Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

У червні 2025 року від представника ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до суду надійшов вищевказаний позов, в якому він просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованість за кредитним договором №51045 від 18.04.2019 в розмірі 5250 грн., а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позову вказано, що 18.04.2019 між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір №51045, зобов`язання за яким відповідачем не виконано. В подальшому від ТОВ «Займер» до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату передано право вимоги до відповідача за вказаним договором. 17 жовтня 2025 року від представника позивача надійшла заява про відшкодування судових витрат. У якій просив стягнути з відповідача на їх користь витрати на правову допомогу у розмірі 10 500 грн. Ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 14 січня 2026 року, вирішено проводити заочний розгляд справи. Сторони у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 18 квітня 2019 року ТОВ «Займер» уклало з [PERSON] договір про надання коштів про надання коштів на умовах споживчого кредиту №51045. За яким ТОВ «Займер» зобов`язалось надати [PERSON] кредит у розмірі 3500,00 гривень, а відповідач зобов`язався протягом 21 дня повернути вказану суму та сплатити відсотки за користування нею у розмірі 2% на добу. ТОВ «Займер» виконало своє зобов`язання за кредитним договором та надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 3500,00 грн., що підтверджується довідкою виданою ТОВ «Платежі онлайн» вих.№3/05 від 05.05.2025. Згідно розрахунку заборгованості у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 5250,00 гривень, що складається: з суми заборгованості за основною сумою боргу 3500,00 гривень, суми заборгованості за відсотками 1750,00 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно правил ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений в договорі строк кошти не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основними зобов`язаннями, у загальній вартості 3500,00 грн. 17 лютого 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Займер» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» договір факторингу №01-17/02/2022. Згідно до ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи договір факторингу № 01-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року, додаткову угоду до договору факторингу від 12 жовтня 2022 року, витяг з реєстру боржників до договору факторингу 01-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року та платіжних доручень. Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання кредитного договору між ТОВ «Займер» та відповідачем. Вказане підприємства, правонаступником яких у зобов`язанні є ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ», належним чином виконувало свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредитні кошти, але належним чином не виконував свої обов`язки за договором. Враховуючи вказане та беручи до уваги те, що відповідач взятих на себе зобов`язань в строки, передбачені кредитними договорами не виконав, тому заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованою. Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту по вказаних догодах становить 3500,00 грн., і вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню. Разом з тим, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками на загальну суму 1750,00 грн. є необґрунтованою і недоведеною. Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд не погоджується з розрахунком заборгованості наданим представником позивача з огляду на наступне. Дана фінансова установа надала позичальнику кредитні кошти, а останній зобов`язувався повернути їх в повному обсязі у визначений договором строк, а саме через 21 днів. Таким чином, позикодавець відповідно до ст.1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування 21 днів. Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначені позивачем до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлені ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», як правонаступником позикодавця, вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позиками за період понад 21 день є безпідставними та задоволенню не підлягають. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за договором у розмірі 1470,00 грн. Таким чином загальний розмір заборгованості який слід стягнути з відповідача на користь позивача становить 4970 грн. (3500 + 1470) Зважаючи на викладене, в іншій частині в позові необхідно відмовити. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З акту про отримання правової допомоги від 08.10.2025 року встановлено, що позивачем понесено документально підтверджені обґрунтовані витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 10 500 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Так як позов задоволено частково (94,66%), то суд вважає за необхідне стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача витрати на сплату судового збору в розмірі 2293,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 9939,30 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial