Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

20.10.2025 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя через систему «Електронний суд» звернувся директор ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» Поляков О.В. з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. 21.10.2025 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу направлено за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя, яка надійшла до суду 17.11.2025 року. В позові посилалися на те, що 24.04.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії №00-9739462 на суму 8000 грн. Відповідач приєднався до умов кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора 48116. 24.04.2024 року первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ «Платежі онлайн» на платіжну картку № [NUMBER] . 25.11.2024 року ТОВ «Макс Кредит» на підставі Договору факторингу № 25112024-МК/Ейс за плату відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» набуло право грошової вимоги до Відповідача за Договором № 00-9739462 від 24.04.2024 року на загальну суму 31967,20 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 8000 грн.; заборгованість за відсотками 23167,20 грн., заборгованість за комісією 800 грн. Позивач не здійснював жодних нарахувань за кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договором. Повідомили, що судові витрати позивача складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Прохали стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за Кредитним договором № 00-9739462 від 24.04.2024 року у розмірі 31967,20 грн.; стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Ейс» судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.; розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі позивача та ухвалити заочне рішення. 19.11.2025 року ухвалою судді прийнято цивільну справу до свого провадження та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 21.01.2026 року представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові прохали розгляд справи проводити без участі представника, не заперечували проти заочного розгляду справи. 21.01.2026 року відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність не надала, відзив на позов не подала. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] народилася відповідач [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю №1913022 від 21.10.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, фактично мешкає як ВПО за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю №2020793 від 19.11.2025 року з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери. 24.04.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії №00-9739462, згідно умов якого сума кредиту складає 8000 грн., строк кредиту 360 днів, з кінцевим терміном повернення 19.04.2025 року, знижена процентна ставка 0,5% за кожен день користування кредитом протягом перших 15 днів поспіль, стандартна процентна ставка 1,47% за кожен день користування кредитом з 16 дня по дату повернення, комісія за надання кредиту в розмірі 10% від суми кредиту, що становить 800 грн., загальні витрати за кредитом 41972 грн., реальна річна процентна ставка 7774,99%. Договір укладено в електронному вигляді, підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «48116». Аналогічні умови зазначено у Паспорті споживчого кредиту, який також підписано відповідачем 24.04.2024 року за допомогою одноразового ідентифікатора «14033». ТОВ «Макс Кредит» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало їй кредит в сумі 8000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується копією інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» №1106/12 від 18.12.2024 року. Згідно копії Розрахунку заборгованості за Договором № 00-9739462 від 24.04.2024 року ТОВ «Макс Кредит» станом на 25.11.2024 року [PERSON] має заборгованість на загальну суму 31967,20 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 8000 грн.; заборгованість за відсотками 23167,20 грн.; комісія 800 грн., штрафні санкції 3200 грн. 25.11.2024 року ТОВ «Макс Кредит» на підставі Договору факторингу № 25112024-МК/Ейс за плату відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» набуло право грошової вимоги до Відповідача за Договором № 00-9739462 від 24.04.2024 року на загальну суму 31967,20 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 8000 грн.; заборгованість за відсотками 23167,20 грн., заборгованість за комісією 800 грн., що підтверджується копією реєстру боржників до Договору факторингу № 25112024-МК/Ейс від 25.11.2024 року. Станом на час розгляду справи судом відповідач заборгованість не сплатила. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного. В статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно висновків, викладених у Постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію». Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч.1 ст.1048 ЦК України. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. На підтвердження договірних відносин між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] позивачем надано суду копії: Договору кредитної лінії № 00-9739462 від 24.04.2024 року; Паспорту споживчого кредиту. Суд вважає надані докази належними та допустимими, і аналізуючи в сукупності надані докази, суд вважає, що факт підписання між сторонами Договору кредитної лінії № 00-9739462 від 24.04.2024 року в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора є доведеним, оскільки сторони узгодили порядок його укладення в електронній формі. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у Постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у Постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19. Як встановлено судом, відповідач, уклавши 24.04.2024 року з ТОВ «Макс Кредит» Договір кредитної лінії № 00-9739462, отримала кредит в сумі 8000 грн. на платіжну картку в АТ КБ «Приватбанк» № [NUMBER] , на строк 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом, комісія за надання кредиту в розмірі 10% від суми кредиту, що складає в сумі 800 грн. В подальшому, згідно укладеного Договору факторингу № 25112024-МК/Ейс від 25.11.2024 року право вимоги за Договором № 00-9739462 від 24.04.2024 року перейшло від ТОВ «Макс Кредит» до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс». Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в обумовлені договором строки, договір залишається невиконаним, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору факторингу, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 31967,20 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 8000 грн.; заборгованість за комісією 800 грн.; заборгованість за відсотками 23167,20 грн. Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так як відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, будь-яких заперечень суду не надав, то суд вирішив справу за наявними матеріалами. Тому суд вважає, що за наявними матеріалами позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому судовий збір у сумі 2422,40 грн., який був сплачений позивачем при подачі позовної заяви, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката. Позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат: копію Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року між АБ «Соломко та Партнери» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»; копію додаткової угоди №25770809435 до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року; копію Акту прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №7073/10 від 19.10.2018 року на ім`я Соломко О.В. Так, згідно Акту прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025 року сторони погодили перелік наданих правових та юридичних послуг: 1) складання позовної заяви 2 години на суму 5000 грн.; 2) вивчення матеріалів справи 2 години на суму 1000 грн.; 3) підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 1 година на суму 500 грн.; 4) підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 1 година на суму 500 грн., всього в сумі 7000 грн. У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15 зазначено «При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір». Також, згідно правового висновку у Постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі № 362/3912/18 «Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved