Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Процедура: У серпні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання за ним права власності за набувальною давністю на гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] . Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 18 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 19 листопада 2025 року витребувано докази по справі. Представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує, та просить суд їх задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом в силу ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснюється в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Позиція позивача, [PERSON] : Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з березня 2008 року він на підставі усної домовленості з відповідачем став користуватись гаражем [ADDRESS] та оплачувати орендну плату. 04.04.2008 року, позивач придбав у відповідача вказаний гараж та сплатив за нього грошові кошти в еквіваленті 2000 доларів США та отримав на підтвердження угоди оригінал довідки-характеристики Світловодського МЕТІ за №125 від 13.02.1995р. на ім`я відповідача для подання до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право власності на спадщину, оскільки оригінал свідоцтва про право на спадщину на гараж, за словами відповідача, був втрачений при переїзді. Грошові кошти від позивача отримав і довідку-характеристику передав чоловік відповідача - [PERSON] . [PERSON] за словами відповідача помер декілька років тому. Внаслідок передачі відповідачу грошових коштів за придбаний гараж, обов`язок зі сплати орендної плати за гараж припинився. Отже, із 04.04.2008 року і по теперішній час позивач безперервно володіє і користується гаражем [ADDRESS] . Станом на дату подачі позову, жодних претензій чи вимог щодо мого володіння і користування зазначеним вище гаражем від відповідача та інших фізичних чи юридичних осіб не надходило, проте відсутність у позивача правовстановлюючих документів на гараж позбавляє його права на укладення будь-яких правочинів, в тому числі з метою належного володіння та користування гаражем, що є підставою звернення до суду для захисту прав та інтересів. Позиція відповідача, [PERSON] : Відповідач надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає повністю. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяви позивача по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні доведені належними та допустимими доказами, тому позов [PERSON] слід задовольнити, з таких підстав. Встановлені судом обставини справи: У 1979 році, був побудований гараж [ADDRESS] , який був зареєстрований на праві спільної власності за [PERSON] та [PERSON] . У подальшому, після смерті обох співвласників гаражу, відкрилася спадщина на користь [PERSON] згідно із заповітом (спадкова справа №122 - 1994 року, Світловодська районна державна нотаріальна контора). З метою оформлення спадщини, у Світловодському МЕТІ, відповідач отримала довідку-характеристику за №125 від 13.02.1995р. для подання до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право власності на спадщину. Згідно із архівною довідкою Світловодського МБТІ від 28.05.2024р. за №696, станом на 01.01.2013р. право власності на гараж зареєстровано за [PERSON] (1/2 частка) та [PERSON] (1/2 частка). У березні 2008 року, на підставі усної домовленості із відповідачем [PERSON] , став користуватися вказаним гаражем шляхом передачі ключів від гаражу та сплати орендної плати за один місяць. Факт володіння та користування [PERSON] гаражем підтверджується Актом про володіння і користування гаражем на основі свідчень власників сусідніх гаражів від 05 серпня 2025р., який підписаний власниками сусідніх гаражів: [PERSON] і [PERSON] . Згідно архівної довідки КП «Світловодське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 26 вересня 2024 року №1296, право власності на гараж за [PERSON] станом на 01.01.2013р. не зареєстровано. Станом на 26 вересня 2024 року на замовлення позивача виготовлений технічний паспорт на гараж [ADDRESS] . Згідно із технічним паспортом площа гаража складає 43,5 кв. м. Згідно із листом Відділу №4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, що викладена у листі від 18.07.2025р. №606/301-25, право власності та користування на земельну ділянку з місцерозташуванням: гараж № [NUMBER] [ADDRESS] станом на 01.01.2013р. не зареєстровано. Згідно інформаційних довідок державного реєстратора Кушки Олени Станіславівни №371751750 від 28.03.2024р. та №436759720 від 24.07.2025р. права власності, інші речові права адресою: [ADDRESS] на дату формування довідок відсутні. Згідно із відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на зазначений вище гараж, 28.07.2008 р., Світловодською міською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області накладено заборону відповідно до Ухвали Світловодського міського народного суду від 11.03.1996р. б/н. При цьому, власником гаражу визначено [PERSON] - Відповідача. Листом від 27.11.2024р. Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області надано копії трьох судових ухвал про розв`язання спадкових спорів між відповідачем (він також був відповідачем і в тих справах) і особами, які претендували на спадщину після померлих власників гаражу, але їм відмовлено в задоволенні позовних вимог. Разом з тим, копія ухвали Світловодського міського народного суду від 11.03.1996р. б/н. в суді не збереглась. Позивач, [PERSON] , звернулась до суду із даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він є добросовісним набувачем майна, відкрито і безперервно володіє і користується гаражем [ADDRESS] , понад 10 років і ніхто на вказане майно не претендує, а тому має право на звернення до суду для захисту своїх прав, шляхом визнання права власності на гараж за набувальною давністю. Відповідач, [PERSON] позовні вимоги визнала. Оцінка суду: Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. п.9, 11, 13, 14 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Висновок суду: Суд зазначає, що позивачем [PERSON] , належними, допустимими та достовірними доказами доведено, що він добросовісно, вільно та відкрито володіє на користується майном, а саме, гаражем № [NUMBER] , що знаходиться по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому, суд враховує, що право власності на вказане нерухоме майно ні за ким не зареєстровано, тому позивач [PERSON] є добросовісним набувачем гаражу, безперервно та відкрито продовжувала користуватися цим майном впродовж більше 10 років, утримує та використовує його для власних потреб з 2008 року, а тому суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення позову та визнання за ним права власності на гараж [ADDRESS] , за набувальною давністю. З урахуванням положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Судові витрати у справі за заявою позивача покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved