Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 20.07.2005 року, який розірвано рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 14.12.2017 року. В шлюбі у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з батьком. Вказує, що [PERSON] виїхала за межі України до російської федерації, припинила спілкування з дітьми та фактично самоусунулась від їх виховання, діти перебували на утриманні й вихованні батька, який забезпечував їх потреби, надавав їм належну турботу, увагу та виховання. Двоє дітей [PERSON] та [PERSON] досягли повноліття, тому позовні вимоги стосуються наймолодшої дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач надає дитині повноцінне матеріальне забезпечення, включаючи харчування, одяг, взуття, шкільне приладдя, медичне обслуговування, забезпечує належні умови для навчання та відпочинку, виконує емоційну та моральну функцію - є для нього авторитетом та опорою. У 2023 році відповідач повідомила позивача у листуванні через мобільний застосунок, що отримала громадянство російської федерації, та на підтвердження цього факту надіслала фотокопію свого російського паспорту. Зазначає, що відповідач протягом тривалого часу фактично не проживає з дитиною, не бере участі в його вихованні, не забезпечує його матеріально, не цікавиться станом здоров"я, успішністю, розвитком чи побутовими потребами. Тому просить позбавити батьківських прав відповідачку [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] , та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення та до досягнення дитиною повноліття. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні (а.с. 62). Відповідач в судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 51,59). Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Полянської сільської ради (а.с. 26). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. За ст. 8 ЗУ Про охорону дитинства, батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 3 та ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною у обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке розлучення може бути необхідним, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (серія [NUMBER] , відповідний актовий запис № 6 від 18.03.2010 року), вказано у графі "батько" - [PERSON] , у графі мати - [PERSON] (відповідач) (а.с.11). Чинним заочним рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області (справа №306/2206/17) від 14.12.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.12). Згідно з Акту про фактичне місце проживання (не проживання) особи на території Полянської сільської ради №26 від 30.05.2025 року, складеного комісією з метою встановлення факту проживання (не проживання) громадян, встановлено, що [PERSON] , фактично не проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.13). Позивач [PERSON] фактично проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.15). Відповідач [PERSON] , [INFO] отримала громадянство Російської Федрації 30.10.2023 року (а.с.14). За приписами ст. 164 СК України батьки, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до висновку Полянської сільської ради №1940/03-05 від 01.12.2025 року про позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] встановлено, що на засідання комісії 19.11.2025 року відповідач повторно не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена, тому питання позбавлення її батьківських прав розглядалося без її участі. Вказує, що оскільки неповнолітня дитина [PERSON] досяг 15 років, його думка була з`ясована, останній зазначив, що мати дзвонить йому з періодичністю раз на два тижні, висилає грошові кошти у розмірі 500-1000 грн., а також кожен рік вітає з днем народження та висилає кошти на подарунок. Питання доцільності позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування Полянської сільської ради залишає на розсуд суду (а.с.56-57). Обгрунтовуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що оскільки відповідачка не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує його належним доглядом, ухиляється від виховання, тобто свідомо нехтує своїми обов`язками, таку необхідно позбавити батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Щодо стягнення аліментів суд дійшов наступного висновку. За приписами ч. 2 та 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За ст. 150 СК України - батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. ст. 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правовим змістом вказаної норми закону, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком є особистим, індивідуальним, а не солідарним. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ст. 183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За статтею 193 СК України влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. За правовим змістом згаданої норми закону з батьків, які не беруть участі в утриманні дитини, що перебуває у державному або комунальному закладі, аліменти можуть бути стягнуті на загальних підставах. Батьки не можуть перекласти свій обов`язок по утриманню дитини на інших осіб або державу. Перебування дитини у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі не припиняє обов`язку батьків щодо її утримання. Якщо матір, батько добровільно не надають дитині утримання, з них можуть бути стягнені аліменти в судовому порядку. За ст. 8 ЗУ Про охорону дитинства, батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 3 та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7-8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Зважаючи на вищевикладене, виходячи з принципів розумності та справедливості аліменти необхідно встановити в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь батька [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ним повноліття. Рішення допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли.

Outcome: approved