Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просила зобов`язати останню звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності, площею 0,0132 га., яка межує із земельною ділянкою кадастровий номер 5310700000:01:023:0004, шляхом демонтажу залізобетонних конструкцій з елементами профнастилу та видалення садових насаджень за власний рахунок. Позовні вимоги мотивувала тим, що рішеннями Лубенської міської ради від 20.07.2012 та 30.12.2012 відповідно, було надано дозвіл на розробку проектів землеустрою та затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] , загальною площею 0,0385 га., кадастровий номер 5310700000:01:023:0004, для індивідуального садівництва за адресою [ADDRESS] і надано вказану земельну ділянку у власність останнього. При цьому [PERSON] було зобов`язано виконувати обов`язки власника земельної ділянки, відповідно до вимог ст.91 Земельного кодексу України. В подальшому на розгляді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області перебувала цивільна справа №539/4270/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Лубенської міської ради, третя особа ТОВ «Інвестземсервіс» про захист права власності, усунення перешкод у користуванні, шляхом скасування рішень органу місцевого самоврядування. Предметом даного позову були вимоги щодо визнання протиправними та скасування вищевказаних рішень міської ради, яким було надано дозвіл [PERSON] на розробку та затвердження проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки і надання її у власність [PERSON] , а також визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 10.05.2013 на ім`я [PERSON] щодо земельної ділянки площею 0,0385 га., кадастровий номер 5310700000:01:023:0004, для індивідуального садівництва за адресою [ADDRESS] . Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.12.2022, яке набрало законної сили 13.01.2023 у задоволенні даного позову було відмовлено. Однак, під час судового розгляду встановлено, що порушення норм земельного законодавства власником спірної земельної ділянки, оскільки він фактично користувався більшою територією, ніж площа переданої йому земельної ділянки. Наведене підтверджується висновком проведеної у справі комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №1016/1035 від 30.07.2021. Тобто експертом встановлено, що [PERSON] , фактично самовільно захопив та користується земельною ділянкою площею 0,0132 га, вздовж огородженою бетонним парканом. Позивач вказує, що огородження самовільно захопленої земельної ділянки фактично призвело до звуження проїзної частини дороги та відсутності пішохідної зони, що не відповідає вимогам п.5.1.1 таблиці 5.1, 5.2 та таблиці 5.2 ДБН В.2.3-5.2018 «Вулиці та дороги населених пунктів», що також підтверджено актом обстеження земельної ділянки №1 від 04.02.2025. Усунення виявлених порушень земельного законодавства та норм ДБН можливе шляхом зобов`язання власника земельної ділянки з кадастровим номером 5310700000:01:023:0004 привести у відповідність до фізичних характеристик дану земельну ділянку (площа, межа та конфігурація). [INFO] [PERSON] помер. Спадщину після його смерті у відповідності до ст.1268 ЦПК України прийняла дружина [PERSON] . Тож враховуючи вищевикладене, а також наявність відкритої спадкової справи після смерті [PERSON] , вимоги щодо звільнення самовільно захопленої земельної ділянки пред`явлено до неї. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29.04.2025 відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачам надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 22.05.2025 відповідачкою в особі представника [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому вони прохають у задоволенні позовних вимог Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. Так, позивач при зверненні до суду посилається на висновок експерта №1016/1035 від 30.07.2021, однак позиція позивача суперечить дійсним обставинам справи, зокрема не враховано, що матеріали на яких проводилось експертне дослідження отримані з грубим порушенням вимог ЦПК, а відтак висновок експерта одержаний з порушенням порядку, встановленого законом та відповідно вказаний доказ суд не бере до уваги відповідно до частини 1 статті 78 Цивільного процесуального кодексу України. Для отримання вихідних даних які були використані у висновку експерта стороною в справі №539/4270/19 було залучено спеціаліста. Однак, суд спеціаліста в справі №539/4270/19 не призначав. До того ж вищевказаний висновок також не свідчить про незаконність рішення Лубенської міської ради 2012 року. Так, вихідними даними для такого висновку стали фізичні параметри проїзду (між огорожами сусідів) станом на день проведення експертизи. Такий проїзд сформувався в тому рахунку після передачі земельної ділянки іншим сусідам, взаємних порушень, допущених сусідами при встановлення огорожі, тощо. Тобто висновки, наведені в експертизі, не доводить, що при прийнятті оскаржуваного рішення Лубенської міської ради у 2012 році були порушені норми законодавства. Що стосується акту обстеження земельної ділянки №1 від 04.02.2025, то таке обстеження було проведено без використання будь-якого обладнання і відповідно не може взагалі свідчити про встановлення фактів та обставин для виявлення, визначення, вимірювання яких спеціальне обладнання є обов`язковим. (а.с.57-94). 26.05.2025 позивачем подано до суду відповідь на відзив у якому останній вважає, що висновок експерта №1016/1035 від 30.07.2021 є належним та допустимим доказом оскільки дана експертиза призначена ухвалою суду, експерта попереджено про кримінальну відповідальність. Даний висновок не був спростований повторною експертизою та не підлягає сумніву у даній справі (а.с.134-136). 02.06.2025 відповідачкою подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому просили відмовити в позові з підстав, зазначених у відзиві на позов (а.с.150-153). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідачка [PERSON] та її представники прохали в задоволенні позову відмовити. З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ст. 13 Конституції України визначає, що від імені Українського народу право власника здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно ст. ст. 142 - 145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, окрім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснює територіальна громада через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом ухвалення рішень. Права органів самоврядування захищаються в судовому порядку. Відповідно до частин першої-другої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. За змістом статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності (частина п`ята статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»), Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За приписами статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Статтею 116 ЗК України визначені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності. За змістом вказаної норми громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до статті 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власнику землі або землекористувачу без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення земельних ділянок здійснюється за рішенням суду. Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру Прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта, право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS] , а також земельні ділянки кадастровий номер 5310700000:01:023:0005, площею 0,1 га, кадастровий номер 5310700000:01:023:0006, площею 0,0223 га, кадастровий номер 5310700000:01:023:0004, площею 0,0385 га, за вищевказаною адресою належать на праві приватної власності гр. [PERSON] (а.с.37-40). Рішенням Лубенської міської ради від 20.07.2012 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», надано дозвіл громадянину [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення за рахунок земель запасу земельної ділянки площею 0,0385 га з цільовим призначенням для ведення садівництва за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Рішенням Лубенської міської ради від 30.10.2012 «Про вилучення, надання земельних ділянок у власність та користування юридичним і фізичним особам для різного цільового призначення» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] , загальною площею 0,0385 га, кадастровий номер 5310700000:01:023:0004, для індивідуального садівництва за адресою: [ADDRESS] і надано вказану земельну ділянку у власність [PERSON] (а.с.16). Разом із тим, під час судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] , отримавши у власність земельну ділянку кадастровий номер 5310700000:01:023:0004 для садівництва фактично користувався більшою територією, ніж площа переданої йому земельної ділянки. Так, згідно висновку комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №1016/1035 від 30.07.2021, проведеної під час розгляду цивільної справи №539/4270/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Лубенської міської ради, третя особа ТОВ «Інвентземсервіс» про захист права власності, усунення перешкод у користуванні, шляхом скасування рішень органу місцевого самоврядування, було встановлено, що [PERSON] фактично користується більшою територією, ніж надано йому у власність. Тому фізичні характеристики території, якою фактично користується [PERSON] відрізняються від фізичних характеристик, зазначених у правовстановлюючих документах на земельну ділянку з кадастровим номером 5310700000:01:023:0004; фактична ширина [ADDRESS] між огорожею домоволодіння [ADDRESS] та огорожею, що знаходиться у фактичному користуванні [PERSON] знаходиться в межах від 7,04 м до 3,34 м. Фактична ширина проїзної частини провулку між огорожею домоволодіння [ADDRESS] та огорожею, що знаходиться в фактичному користуванні [PERSON] складає від 2,2 м до 2,4 м, має одну смугу руху. Наявність тільки однієї смуги проїзної частини, фактичної її ширини в межах від 2,2 м до 2,4 м, відсутність пішохідної зони тротуару між огорожею домоволодіння [ADDRESS] та огорожею, що знаходиться у фактичному користуванні [PERSON] , не відповідає вимогам п.5.1.1, таблиці 5.1, 5.2. та таблиці 5.2. ДБН В.2.3-5.2018 «Вулиці та дороги населених пунктів».Тобто, експертом встановлено, що [PERSON] фактично самовільно захопив та користується більшою територією, ніж надано йому у власність, а саме площею 0,0132 га, яка вздовж огороджена бетонним парканом (а.с.17-29). Відповідач вказує на недопустимість вказаного доказу - висновку комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №1016/1035 від 30.07.2021. Свою позицію мотивує тим, що для отримання вихідних даних, які були використані у висновку експерта, стороною у справі №539/4270/19 було залучено спеціаліста сертифікованого інженера-землевпорядника [PERSON] . Цей спеціаліст за результатами топографо-геодезичної зйомки склав план проїзної частини у [ADDRESS] . Однак, в порушення вимог ч.1 ст.74 ЦПК України суд цього спеціаліста в справі №539/4270/19 не призначав. Таким чином висновок цього спеціаліста є недопустимим доказом, що відповідно вказує на недопустимість і самої експертизи. Суд не погоджується з такою позицією відповідача. Дослідивши матеріали справи № 539/4270/19 судом встановлено, що при проведення вказаної експертизи дійсно було використано план проїзної частини у [ADDRESS] , складений за результатами топографо-геодезичної зйомки, виконаної сертифікованим інженером-землевпорядником В.М.Клепанем. Вказані матеріали були виготовлені за клопотанням позивача та передані судом експерту для дослідження (а.с.115, 116, т.2, справа № 539/4270/19). Відповідно до ч.1 ст.107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За нормами ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Системний аналіз вказаних норм процесуального права вказує на те, що сторони вільні у наданні суду тих доказів, які вони вважають необхідними для доведення обставини, що мають значення для справи. Такими доказами можуть бути письмові докази, речові докази, показання свідків, тощо.

Outcome: approved