ними. При цьому, суд роз`яснює, що відповідно до частини третьої статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Враховуючи те, що позивач [PERSON] , який є рідним дядьком [PERSON] , на даний час фактично проживає з дитиною та піклується про неї, виявив бажання бути опікуном, наявне подання про це від органу опіки та піклування, суд приходить до переконання, що після відібрання дитини від батьків, без позбавлення останніх батьківських прав, дитину необхідно передати позивачу під його опіку. Суд вважає, що саме це буде відповідати інтересам дитини, оскільки позивач зможе вирішувати також питання про розпорядження коштами, які надходять, як аліменти на утримання дитини від її батьків. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до частини четвертої статті 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач просить суд стягувати з батьків [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі часток з усіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи той, факт, що суд вирішив відібрати у батьків малолітню [PERSON] та передати її під опіку [PERSON] , призначивши його опікуном дитини, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів аліментів у розмірі часток з усіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягненню нею повноліття. Аліменти стягувати з дня подання позову, тобто з 25.01.2024 року, відповідно до положень ч. 1 ст.191 СК України. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Позивач просить суд закріпити право на житло за [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , однак у позовній заяві вказує, що мати та батько проживали за адресою: [ADDRESS] , де і зараз мешкає малолітня [PERSON] разом з родиною позивача, тому не зрозуміло чому позивач просить закріпити право на житло не за містом її проживання, а в іншому житлі [ADDRESS] є місцем реєстрації батька дитини. Органом опіки та піклування проводилось обстеження умов проживання за адресою проживання [PERSON] по [ADDRESS] , де мешкає позивач разом із його родиною і куди її тимчасово влаштували органи опіки. Позаяк позивач погодився взяти на себе опіку, просить суд відібрати дитину від батьків, щоб вона проживала разом з ним, то суд дійшов висновку, що закріпити право на житло за [PERSON] потрібно саме за адресою: [ADDRESS] , про що повідомити нотаріуса за місцем знаходження житла, а саме П`яту Харківську міську державну нотаріальну контору, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ураховуючи задоволення позову, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2422,40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial