Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

27.10.2025 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив встановити факт самостійного виховання та утримання ним малолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та доньки - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивував тим, що перебував у цивільному шлюбі з [PERSON] , починаючи з 2018 року по травень 2025 року. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані із позивачем за адресою: [ADDRESS] , проте фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . У період з 20.09.2024 року родина перебувала на обліку сімей, які опинилися у складних життєвих обставинах, підставою чого було невиконання батьківських обов`язків відповідачкою, яка з початку червня 2025 року залишила родину і не відвідує дітей. Вихованням та утриманням дітей займався та займається позивач самостійно, у зв`язку з чим була скликана комісія з питань захисту прав дитини Батуринської міської ради, на яку запрошена була відповідачка, однак це не вплинуло на її поведінку по відношенню до дітей, в результаті чого Служба і справах дітей надала висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей із позивачем, а виконавчий комітет Батуринської міської ради у свою чергу надав рішення про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей із позивачем. Умови проживання малолітніх дітей із позивачем відповідають інтересам дітей та подальше проживання із батьком вплине на їхній світогляд. Позивач самостійно піклується про дітей, регулярно відвідує з ними сімейного лікаря за потреби, виконує всі рекомендації та забезпечує дітей ліками. Рекомендації щодо щеплень виконує вчасно. Позивач сумлінно виконує всі батьківські обов`язки щодо виховання, утримання та розвитку дітей, забезпечує їм належні умови для життя, тому діти можуть і надалі разом з ним проживати. Встановлення даного факту необхідно позивачу для захисту та реалізації законних прав і інтересів дітей, його прав як батька та на отримання соціальної допомоги, як батьку, що самостійно виховує дитину, також з метою уникнення суперечностей при визначенні даного факту зі сторони органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших фізичних та юридичних осіб. Ухвалою суду від 28.10.2025 року відкрито провадження у справі з визначенням її розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17.11.2025 року, яке відкладено на 17.12.2025 року в зв`язку з відсутністю у суду відомостей про вручення відповідачці повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання. Ухвалою суду від 17.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.01.2026 року. 21.01.2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 22.01.2026 року. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Андрейченко А.О. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України. У визначений судом строк відзиву на позов не подала. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Батуринської міської ради Ніжинського району Чернігівської області Дорош К.С. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх, вказуючи на те, що [PERSON] дійсно сам виховує та утримує малолітніх дітей, оскільки мати останніх залишила сім`ю та проживає окремо; вжитими Батуринською міською радою, як органом опіки та піклування заходами, не вдалося вирішити питання щодо зміни ставлення відповідачки відносно дітей. Допитані за клопотанням сторони позивача свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що діти проживають разом з батьком - [PERSON] , оскільки їх мати більш, ніж пів року тому залишила сім`ю, забравши старшого сина, і проживає окремо, дітей не відвідує. Діти доглянуті. Вислухавши учасників судового процесу, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтв про їх народження, є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10,11). Згідно з відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за № 243 від 10.07.2025 року та довідки Батуринської міської ради Ніжинського району Чернігівської області від 01.10.2025 року позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом з дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на утриманні позивача (а.с.12,13). Відповідно до інформації Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Батуринської міської ради Ніжинського району Чернігівської області за №01-09/241 від 30.09.2025 року на обліку сімей, які опинилися у складних життєвих обставинах з 20.09.2024 року перебуває родина [PERSON] та [PERSON] , які проживають за адресою [ADDRESS] , підставою взяття на облік родини було невиконання батьківських обов`язків відповідачкою. У родині виховується троє дітей [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ). На початку червня 2025 року мати із старшим сином залишила родину і півтора місяці не відвідувала менших дітей. За цей час вихованням та утриманням дітей займався батько, у зв`язку з чим була скликана комісія з питань захисту прав дитини Батуринської міської ради, на яку неодноразово була запрошена відповідачка, однак це не вплинуло на належне виконання батьківських обов`язків матір`ю дітей, і утриманням та вихованням дітей займається позивач (а.с.14). Згідно з висновком служби у справах дітей Батуринської міської ради від 16.07.2025 року, служба у справах дітей вважає за доцільне встановити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Рішенням виконавчого комітету Батуринської міської ради Ніжинського району Чернігівської області за №2 від 28.07.2025 року визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Зі змісту висновку №32 оцінки потреб сім`ї [PERSON] від 10.07.2025 року та акту обстеження умов проживання від 10.07.2025 року за адресою [ADDRESS] , складеного відповідними спеціалістами Служби у справах дітей та відділу соціальної роботи КУ «ЦНСП» Батуринської міської ради, вбачається, що умови проживання малолітніх дітей із позивачем відповідають інтересам дітей та подальше проживання із батьком можливе (а.с.19). Згідно інформації КНК «Батуринський міський центр первинної медико-санітарної допомоги Батуринської міської ради за № 137 від 30.09.2025 року станом на 30.09.2025 року позивач самостійно піклується про дітей, регулярно відвідує з ними сімейного лікаря за потреби, виконує всі його рекомендації, забезпечує дітей ліками, у разі необхідності; рекомендації щодо щеплень виконує вчасно; діти мають укладені декларації з сімейним лікарем; претензій щодо належного виконання призначень сімейного лікаря немає (а.с.20). Відповідно до інформації дошкільного підрозділу Батуринської ЗОШ І-ІІІ ст. фактичне виховання та утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] здійснює саме батько - [PERSON] (а.с.21). За місцем роботи в період з 2022 року по травень 2025 року у ФОП « [PERSON] » на посаді продавця продовольчих товарів, позивач характеризуються позитивно (а.с.22). Вирішуючи спір суд виходив з наступних норм та мотивів. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122та125цьогоКодексу. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду, просить встановити вищевказаний факт для юридичного підтвердження наявності вже і так існуючого факту самостійного виховання та утримання своїх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та доньки - [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідачка [PERSON] не бере участі в утриманні та вихованні дітей. Разом з тим вказує, що встановлення даного факту напряму впливає на його права й обов`язки та інтереси дітей, які перебувають на його самостійному вихованні та утриманні, при цьому, позивач не має іншої можливості підтвердити факт самостійного виховання ним дітей. Згідно з ч.6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст.141 СК України батьки мають рівні обов`язки щодо виховання та утримання дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою або шлюб між ними розірвано, а також незалежно від того, чи проживають батько чи мати разом з дітьми або окремо від дитини. Згідно з ч.4 ст.155 цього Кодексу ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця. Згідно з ч.1ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Встановлення факту самостійного виховання неповнолітніх дітей можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним з батьків батьківських обов`язків. Відповідно до ст.141СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5ст.157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст.150-151 СК України. За приписами ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.2, 5 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Крім того, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Таким чином, за змістом наведених норм чинного законодавства, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, у силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється. З матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що неповнолітні діти проживають разом із ним, знаходиться на його утриманні і самостійному вихованні. Згідно із ч.1ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. В ході розгляду справи позивачем не надано та судом не встановлено факту порушення особистих прав позивача, які б підлягали захисту у судовому порядку в обраний ним спосіб, та необхідність, дійсну мету встановлення (підтвердження) судом факту, про який просив позивач. Як встановлено в ході розгляду справи відповідачка проживає на території України, в іншому населеному пункті та у неї не має обґрунтованих перешкод для участі у вихованні своїх дітей. На думку суду факт припинення подружніх відносин між сторонами та те, що сторони не проживають разом, не свідчить про неможливість участі матері у вихованні та утриманні дітей. Крім цього, суд відзначає те, що позивачем в ході розгляду справи не долучено жодного доказу з приводу необхідності встановлення факту самостійного виховання дітей, а саме для отримання соціальної допомоги від держави. Зокрема, не долучено факту звернення із заявою про надання такої допомоги та відмови в її виплаті. Верховний Суд України у листі від 1 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертав увагу судів, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Судом відзначається, що доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, оскільки існує загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Окреме проживання батьків та встановлення місця проживання дитини із позивачем, що включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дітей, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини. На думку суду, встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено у заяві, та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих прав позивача як батька, про які він зазначив у заяві. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed