Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

У січні 2026 позивач звернувся до Володимирського міського суду Волинської області до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.10.2017 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № Р20.843.70071, за умовами якого відповідачка [PERSON] отримала кредитні кошти, у розмірі 9 600,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, строком на 36 місяців, з процентною ставкою 15% річних. Приймаючи умови кредиту відповідачка підтвердила, що приймає умови кредитного договору, повністю їх розуміє та зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил, які є публічною офертою. 17.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 17112023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № Р20.843.70071 від 04.10.2017 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до реєстру боржників № 2 до договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Р20.843.70071 від 04.10.2017 року, у сумі 16 055,64 грн., з яких: 6 630,70 грн.- заборгованість за основним боргом, 3 328,95 грн.- заборгованість за відсотками, 6 095,99 грн.- заборгованість за комісіями. З урахуванням наведеного позивач просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № Р20.843.70071 від 04.10.2017 року, у сумі 16 055,64 грн. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою від 05.01.2026 рокусправу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі розгляд її постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання, визначено строки для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду письмову заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за її відсутності та відзив не подала, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи до суду на направляла. Ухвалою суду від 27.01.2026 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, в той же час представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247ЦПКУкраїни у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України). Відповідно до вимог часини 1статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно частини 1статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст.ст.526, 527 ч.1 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Відповідно до ст.ст.1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (кошти в такій же сумі) у термін і в порядку, що встановлені договором; за кредитним договором банк чи інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. Судом встановлено, що 04.10.2017 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № Р20.843.70071. Згідно п.1.1 вказаного Договору, банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 9 600,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно умов цього договору. Відповідно до п.1.2 зазначеного Договору, банк надає кредит у день підписання цього договору строком на 36 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника, вказаний у п. 1.13 договору. У п.1.3 вказаного Договору, вказано, що за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,50 %. Станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку, становить 9,50%, що разом з Маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15,000%. Цього дня [PERSON] було підписано заяву-анкету до кредитного договору, заяву про акцепт публічної оферти АТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку; договір добровільного страхування життя, згоду-повідомлення на обробку її персональних даних, паспорт споживчого кредиту та графік щомісячних платежів, в яких сторони погодили всі умови надання та повернення кредиту. Згідно з п. 1.10 кредитного договору, за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Як убачається з ордеру-розпорядження № 1 та ордеру розпорядження № 2, 04.10.2017 року АТ «Ідея Банк», на виконання умов договору кредиту, надало відповідачу грошові кошти у сумі 9600,00 грн. та кошти на страховий платіж в сумі 300,00 грн. Факт укладення кредитного договору та отримання за ним кредитних коштів відповідачкою не заперечувався. Отже, судом встановлено, що кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі, встановленому договором. Згідно виписки по рахунку [PERSON] користувалася наданими їй коштами та згідно довідки розрахунку, складеного АТ «Ідея Банк» заборгованість відповідачки [PERSON] за договором № Р20.843.70071 від 04.10.2017 року становить 16 055,64 грн., з яких: 6 630,70 грн.- заборгованість за основним боргом, 3 328,95 грн.- заборгованість за відсотками, 6 095,99 грн.- заборгованість за комісіями. 17.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 17112023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № Р20.843.70071 від 04.10.2017 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Згідно п. 2.1. договору факторингу за цим договором АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ЄАПБ», а ТОВ «ЄАПБ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 2.2. договору факторингу права вимоги, які АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в Реєстрі боржників, що підписується сторонами, у паперовому вигляді в день укладення цього договору та надсилаються АТ «Ідея Банк» ТОВ «ФК «ЄАПБ» в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до реєстру боржників № 2 до договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Р20.843.70071 від 04.10.2017 року, у сумі 16 055,64 грн., з яких: 6 630,70 грн.- заборгованість за основним боргом, 3 328,95 грн.- заборгованість за відсотками, 6 095,99 грн.- заборгованість за комісіями. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 516 ЦК) Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст. 1078 ЦК, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Оскільки на підставі вказаних договорів факторингу відбулась заміна первісного кредитора на ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», тому останній вправі заявляти вимоги до відповідача про повернення кредитної заборгованості за кредитним договором. Суд приймає до уваги, що всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. Таким чином, судом встановлено, що у порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, та у зв`язку із цим у неї утворилась заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» у сумі 16 055,64 грн., з яких: 6 630,70 грн.- заборгованість за основним боргом, 3 328,95 грн.- заборгованість за відсотками, 6 095,99 грн.- заборгованість за комісіями. Враховуючи викладене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за відсотками за кредитним договором № Р20.843.70071 від 04.10.2017 року в загальній сумі сумі 9 959,65 грн., яка підтверджується виписками по рахунку відповідачки та довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по оплаті комісії за обслуговування кредиту у розмірі 6 095,99 грн., суд вважає, що вони в цій частині задоволенню не підлягають, з огляду на таке. Верховний Суд у постанові від 18.03.2020 у справі № 183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6.09.2017 у справі №6-2071цс16. Враховуючи те, що відповідачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд доходить висновку, що положення договору щодо обов`язку боржника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. Таким чином, суд вважає, що оскільки банком у кредитному договорі була встановлена плата послуги (кредитне обслуговування), які повинні надаватися безоплатно, то з відповідачки не підлягає стягненню заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту за кредитним договором № Р20.843.70071 від 04.10.2017 року в розмірі 6 095,99 грн. Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що з відповідачки слід стягнути в користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за невиконання зобов`язання, встановленого кредитним договором № Р20.843.70071 від 04.10.2017 року, в розмірі 9 959,65 грн., яка складається із: 6 630,70 грн.- заборгованість за основним боргом, 3 328,95 грн.- заборгованість за відсотками. Крім того, відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому слід стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати в розмірі 1 878,27 виходячи з розрахунку: 9 959,65 грн (загальна сума задоволених вимог) х 100% : 16 055,674 грн (загальна сума заявлених вимог) = 62,03%, 62,03 % х 3028,00 грн. : 100 % = 1 878,27 грн.

Outcome: partial