Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН», звернулося до Ужгородського міськрайоного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1544699 від 07.02.2021 в розмірі 9840,00 гривень. Позовна заява мотивована тим, що 07.02.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1544699, який був підписаний у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 3000 гривень. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Згідно умов кредитного договору, товариство надає клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту 3000,00 грн, дата надання кредиту: 07.02.2021, строк кредиту: 30 днів, стандартна процентна ставка 1,9 % в день. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 12.06.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 9840,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3000,00 грн; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 6840,00 гривень. Згідно з умовами кредитного договору, позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний клієнтом. На підтвердження видачі товариством кредитних коштів, позивач надав інформаційну довідку, відповідно до якої 07.02.2021 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 3000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що в свою чергу є доказом видачі кредитних коштів. Сьомого вересня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» було укладено Договір факторингу № 1-07092021, відповідно до якого до ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 1544699 від 07.02.2021. Сьомого вересня 2021 року між ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» було укладено Договір факторингу № 2-07/09/2021, відповідно до якого до ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 1544699 від 07.02.2021. Відповідач зобов`язання за договором не виконав, в результаті чого в нього виникла заборгованість у сумі 9840,00 грн, яка складається з 3000,00 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту та 6840,00 грн простроченої заборгованості за процентами. На підставі наведеного позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» заборгованість за Кредитним договором № 1544699 від 07.02.021 в розмірі 9840,00 грн та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак, у позовній заяві просить суд провести розгляд справи за його відсутності представника позивача та щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився повторно, Відзив у визначений судом строк не подав, у зв`язку з чим суд, відповідно до ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України вирішив справу на підставі наявних у ній даних та постановив заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 07.02.02021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1544699, який був підписаний у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», згідно з яким [PERSON] було надано кредит в розмірі 3000,00 грн з визначенням умов зі сплати процентів за користування кредитом. Відповідач отримав кредитні кошти в сумі 3000,00 грн на свій картковий рахунок, зазначений в Кредитному договорі № 1544699 від 07.02.2021, що підтверджується інформаційною довідкою, виданою сервісом онлайн платежів iPay.ua за № 2643_250702151030 від 07.02.2021, відповідно до якої 07.02.2021 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта № [NUMBER] в розмірі 3000,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua 79762216. Сьомого вересня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» було укладено Договір факторингу №1-07092021, відповідно до якого до ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 1544699 від 07.02.2021. Сьомого вересня 2021 року між ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФКАЙКОН ДЕБТКОЛЛЕКШН» було укладено Договір факторингу №2-07/09/2021, відповідно до якого до ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 1544699 від 07.02.2021. Отже, ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН», набувши статусу нового кредитора, отримало право пред`явлення вимоги до [PERSON] щодо погашення наявної в нього заборгованості, що повністю узгоджується з положеннями ст. 514 ЦК України. Відповідно до положень статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно з частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до частин 3, 4, 6, 11 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Матеріалами справи підтверджується, що Кредитний договір № 1544699 від 07.02.2021 був належним чином укладений та підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. Факт отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 3000,00 грн підтверджується довідкою сервісу онлайн платежів iPay.ua за № 2643_250702151030 від 07.02.2021 про успішне проведення платежу та даними щодо перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача. Подані матеріали підтверджують як факт укладення договору, так і факт реального отримання відповідачем грошових коштів, що свідчить про виникнення у нього зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів відповідно до умов договору. Таким чином, кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у погодженому сторонами розмірі, а відповідач, у свою чергу, доказів належного виконання обов`язку щодо повернення кредитних коштів та сплати нарахованих процентів суду не надав. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов договору. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, але - як зазначає абзац другий цієї ж статті - лише в межах строку кредитування. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/95/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу строку кредитування або після пред`явлення вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. Отже, після настання строку виконання зобов`язання позичальник зобов`язаний повернути кредит та проценти, нараховані в межах строку дії договору. Судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1544699 від 07.02.2021 станом на 12.06.2025 загальна сума боргу відповідача перед позивачем становить 9840,00 грн, з яких: 3000,00 грн заборгованість за сумою кредиту; 6840,00 грн заборгованість за процентами, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача, яка ним не спростована. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона доводить обставини, на які посилається, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює всі докази у їх сукупності. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, наявну заборгованість позивачу в добровільному порядку не погасив, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню. Крім того, враховуючи висновок суду про задоволення позову, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved