Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, зазначивши, що вона є власницею квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В даний час вона дізналась про те, що згідно інформаційної довідки № 451827363 від 13.11.2025р., постановою Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький від 29.05.2012 року ВП32562160 накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 12551659) на невизначене майно, все номер майно [PERSON] . Об`єктом обтяження виступає квартира за адресою: [ADDRESS] , де на даний час вона зареєстрована та проживає. Стягувачем за вказаним виконавчим провадженням виступає АТ КБ "ПриватБанк". В даний час відкритих виконавчих проваджень немає, зобо`язань перед АТ КБ "ПриватБанк" вона не має. Просить звільнити майно з під арешту та виключити відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, шляхом зняття арешту з належного мені [PERSON] майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , накладеного постановою державного виконавця Коростенського міськрайонного відділу ДВС ЦЗМУ МЮ (м.Хмельницький) номер ВП 32562160 від від 29.05.2012 року, стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" подано пояснення на позовну заяву в якому просить в задоволенні позову в частині стягнення судових витрат відмовити, оскільки вирішальним фактором при розподілі судових витрат є не лише сам факт задоволення позову, а й наявність вини відповідача у виникненні спору. Арешти, про зняття яких просить Позивач, були накладені в рамках виконавчих проваджень на законних підставах з метою забезпечення виконання існуючого на той момент судового рішення про стягнення заборгованості. Дії Банку як стягувача були повністю правомірними та спрямованими на захист своїх законних інтересів (повернення кредитних коштів). Порушення прав Позивача не було наслідком протиправних дій АТ КБ "ПриватБанк". Факт наявності арешту на момент подання позову зумовлений процедурними аспектами завершення виконавчого провадження, а не умисним перешкоджанням з боку Банку у реалізації прав Позивача. Банк не чинив перешкод у знятті арешту після погашення боргу. Оскільки, наразі заборгованість позивача перед АТ КБ "ПриватБанк" відстуня, то при вирішенні спору в частині звільнення майна з-під арешту, покладається на розсуд суду. Відповідачем представником Коростенського міськрайонного відділу ДВС подано відзив на позовну заяву в якому просив в задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не надано документів на підтвердження наявності обставин для винесення відповідної постанови. Згідно даних АСВП (спецрозділ) на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №32562160 з примусового виконання виконавчого листа №2-2420/2011 від 28.02.2012, виданого Коростенським міськрайонним судом у Житомирській області про стягнення з [PERSON] , [INFO] (проживаючої по [ADDRESS] ) на користь ПАТ КБ "Приватбанк" кредитної заборгованості у розмірі 47742.17 грн.. 14.05.2012 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (з накладенням арешту на майно боржника). Відомості про виконання вказаного документа відсутні. Виконавче провадження № 30370445 з примусового виконання виконавчого листа № 2-583/2011 від 09.02.2011, виданого Коростенським міськрайонним судом у Житомирській області про стягнення з [PERSON] , [INFO] (проживаючого [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) на користь ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" Житомирське відділення № 43 кредитної заборгованості у розмірі 10146.85 грн.. 08.12.2011 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (з накладенням арешту на майно боржника). Відомості про виконання вказаного документа відсутні. Виконавче провадження № 26766968 з примусового виконання виконавчого листа №2-583/201 1 від 08.02.2011, виданого Коростенським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення з [PERSON] , [INFO] (проживаючого [ADDRESS] , РНОКПП: відсутній) на користь держави судового збору у розмірі 219.28 грн.. Ознайомившись із заявою позивача від 13.10.2025 року боржницею не доданого жодного документу про факт відсутності заборгованості перед стягувачем АТ КБ "ПриватБанк" у виконавчому провадженні. Також зазначив, що по виконавчому провадженню №32562160 по якому здійснювалося обтяження всього майна боржника боржницею [PERSON] не сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, які виносилася в рамках вищевказаного виконавчого провадження. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі виконавчого листа № 2-2420/2011 від 28.02.2012, виданого Коростенським міськрайонним судом у Житомирській області про стягнення з [PERSON] , [INFO] (проживаючої по [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) на користь ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" кредитної заборгованості у розмірі 47742, 17 грн. було відкрито виконавче провадження №32562160 (з накладенням арешту на майно боржника). Відомості внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер 12551659 від 29.05.2012 року. З листа Коростенського відділу державної виконавчої служби від 29.10.2025 року слідує, що згідно даних АСВП (спецрозділ) на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 32562160 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2420/2011 від 28.02.2012, виданого Коростенським міськрайонним судом у Житомирській області про стягнення з [PERSON] , [INFO] (проживаючої по [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) на користь ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" кредитної заборгованості у розмірі 47 742,17 грн. 14.05.2012 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (з накладенням арешту на майно боржника). Відомості про виконання вказаного документа відсутні. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час накладення арешту на майно позивача, регламентувалисьЗаконом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV(далі - Закон № 606-XIV). Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні визначаластаття 6 Закону № 606-XIV, відповідно до частини першої якої державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно дозаконуі не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно до покладених на державного виконавця обов`язків, передбачених частиною першою статті 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виходячи зі змістустатті 25 Закону України № 606-ХІV, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Відповідно до статті 30 Закону №606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. Cистемний аналіз вказаних норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону № 606-XIV підлягає примусовому виконанню. В свою чергу, відсутність виконавчого провадження свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання рішення, а отже і відсутність правової підстави для забезпечення його реального виконання. 02.06.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII(далі - Закон №1404-VIII). Згідно із статтею 7 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII зазначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Згідно до частин 4 і 5 статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного участині шостійстатті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбаченіпунктом 1-2тапідпунктом 2пункту 10-4розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеногочастиною першоюстатті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченомустаттею 11Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. При цьому частиною першоюстатті 40 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно з частиною другоюстатті 40 Закону №1404-VIII про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Отже, чинне на даний час законодавство визначає обов`язок державного виконавця зняти арешт з майна боржника в разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду. Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини. Стаття 1 Першого протоколу, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності (рішення ЄСПЛ «Броньовський проти Польщі»). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між загальною суспільною потребою та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (рішення «Спорронг та Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 а також рішення «Брумареску проти Румунії»). Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що Конвенція у цілому вимагає збереження балансу між інтересами суспільства і основними правами людини, а у випадку позбавлення власності, встановлені обмежень на користування нею чи в інших подібних випадках справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення уряду з питань позбавлення власності, встановлення контролю за її використанням і було надане відшкодування (рішення ЄСПЛ у справах: «Максименко та Герасименко проти України» від 16.05.2013, «Андрій Руденко проти України» від 21.12.2010, «Сук проти України» від 10.03.2011, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014, «Новоселецький проти України» від 22.02.2005). Крім того, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном (Постанова Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22)). У відповідності до ст.321 ЦК України право власності на майно є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, враховуючи фактичне виконання боржником судового рішення (погашення боргу), на підставі якого було відкрито виконавче провадження, заборгованості позивач перед АТ КБ ПриватБанк немає, що не оспорюється останнім, позовні вимоги позивача спрямовані на захист його майнового права щодо розпорядження майном, яке належить йому на праві власності шляхом припинення дії, яка порушує таке право, зокрема шляхом зняття арешту, суд вважає, що відсутні законні підстави для продовження існування арешту (нерухомого майна) у ВП 32562160 від від 29.05.2012 року, який є перешкодою в реалізації прав власності позивача, що є підставою для задоволення позову в цій частині. Питання розподілу судових витрат між сторонами врегульовано статтею 141 ЦПК України. Судом встановлено, що арешт, про зняття якого клопотав позивач, був накладений в рамках виконавчого провадження на законних підставах з метою забезпечення виконання існуючого на той момент судового рішення про стягнення заборгованості, тобто накладення арешту на нерухоме майно боржника у межах виконавчого провадження врегульовано нормами Закону України «Про виконавче провадження», відтак державний виконавець діяв в межах своїх повноважень, дії Банку як стягувача, були правомірними та спрямованими на захист своїх законних інтересів (повернення кредитних коштів), порушення прав позивача не було наслідком протиправних дій АТ КБ ПриватБанку, факт наявності арешту на момент подання позову зумовлений процедурними аспектами завершення виконавчого провадження, а не умисним перешкоджанням з боку Банку у реалізації прав позивача. Відтак, судові витрати не можуть бути покладені на відповідача, якщо спір не є наслідком його неправомірних дій або бездіяльності. Оскільки накладення арешту було правомірним заходом примусового виконання ДВС, а його збереження до моменту звернення до суду не пов`язане з винною поведінкою АТ КБ ПриватБанку, стягнення судового збору з Банку суперечитиме принципам справедливості та вимогам процесуального законодавства, підстави стягнення з відповідачів судового збору відсутні, відтак витрати по сплаті судового збору має понести позивач.

Outcome: partial