Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

До Чернівецького районного суду Вінницької області звернулось Моторне (транспортне) страхове бюро України з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.02.2022 відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Jeep Grand Cherokee», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Honda Accord», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2023 було частково задоволено вимоги [PERSON] та стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на його користь суму відшкодування в розмірі 12 869, 47 гривень, витрати на проведення експертизи в розмірі 2 867, 76 гривень, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 496, 20 гривень, всього стягнуто 16 233, 43 гривні. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, тому позивачем було здійснено розгляд вказаного випадку, визначено розмір заподіяного збитку та здійснено виплату на користь потерпілої особи регламентної виплати в розмірі 16 233, 43 гривні. Також позивачем було понесено витрати на збір документів та визначення розміру шкоди. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення на його користь з відповідача завданої шкоди в порядку регресу в розмірі 17 433, 43 гривні. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 09.10.2025 вищевказану цивільну справу передано до Вінницького міського суду Вінницької області в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2025 цивільну справу прийнято до свого провадження. Ухвалою суду від 11.11.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. На виконання вимог ч. 7 ст. 43 і абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивачем надано разом із позовом, поданим до суду в електронній формі, докази надсилання відповідачу за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, листом з описом копії позовної заяви із доданими до неї документами (трекінг відправлення 0100100677436), а також до його електронного кабінету. (а.с. 35, 61 (аналогічно а.с. 62)) За інформацією з офіційного вебсайту Укрпошти вбачається, що вищевказане поштове відправлення повернулося на адресу відправника із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Згідно із квитанцією № 4277871 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС, вищевказані документи були доставлені до електронного кабінету відповідача 20.08.2025. (а.с. 35) З матеріалів справи вбачається, що ухвала суду від 11.11.2025 була доставлена до електронного кабінету відповідача 12.11.2025, що підтверджується відповідною довідкою. (а.с. 67зв.) Крім того, копія ухвали суду від 11.11.2025 була направлена відповідачу засобами поштового зв`язку за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак поштове відправлення повернулось до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с. 68-69) Суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи. Враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомленим про розгляд справи. Також, враховуючи положення п. 2 і п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала суду від 11.11.2025 вважається врученою відповідачеві 12.11.2025 і 28.11.2025, відповідно. У строк, визначений судом ухвалою суду від 11.11.2025, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання, крім поданих позивачем разом із позовною заявою, від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 04.02.2022 року о 18 год. 09 хв. в м. Вінниці по вул. Зодчих, 2, сталася ДТП за участю автомобіля марки «Jeep Grand Cherokee», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Honda Accord», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2023 у справі № 127/30386/22 було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто на його користь з Моторного (транспортного) страхового бюро України страхове відшкодування завданої в наслідок ДТП шкоди в розмірі 12 869, 47 гривень, витрати, пов`язані з проведенням експертизи в сумі 2 867, 76 гривень та 496, 20 гривень судового збору, а також з [PERSON] 10 000, 00 гривень моральної шкоди та 496, 20 гривень судового збору. (а.с. 8-11) Згідно відомостей з ЄДРСР, інформація з якого перебуває у публічному доступі, вищевказане рішення суду набрало законної сили 08.02.2024 на підставі постанови Вінницького апеляційного суду. Так, вищевказаним судовим рішенням було встановлено наступне. «… 04.02.2022 року, приблизно о 18 год. 09 хв. в м. Вінниці по вул. Зодчих, 2, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Jeep Grand Cherokee, державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом Honda Accord, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався позаду, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. За наслідками ДТП відносно водія [PERSON] поліцейським взводу № 2 роти № 2 БУПП у Вінницькій області Мороз Я.М. було складено протокол серії ДПР18 №403199 та схему ДТП. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2022 року у справі № 127/3597/22 матеріали про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було направлено для розгляду за підсудністю до Чернівецького районного суду Вінницької області. Постановою Чернівецького районного суду Вінницької області від 20.06.2022 року у справі № 127/3597/22 провадження по справі за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] закрито, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення та закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постановою Вінницького апеляційного суду від 27.07.2022 року у справі № 127/3597/22 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, постанову Чернівецького районного суду Вінницької області від 20.06.2022 року в частині закриття провадження у справі змінено, виключено з резолютивної частини постанови вказівку про відсутність в діях [PERSON] складу аміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Разом з тим суд звертає увагу, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка не спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП… … Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля Honda Accord, державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] . На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія під час керування автомобілем Honda Accord, державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована, він мав чинний поліс страхування цивільної відповідальності за № 208023012, страховиком якого є ПрАТ «СК «ВУСО». Відтак твердження представника МТСБУ про відсутність страхового полісу на вказаний автомобіль не заслуговують на увагу, оскільки було встановлено протилежне… … На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія під час керування автомобілем Jeep Grand Cherokee, державний номерний знак [NUMBER] , була відсутня, що підтверджується інформацією отриманою з порталу МТСБУ та не заперечувалось [PERSON] . 09.02.2022 року [PERSON] звернувся до МТСБУ із повідомленням про ДТП. У відповідь МТСБУ листом повідомило позивача, що задля здійснення виплати страхового відшкодування необхіно надати «копію постанови суду, завірену гербовою печаткою, що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП та яка набрала законної сили…». Встановлені вищевказаним судовим рішенням обставини, враховуючи положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню у даній цивільній справі. Згідно із ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2023 у справі № 127/30386/22 було встановлено, що відповідач, будучи водієм транспортного засобу марки «Jeep Grand Cherokee», д.н.з. [NUMBER] , який спричинив 04.02.2022 ДТП, не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до пп. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Так, 14.02.2024 на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/30386/22 позивачем згідно подання № 79-н від 14.02.2024 було здійснено виплату страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 16 233, 43 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 846832. (а.с. 31) Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Посилання позивача на норми ч. 2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставними, адже закон не містить такого положення. Виходячи із змісту вказаної позивачем норми, то останній посилається на положення пп. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Суд зауважує, що для цілей регресного позову МТСБУ приписи ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, застосовуються у поєднанні з відповідними приписами ст. 41 цього Закону. Так, припис пп. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 вказаного Закону кореспондує припису, в даному випадку, пп. «а» п. 41.1. ст. 41 цього Закону. Відповідно до пп. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Доказів того, що відповідач відноситься до осіб, визначених п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, матеріали справи не містять. Таким чином, позивач правомірно звернувся до суду із вимогою про стягнення з відповідача на його користь страхового відшкодування в порядку регресу. Водночас, суд не погоджується із сумою, визначеною позивачем до стягнення, виходячи з наступного. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2023 у справі № 127/30386/22 з МТСБУ на користь [PERSON] було стягнуто страхове відшкодування в розмірі 12 869, 47 гривень, а не 16 233, 43 гривень. МТСБУ безпідставно було включено до суми відшкодування судові витрати, стягнуті з нього судом в розмірі 3 363, 96 гривень (2 867, 76 гривень (витрати, пов`язані з проведенням експертизи) + 496, 20 гривень (судовий збір)). Судові витрати пов`язуються із розглядом справи в суді і покладаються на сторін по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Ці витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України і, відповідно, не входять до суми страхового відшкодування (регламентної виплати). Метою зворотної вимоги (регресного позову) є компенсація витрат МТСБУ, понесених ним у зв`язку з відшкодуванням потерпілій особі збитків. Отже, враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь позивача в порядку регресу підлягає стягненню виключно сума відшкодування в розмірі 12 869, 47 гривень, визначена вищевказаним судовим рішенням. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь розмір «витрат на збір документів та визначення розміру шкоду» в сумі 1 200, 00 гривень. Як вбачається із платіжної інструкції № 818374 від 28.03.2022 дана сума була перерахована ФОП [PERSON] згідно рахунку № 22/125 від 22.03.2025 за огляд транспортного засобу «Honda Accord», д.н.з. [NUMBER] , і визначення розміру шкоди. (а.с. 27-28, 30) Так, у відповідності п. 40.3. ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, МТСБУ має право залучати експертів або юридичних осіб, у штаті яких є експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. У відповідності до п. 41.4. ст. 41 вказаного Закону, МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБУ при здійсненні регламентних виплат. Як вбачається із рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2023 у справі № 127/30386/22 та підтверджується належними доказами, які містяться у даній справі, після звернення [PERSON] 09.02.2022 до МТСБУ, останнє залучило ФОП [PERSON] для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, яким 22.03.2022 було надано відповідний звіт № 22-125. (а.с. 14-15, 17-30) Незважаючи на те, що розмір збитку було остаточно визначено саме судом, однак вказані дії були вчинені позивачем до звернення [PERSON] 28.12.2022 до суду, на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому витрати МТСБУ на оплату послуг ФОП [PERSON] в сумі 1 200, 00 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі від 03.11.2025 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши письмові пояснення викладені позивачем у позові та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суми страхового відшкодування (регламентної виплати) в порядку регресу в розмірі 12 869, 47 гривень та витрат на послуги по встановленню причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, в сумі 1 200, 00 гривень, що в загальному розмірі становить 14 069, 47 гривень. В задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування (регламентної виплати) в порядку регресу в сумі 3 363, 96 гривень, слід відмовити, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 3 028, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 23234 від 16.07.2025. (а.с. 34) Однак, судом встановлено переплату судового збору позивачем, виходячи з наступного. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено розмір ставок судового збору. Так, за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру, ставка судового збору становить - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028, 00 гривень) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 059 800, 00 гривень). Однак, враховуючи подання позову в електронній формі, у відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягає застосуванню коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином, розмір судового збору, який підлягав позивачем до сплати, становить 2 422, 40 гривень. Згідно із п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається в розмірі переплаченої суми за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Тому, судовий збір в розмірі 605, 60 гривень може бути повернутий позивачу за його клопотанням за ухвалою суду на підставі п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 7 цього Закону. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 954, 88 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (80, 70 %). Решту судового збору в сумі 467, 52 гривень слід залишити за позивачем. До ухвалення рішення у справі ні позивач, ні відповідач не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених інших судових витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України). Отже, доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial