Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , у якому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача в його користь кошти, сплачені кошти за утримання житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 31 910,56 грн. співвласником якого є відповідач. В обгрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що сторонам на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] у якій останні зареєстровані. Однак фактично проживає лише [PERSON] . [PERSON] з серпня 2012 року у квартирі не проживає та не з`являється, не бере жодної участі в утриманні житлового приміщення, вартість комунальних послуг не сплачує. Відповідач не проводила жодної оплати за утримання житла. Позивачем здійснено оплату житлово-комунальних послуг на суму 14 344,00 грн. за період з 2021 року по даний час. За прибирання території і вивіз сміття, позивачем сплачено 2 469,12 грн. Крім цього, в жовтні 2022 року позивач провів утеплення фасаду квартири та встановив індивідуальне опалення, за що оплатив підрядникам кошти в розмірі 44 240,00 грн. Таким чином, загальна сума коштів, витрачена позивачем на утримання квартири, становить 61 053,12 грн. Враховуючи те, що житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної сумісної власності, відповідач фактично являється власником частини квартири, а тому повинна сплатити кошти, затрачені позивачем на утримання квартири та вартість комунальних послуг, в розмірі 30 526,56 грн. Між сторонами не досягнуто згоди щодо відшкодування витрат на утримання квартири, а тому позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 06.05.2025 відкрито провадження у даній справі та ухвалено проводити її розгляд у порядку загального позовного провадження. 29.10.2025 року у даній справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подала. Представник позивача [PERSON] адвокат Трач В.І. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги на суму 31 910,56 грн. підтримав, просить суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові, врахувавши, що позивач із 2023 року сплатив до бюджету податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 2 768,00 грн, половину з якого слід стягнути з відповідачки. Крім цього, вказав, що сторона позивача не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, з невідомих суду на те причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася вчасно та належним чином. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане 04.04.2007 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 410808946 від 31.01.2025, трикімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . У квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вартість оплати за житло з урахуванням пільг (без врахування субсидій), станом на 01.11.2020 становить 268,60 грн. в місяць. (Довідка про склад сім`ї та розмір платежів за комунальні послуги №62, видана 16.11.2020 ОСББ «Злуки 37». [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрована, але фактично не проживає, що підтверджено Актами, складеними комісією ОСББ «Злуки 37» №32 від 04.08.2021 року, №14 від 04.02.2022 року, №26 від 10.08.2022 року, №4 від 21.02.2023 року, №10 від 22.06.2024 року. Як вбачається із [PERSON] нарахувань, за період із січня 2021 року по травень 2024 року, [PERSON] оплачено ПП «Екотерн» 2 469,12 грн. за надані послуги по вивезенні сміття та побутових відходів, та за період із січня 2022 року по грудень 2024 року оплачено ОСББ «Злуки 37» 14 344,00 грн. за утримання житла. Як вбачається із Акту надання послуг №153 від 19 жовтня 2022 року, підписаного між ФОП [PERSON] та [PERSON] , вартість робіт по утепленні фасаду склала 44 240,00 грн. Згідно інформації викладеній у листі Головного управління ДПС у Тернопільській області №19-00-19-02-12/23894 від 13.08.2025, [PERSON] сплачено до бюджету податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 2 768,00 грн. Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч. 1 ст. 355 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При цьому, частиною 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач (фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна) зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). За змістом ст. ст. 541, 543 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц. Таким чином, судом встановлено, що житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, які, в силу вищевикладених положень, несуть обов`язок щодо утримання такого майна. Зважаючи на те, що позивач, будучи співвласником нерухомого майна, виконав солідарний обов`язок щодо сплати витрат на утримання майна, які є необхідними для його підтримання у належному стані, за відсутності доказів про те, що інший співвласник нерухомого майна [PERSON] , бере участь у витратах, пов`язаних з утриманням майна, суд приходить до переконання про те, що вимоги про відшкодування понесених позивачем витрат на утримання майна підлягають до часткового задоволення. Так, визначаючи розмір витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує положення ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з якими визначено, що до комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами, а житлові послуги це послуги з управління багатоквартирним будинком, а саме: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо. Враховуючи вищевикладене, суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази, а також у їх сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів на утримання майна слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача у користь позивача половину понесених ним витрат на утримання нерухомого майна - квартири [ADDRESS] у розмірі 9 760 грн. 56 коп., що включає в себе половину понесених витрат за надані послуги по вивезенню сміття та побутових відходів, витрати на утримання житла за період із січня 2022 року по грудень 2024 року, а також податок на нерухоме майно. Щодо вимог позивача про стягнення половини понесених ним витрат по утепленню фасаду будинку, суд вважає, що такі вимоги не підлягають до задоволення, оскільки ні позивачем, ні його представником не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували необхідність проведення такого ремонту, як наслідок понесення таких витрат. Крім цього, суд зауважує, що у договорі підряду від 19.10.2022 року №153 та акті наданих послуг від 19.10.2022 року, які надані стороною позивача у підтвердження понесених витрат, не вказано у якій саме квартирі та у якому будинку проведено вказані роботи. Відтак, суд вважає, що вимоги позивача у цій частині не підлягають до задоволення. Окрім цього, враховуючи те, що позивач є особою з інвалідністю ІІ-ї групи, що підтверджується копією Пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого 26.04.2012 Пенсійним фондом України, а тому на підставі п. 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, суд, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про те, що з відповідача на користь держави слід стягнути 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору На підставі наведеного,

Outcome: partial