Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради звернулось до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за послуги із централізованого опалення, постачання теплової енергії у розмірі 27 533 грн 20 коп. та витрати на оплату судового збору у розмірі 3 028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , забезпечується послугами централізованого опалення, постачання теплової енергії, які надає Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради, споживачами яких є власники квартири [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В період з 01 лютого 2019 року по 01 листопада 2025 року відповідачі не в повному обсязі сплачували кошти за надані послуги, внаслідок чого у них утворилась заборгованість, яка становить 27 533,20 грн. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачі відзиву на позовну заяву не подавали. Ухвала про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, направлялися на адресу відповідачів за зареєстрованим місцем їх проживання, у відповідності до приписів ЦПК України, однак поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими, з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Також відповідачі повідомлялися про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2022 року в справі № 910/1730/22 визначено, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , яка забезпечується послугами з централізованого опалення, постачання теплової енергії, належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.05.2014, на праві спільної сумісної власності, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №448783549 від 22.10.2025. Згідно із наявними у матеріалах справи виписками по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] , в період з 01 лютого 2019 року по 01 листопада 2025 року утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії, в розмірі 27 533,20 грн. Згідно довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 17.11.2025, особовий рахунок № [NUMBER] оформлено на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За отриманими судом відомостями з ВОМІРМП УДМС України в Житомирській області, [PERSON] з 27.08.1993, [PERSON] з 17.05.2019, [PERSON] з 10.01.2001, - зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 №2189-VIII (далі - Закон №2189-VIII). Відповідно до статті 5 Закону №2189-VIII, до житлово - комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. За змістом частини першої статті 9 Закону №2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово -комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. У відповідності до ч.3 ст.9 Закону №2189-VIII, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Частинами другою, третьою та п`ятою статті 21 Закону №2189-VIII передбачено, що виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У частині 4 статті 319 Цивільного кодексу України закріплене правило про те, що власність зобов`язує. Відповідно до положень статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру, крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанови Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі №522/7683/13-ц, від 01 вересня 2020 року в справі №352/2163/13-ц). Частиною 1 статті 242 ЦК України визначено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.272 Цивільного кодексу України, фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно. В інтересах малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх фізичних осіб, які за віком або за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійсню батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники. Згідно ч.1 ст.177 Сімейного кодексу України, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в статті 81 ЦПК України, відповідно до положень якої доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, у [PERSON] , [PERSON] , за період з 01 лютого 2019 року по 01 листопада 2025 року утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії, в розмірі 27 533,20 грн, доказів на спростування наявності якої відповідачами надано не було. Разом з тим, на момент виникнення боргу 01.02.2019 співвласник квартири [PERSON] , [INFO] , не досяг повноліття, а тому не може самостійно нести відповідальність за частину заборгованості з наданих послуг з постачання теплової енергії. Отже, позов в частині стягнення заборгованості з [PERSON] задоволенню не підлягає. За наведених обставин, суд дійшов висновку про стягнення в солідарному порядку з відповідачів по справі [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії, в розмірі 27 533,20 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог на заявлену суму заборгованості, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів.

Outcome: partial