Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є головним наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , де зареєстровані окрім неї, у якості членів сім' ї наймача відповідачі - її донька та онука, неповнолітній онук [PERSON] , а також третя особа по справі - її донька. Квартира є неприватизованою. 21 червня 2018 року відповідачка з дітьми виїхали на постійне місце проживання до міста Приморськ Запорізької області і після початку військової агресії РФ проти України до місця реєстрації у м. Кривий Ріг не повернулись, залишились на тимчасово окупованій території України, прийняли громадянство РФ та отримали паспорт РФ. Починаючи з 21 червня 2018 року відповідачі до теперішнього часу за адресою своєї реєстрації не проживають, жодної матеріальної допомоги по утриманню квартири не надають. Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі, вказуючи, що відповідач її донька та її діти після окупації Бердянську не забажали виїжджати, отримали прописку, громадянство та паспорти РФ, будують там своє життя, а самостійно знятись з реєстрації в її квартирі не мають змоги. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, про причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов не подали, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи або клопотань про розгляд справи без їх участі на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач є її сусідкою, вона мешкає на третьому поверсі, а позивач - на другому. Відповідачка [PERSON] є донькою позивача, вона вже більше 20 років не мешкає з матір`ю у м. Кривий Ріг. Відповідач разом із своїми дітьми мешкають десь у Приморську, вони ніколи не намагались повернутись чи вселитись до квартири позивача. Відповідачку останній раз бачила, коли вона приїздила на похорони брата, років [NUMBER] потому. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачка його сусідка, він мешкає над нею, вони добре спілкуються. Позивач мешкає одна, іноді до неї приїжджає її молодша донька - третя особа [PERSON] . У позивачки був син, який дружив з його сином. Є ще старша донька [PERSON] , вона давно мешкає із дітьми у Бердянську, останні 10 років він її не бачив. Ще до війни його син та померлий син позивача їздили до відповідачем у місто Приморськ в гості на відпочинок. Повернутись в квартиру відповідач не намагалась жодного разу. Представник третьої особи Виконкому Покровської районної у місті Ради -у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Вислухавши позивача, третю особу та свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що згідно довідки Голови ОСББ "Аляб' єва 15" від 03 жовтня 2025 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і є головним наймачем з правом укладення відповідних угод (а.с.8). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 15 червня 2021 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, що видане 15 червня 2021 року Приморським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 24 від 15 червня 2021 року. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] " (а.с.10). Діти відповідача [PERSON] та [PERSON] з жовтня 2024 року є громадянами РФ, що підтверджується копіями їх паспортів (а.с.14-15). Відповідач [PERSON] є громадянкою РФ з червня 2023 року і згідно відмітки про реєстрацію місця проживання у паспорті зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб, виданої Виконавчим комітетом Приморської міської ради станом на 21.06.2018 року [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а також за вказаною адресою зареєстровані: її донька [PERSON] та син [PERSON] (а.с.11). Згідно Акту про фактичне непроживання зареєстрованих осіб від 09 жовтня 2025 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] фактично не проживають за адресою: [ADDRESS] з 21 червня 2018 року, не з`являються за вказаною адресою, не беруть участі в утриманні житла, не сплачують комунальні послуги, а також у квартирі відсутні їх особисті речі або ознаки постійного проживання (а.с.9). Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього , в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до статті 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до статті 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Таким чином право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку. Статтею 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Із урахуванням положень ст.55 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.64, 65, 71, 72 ЖК Української РСР, враховуючи те, що особа, яка на законних підставах вселилися в жиле приміщення як член сім`ї наймача та зареєстрована у ньому, набула рівного права із наймачем на користування жилим приміщенням, несе тягар його утримання, така особа має право на звернення до суду захистом своїх прав, зокрема і з позовом про визнання іншої особи (зокрема й наймача) такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 20 вересня 2021 року, прийнятої у справі № 200/17337/17. Таким чином, враховуючи факт, що позивач правомірно вселилась в житлове приміщення, як наймач квартири, зареєстрована у ньому, самостійно несе тягар його утримання, під час розгляду справи підтверджений факт відсутності відповідачів у спірному житлі понад шість місяців без поважних причин, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідачів таким, що втратив право користування цим житлом, та право позивача, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1211,20 грн. на користь позивача, а саме по 605,60 грн. з кожної (1211,20 грн. / 2).

Outcome: approved