Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

[PERSON] в особі свого представника - адвоката Кисель Анни Сергіївни через систему «Електронний суд» звернувся до Подільського районного суду міста Києва із вказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни стягнуто заборгованість з [PERSON] за кредитним договором № 26252029176121, укладеним з АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступникам якого є АТ «Перший український міжнародний банк» у розмірі 44 964,49. Виконавчий напис вчинено 15.07.2021 року. За результатами вчинення виконавчого напису було відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER] від 09.08.2021 року та з банківської картки позивача 24.03.2025 року списано в порядку примусового виконання суму коштів у розмірі 6 134,75 грн та у розмірі 3 560,82 грн. Разом з тим, 04.08.2025 року рішенням Подільського районного суду міста Києва у справі № 758/5462/25 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 89688 від 15.07.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Бучанського нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною. Крім того, стягнуто з акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 9 694, 97 грн. Однак, протягом часу розгляду зазначеної цивільної справи з банківської картки позивача продовжували списуватись грошові кошти. Так, в період з квітня 2025 року по дату звернення до суду списано було грошові кошти у сумі 41 939,05 грн. З урахуванням рішення Подільського районного суду міста Києва від 04.08.2025 року у справі № 758/5462/25 залишок коштів, що підлягає поверненню позивачу становить 32 244,08 грн. Позивач вважає, що оскільки кошти були стягнуті на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнано судом таким, що не підлягає виконанню, тому на підставі ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню стягнуті кошти. Також позивач просить суд стягнути на свою користь понесені судові витрати. Ухвалою судді від 30.09.2025 року зазначену позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 177 ЦПК України. Ухвалою судді від 10.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. 15.10.2025 року до суду надійшла заява представника позивача про збільшення розміру позовних вимог, у якій зазначено, що як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.05.2025 року № [NUMBER] з позивача стягнуто заборгованість у сумі, що перевищує суму коштів за квитанціями, а саме - 45 464,49 грн. (без врахування витрат виконавчого провадження). Разом з тим, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04.08.2025 року у справі № 758/5462/25 стягнуто з [PERSON] грошові кошти виключно у розмірі 9 694,97 грн. Враховуючи викладене, залишок коштів, що підлягає поверненню позивачу, становить 35 769,52 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», приватного нотаріуса Бучанського нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни солідарно грошові кошти у сумі 35 769,52 грн. У судове засідання позивач не з`явився. 22.01.2026 року представник позивача подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відзив на позовну заяву до суду не надіслали. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд встановив наступне. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Бучанського нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис № 89688 від 15.07.2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 89688, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступникам якого є АТ «Перший український міжнародний банк», заборгованості за кредитним договором № 26252029176121 від 11.04.2014 року в розмірі 44 964,49 грн. 09.08.2021 року приватним виконавцем Закорко В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] щодо стягнення з боржника, яким є [PERSON] на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість в розмірі 45 464,49 грн. 09.08.2021 року приватним виконавцем Закорко В.В. винесено постанову у виконавчому провадженні № [NUMBER] про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 4 546,45 грн. Як вбачається з матеріалів справи, в період з квітня по вересень 2025 року з позивача стягнуто на користь АТ «Перший український міжнародний банк» грошові кошти у розмірі 41 939,05 грн, що підтверджується наступними платіжними документами: - 24.03.2025 року - грошові кошти у сумі 52,39 грн., що підтверджується квитанцією № LOB2E1VZ.1; - 24.03.2025 року - грошові кошти у сумі 343,84 грн., що підтверджується довідкою про рух коштів на рахунку від 27.05.2025 року; - 04.04.2025 року - грошові кошти у сумі 10 572,61 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 25193PNBKI00dcd40002; - 04.04.2025 року - грошові кошти у сумі 50,00 грн., що підтверджується квитанцією № 55EA-63СТ-0284-1АК1 від 04.04.2025; - 04.04.2025 року - грошові кошти у сумі 88,68 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 25193PNBKI00dcd00002; - 21.05.2025 року - грошові кошти у сумі 20 258,92 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 25208PNBKI013f7e0002; - 21.05.2025 року - грошові кошти у сумі 10 572,61 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 25208PBNKI013f810002. Призначенням списання коштів виступає: «стягнення за ВП № [NUMBER] з виконання виконавчого документа (виконавчий напис № 89688, виданий 15.07.2021 року. Документ видав приватний нотаріус Бучанського НОКО Грисюк О. В.)». Водночас, як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.05.2025 року № [NUMBER] з позивача стягнуто заборгованість у сумі 45 464,49 грн. Залишок нестягнутої суми за виконавчим документом становить 0 грн. 04.08.2025 року рішенням Подільського районного суду міста Києва у справі № 758/5462/25 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 89688 від 15.07.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Бучанського нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною. Стягнуто з акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 9 694, 97 грн. Позивач просить стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» та приватного нотаріуса Бучанського нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни солідарно безпідставно отримані грошові кошти у сумі 35 769,52 грн. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Дана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 623/363/20. Оскільки судом встановлено, що виконавчий напис № 89688 від 15.07.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Бучанського нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною, в межах виконання якого стягнуто з позивача на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» грошові кошти в сумі 45 464,49 грн, є таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. Жодних належних та допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин стороною відповідача - Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» до суду не надано. При цьому судом враховується, що згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Із урахуванням наведеного, виходячи із встановлених обставин справи та визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 35 769,52 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про солідарне стягнення вищезазначеної суми безпідставно отриманих грошових коштів з приватного нотаріуса Бучанського нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни судом встановлено наступне. Відповідно до постанови приватного виконавця Закорко В.В. про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] від 09.08.2021 року стягувачем є Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк». Відтак, кошти в сумі 45 464,49 грн були стягнуті з [PERSON] виключно на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк». Матеріали справи не містять доказів списання зазначених коштів на користь приватного нотаріуса Бучанського нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом. Як випливає зі змісту ст. ст. 51, 175 ЦПК на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що приватний нотаріус Бучанського нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна є неналежним відповідачем у даній справі, а відтак позовні вимоги щодо солідарного стягнення суми безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 35 769,52 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем згідно з квитанцією № 5908-0201-2635-9032 від 03.10.2025 року сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн. Враховуючи те, що судом задоволено вимоги щодо стягнення з відповідача 1 коштів сумі 35 769,52 грн, то з нього підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Outcome: approved