Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Представник позивачки звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] з участю третьої особи П`ятої Львівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно. В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що [INFO] помер дідусь позивачки, [PERSON] , який до дня смерті був членом садово-городнього товариства «Метролог-1» та за життя придбав на території товариства земельну ділянку розміром 0,0376 га, яка була надана йому на підставі Державного акту від 20.08.1996 серії ЛВ №2004. [PERSON] мав двох синів: [PERSON] , та [PERSON] .. [PERSON] за життя умовно поділив своє майно між двома синами, а саме: частку квартири та гараж після його смерті мали відійти у власність відповідача [PERSON] , а земельна ділянка із садовим будинком у власність батька позивачки. З 2010року, батько позивачки, проживав у цьому садовому будинку, вкладав кошти та свою працю у реконструкцію садового будинку та облаштування земельної ділянки, на якій розташований цей будинок у садово-городньому товаристві власників «Метролог-1» за умовною адресою: [ADDRESS] . Дідусь позивачки схвально ставився до усіх батькових дій щодо облаштування земельної ділянки і реконструкції садового будиночку. За власні кошти батько позивачки здійснив добудову кухні і тераси над нею та збудував навіс для автомобіля. Здійснив заміну усіх вікон, і дверей та провів оздоблювальні роботи всередині будинку та назовні. Окрім цього, ним була впорядкована земельна ділянка на прибудинковій території, куди було завезено більше 25 вантажних автомобілів ґрунту та засипано канаву. Паркан, який обгороджує прибудинкову територію на спірній земельній ділянці, було замінено на новий. За кошти батька та завдяки його господарській діяльності біля будинку було вирито колодязь, проведено водогін до будинку, каналізацію, та збудовано вбиральню. В будинку було обладнано душову кабіну, санвузол, прокладено підігрів підлоги площею 30кв.м., замінено усю електромережу, перекладено піч та проведено ряд інших робіт для впорядкування будинку та прибудинкової території. [PERSON] готував будинок до введення в експлуатацію та в подальшому проведення державної реєстрації права власності на нього. Постійно проживаючи за даною адресою будучи головою садово-городнього товариства «Метролог-1» батько позивачки ніс усі поточні витрати на утримання даного нерухомого майна сплачував членські внески до садового товариства, оплачував електроенергію та податок на землю. У період 1999-2000 року дідусь позивачки [PERSON] переніс інсульт, за наслідками якого потребував постійного догляду та до 2012 року перебував під наглядом своєї дружини [PERSON] , а від дня смерті дружини був фактично прикований до ліжка. У зв`язку з цим [PERSON] , допомагав відповідачеві у догляді за їхнім батьком, постійно навідував його, допомагав його купати та привозив необхідні памперси та ліки. Також [PERSON] взяв на себе усі обов`язки по оформленню Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на підставі якої 20.02.2015 була здійснена державна реєстрація земельної ділянки кадастровий номер: 4625887500:02:000:2308, що розташована у Яворівському районі, с.Ресне-Руська, садівниче товариство «Метролог -1», яка належала на праві власності спадкодавцеві [PERSON] , який помер [INFO] . Між батьком позивачки та відповідачем за життя були доброзичливі родинні стосунки. [PERSON] важав, що оскільки фактично вступив в управління частиною спадкового майна, залишеного йому його батьком, а відповідач успадкував другу частину спадкового майна, яку умовно виділив спадкодавець, то вони з братом удвох звернуться до нотаріуса та оформлять свої спадкові права відповідно до закону та відповідно до волі їх батька, а саме, частина квартири по [ADDRESS] та гараж після смерті спадкодавця перейдуть у власність відповідача, а земельна ділянка із садовим будиночком, що розташована у садово-городньому товаристві власників «Метролог-1», кадастровий номер: 4625887500:02:000:2308, у власність батька позивачки. Однак, [INFO] батько позивачки помер так і не оформивши своїх спадкових прав на земельну ділянку і садовий будинок, що перебували у його володінні та користуванні після смерті спадкодавця. Зважаючи на постійні погрози зі сторони відповідача та вимогу віддати йому документи на спірну земельну ділянку, які знаходились у батька позивачки до дня його смерті, позивачка у серпні 2020 року віддала їх відповідачеві, наголосивши що цю нерухомість батько мав намір подарувати одній із його дочок, а не йому. 22 лютого 2021 року позивачка відповідно до закону оформила свої спадкові права після смерті батька та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі №28. А невдовзі позивачка довідалась, що 25 червня 2021 року відповідач в порушення домовленостей з батьком позивачки та всупереч волі свого батька - спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , отримав на своє ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на усе спадкове майно, у т. ч. земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,0376 га, що розташована в садово-городньому товаристві власників «Метролог-1» на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, кадастровий номер: 4625887500:02:000:2308, на якій розташований садовий будинок, фактично збудований батьком позивачки. Подаючи 10.03.2021 року нотаріусу П`ятої Львівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом відповідач вказав про відсутність інших спадкоємців і не повідомив нотаріусу, що на земельній ділянці, яку він отримує у спадщину, знаходиться незавершене будівництво, яке має статус самочинного, що належить іншому спадкоємцеві, зокрема, позивачці після смерті її батька [PERSON] . Не дивлячись на те, що наявність нерухомого майна (будівлі) на земельній ділянці чітко окреслюється на кадастровому плані земельної ділянки, про що свідчить Додаток до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.04.2021 кадастровий номер: 4625887500:02:000:2308, яка міститься у матеріалах спадкової справи №129/2021, нотаріусом в порушення пункту 4.18 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (в редакції від 20.02.2020) проігноровано даний факт та видано відповідачеві свідоцтва про право спадщину за законом на усе спадкове майно. Зокрема, в експлікації земельних угідь зазначено, що площа земельної ділянки розміром 0,0376 га складається з: 0,0333 га під багаторічними насадженнями та 0,0043 га землі під сільськогосподарськими під іншими господарськими будівлями та дворами. Згідно ч.3 ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва обов`язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру. Відповідно до пункту 4.18 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5,- якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Всупереч зазначеним нормам 25 червня 2021 року [PERSON] державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Каменцевою М.О. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в Реєстрі за номером 5-544, на земельну ділянку площею 0,0376 га, цільове призначення - для ведення садівництва, що розташована в садівничому товаристві «Метролог -1» на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, кадастровий номер 4625887500:02:000:2308. Через короткий час після смерті батька позивачки, відповідач, перестав з позивачкою спілкуватися та відмовився вирішити даний спір у позасудовому порядку. Не дивлячись на це, позивачка не втратила інтересу до спірного майна і 17.08.2022 на її замовлення ПП «Центр ринкових досліджень» було виготовлено План земельної ділянки з кадастровим номером:4625887500:02:000:2308, на якому чітко видно стан готовності садового будинку та стан присадибної ділянки, які протиправно успадкував відповідач. Крім цього, позивачці стало відомо що відповідач використовує зазначене спірне нерухоме майно для збагачення, шляхом здачі такого в оренду стороннім особам. Від сусідів позивачка довідалася, що зацікавлені особи оглядали земельну ділянку та стан будинку, що свідчить про наміри відповідача якомога швидше продати спірну нерухомість, яка станом на сьогодні повністю перебуває у його власності. Просить заявлені позовні вимоги задовольнити. Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 25 червня 2021 року [PERSON] державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Каменцевою М.О., зареєстроване в Реєстрі за номером 5-544, на земельну ділянку площею 0,0376 га, цільове призначення - для ведення садівництва, що розташована в садівничому товаристві «Метролог -1» на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, кадастровий номер 4625887500:02:000:2308.Скасувати державну реєстрацію речового права на зазначене нерухоме майно та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали за обставин викладених в позовній заяві. Крім цього позивачка в судових засіданнях 25.02.2025 та 19.05.2025 додатково пояснила що дідусь завжди хотів щоб цей будиночок залишився у власності її батька, оскільки батько тривалий час проживав в нього, вкладав значні кошти та свою працю. Батько не встиг за життя ввести будинок в експлуатацію та зареєструати за собою право власності на нього. Відповідач жодних зусиль щодо облатування території на якій знаходиться будинок та в будинок не вклада, та кож жодним чином не допомагав батькові у придбані будівельних матеріалів. Після смерті дідуся батько ще протягом п`яти років вкладав кошти в ремонт будинку.Відповідач при житті батька не заперечував щоб цей будинок залишився його дітям. В подальшому 21.01.2026 позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Шиманська О.С. скерувала на адресу суду клопотання, в якому просить розгляд справи провидити у відсутності сторони позивача, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, та долучила додаткові письмові пояснення, з яких вбачається, що стороною позивача в ході судового розгляду повністю доведено підставність і обґрунтованість позовних вимог, надавши суду неспростовні докази, залучивши свідків, показання яких мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті. Порушення у зв`язку із виданням свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. У постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18), від 31 січня 2022 року у справі № 326/1511/20 (провадження № 61-18464св21 викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. З урахуванням викладених норм матеріального права слід дійти висновку, що правом на оспорення свідоцтва про право на спадщину іншого спадкоємця наділяється особа, яка має право на спадкування (прийняла спадщину у встановленому законом порядку) та це право порушується іншою особою, що отримала відповідне свідоцтво на спадщину. Оскільки має місце наявність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, а отже має відбутися припинення права, яке цим свідоцтвом підтверджувалося, тому підставною буде вимога про скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно, яка є похідною від основної позовної вимоги. Згідно ч.3 ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва обов`язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру. Відповідно до пункту 4.18 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5,- якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. (Редакція від 10.02.2020). Всупереч вимогам ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» 25 червня 2021 року [PERSON] державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Каменцевою М.О. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в Реєстрі за номером 5-544, на земельну ділянку площею 0,0376 га, цільове призначення для ведення садівництва, що розташована в садівничому товаристві «Метролог -1» на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, кадастровий номер 4625887500:02:000:2308. Позивач вважає, що її право та інтерес мають бути захищені саме у такий спосіб, який дасть можливість відновити не лише її порушені права, а й не допустити порушення прав інших осіб, зокрема, потенційних добросовісних набувачів права власності на земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно, реконструйоване, добудоване і облагороджене коштом не сьогоднішнього номінального власника [PERSON] , а батька позивачки [PERSON] . Просить заявлені позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 19.05.2025року, заявлені позовні вимоги заперечив та пояснив, що у нього з братом були хороші відносини. Він разом з своїм батьком будував цей будинок, [PERSON] не хотів брати участь у будівництві. У 2010році його брата [PERSON] його рідна дочка вигнала із квартири, і брат попросив батька дозволу пожити на дачі, оскільки, дочка поміняла замки у вхідних дверях квартири, і він не мав де жити. Так [PERSON] коли жив то зробив добудову, яка сиплеться. Він разом із своїм сином також брав участь у добудові. Те що кошти [PERSON] були вкладені в будинок він не заперечує, однак батько ніколи на казав що збирається цей будинок залишити братові. Цей будинок був збудований в 1986-1987рр. ним та його батьками, в ньому можна було ще з того часу жити. Так в подальшому брат вкладав кошти, він не заперечує. Дана земельна ділянка була придбана ще у 1980р та приватизована. Вони були спадкоємцями першої черги з братом після смерті батька.Брат не оформив спадкових прав. На даний час, він надав, цей будинок у користування особам, які переселені із зони бойових дій. В судових засіданнях 25.02.2025 та 19.05.2025 представник відповідача позовні вимоги заперечив та пояснив що відповідач є сином спадкодавця [PERSON] і відповідно до вимог ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу має право на спадкування за законом.Ввідповідач в повній мірі законно та в межах прав наданих чинним законодавством прийняв спадщину за померлим батьком [PERSON] та оформив 25.06.2021 свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0376 га, цільове призначення для ведення садівництва, що розташована в садівничому товаристві «Метролог-1» на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, кадастровий номер: 4625887500:02:000:2308. Вище вказана земельна ділянка була придбана покійним батьком відповідача [PERSON] , у 1980 роках (точної дати відповідач не пригадує), в подальшому право власності на згадану земельну ділянку було оформлено Державним актом на право приватної власності на землю серії ЛВ №2004, який видано 20 серпня 1996 року Рясне -Руською сільською радою народних депутатів. [PERSON] переніс інсульт та протягом тривалого часу перебував на утриманні та догляді відповідача. Позивачка та її батько [PERSON] не приймали участь у догляді за [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина. Так, дійсно [PERSON] проживав тривалий час в Садовому Товаристві «Метролог 1» хоча до того проживав за адресом: [ADDRESS] , однак через певні непорозуміння з позивачкою останньому було обмежено доступ до квартири за вказаною адресою. [PERSON] був зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] , однак через небажання здійснювати сплату за житлово-комунальні послуги у вказаній квартирі останній знявся з реєстрації. Документи на вказану вище земельну ділянку перебували у [PERSON] , відповідно після смерті [PERSON] , він мав можливість оформити право власності на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті батька, однак з невідомих причин цього у визначений законом строк не зробив, вважає, що аналогічні можливості були і в позивачки після смерті дідуся в 2015 р. та батька в 2020 р. [INFO] [PERSON] помер., після його смерті відповідачу стало відомо що земельна ділянка є неуспадкованою після смерті батька, щоб не втратити майно, яке тривалим часом надбавалось та вдосконалювалось він прийняв рішення оформити право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Жодних домовленостей між [PERSON] , відповідачем та [PERSON] з приводу розподілу спадкової маси не було, жодних на те письмових офіційних доказів, якими було б задокументовано таку обставину немає. Будівництво будинку, який розташований на земельній ділянці здійснювалось із середини 1980 років силами та за кошти [PERSON] та відповідача, також на допомогу залучались треті особи. Твердження позивача, що дії відповідача по оформленню права власності на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті [PERSON] суперечить останній волі покійного нічим непідтверджена. Остання воля [PERSON] мала бути викладена у заповіті, однак такий відсутній. Відповідач належним чином скористався своїм правом на прийняття спадщини після смерті свого батька. Просить відмовити в задоволенні позовни х вимог. В подальшому відповідач в судове засідання не з`явився, його представникадвокат Лилик В.В. скерував на адресу суду клопотання, в якому просить розгляд справи провидити у відсутності сторони відповідача, заявлені позовні вимоги заперечує, просить взяти до уваги долучені до заявидодаткові письмові пояснення, з яких слідує що статтею 1301 Цивільного кодексу України виокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Так, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7). Відповідач являється сином спадкодавця [PERSON] та відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу має право на спадкування за законом як дитина спадкодавця. Жодних домовленостей між [PERSON] , відповідачем та [PERSON] з приводу розподілу спадкової маси не було, жодних на те письмових офіційних доказів, якими було б задокументовано таку обставину немає і бути не може. Твердження позивачки, що дії відповідача по оформленню права власності на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті [PERSON] суперечить останній волі покійного нічим непідтверджена. Остання воля [PERSON] мала бути викладена у заповіті. Відповідач належним чином скористався своїм правом на прийняття спадщини після смерті свого батька. Представник третьої особи державний нотаріус П`ятої Львівської державної нотаріальної контори всудових засіданнях 25.02.2025 та 19.05.2025 пояснила, що позивач у своєму позові покликається нате, що нотаріусом порушено вимоги ч.3 ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат», зокрема «Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них.Однак, слід зауважити. що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, в даному випадку на земельну ділянку видавалось саме у відповідності до зазначених норм Закону. Нотаріусом було проведено перевірку державної реєстрації об`єкта нерухомого майна земельної ділянки та видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Щодо об`єкта нерухомого майна, який лежить в основі спору, а саме, житлового будинку, що розташований на даній земельній ділянці жодні правовстановлюючі документи, зокрема, свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом не видавалося. Нотаріусом здійснюється нотаріальна дія у відповідності до поданої заяви про видачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом. При цьому на кожен окремий об`єкт таке свідоцтво видається окремо. У випадку звернення до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на будинок, правовстановлюючі документи на який відсутні, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії про що виносить відповідну постанову та роз`яснює право особі на звернення до суду. Саме такий порядок передбачений п. 4.18 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій». Який так само викревлено тлумачиться стороною позивача. Нотаріус не має обов`язку та не наділений повноваженнями щодо перевірки наявності чи відсутності на земельній ділянці, яка є спадковим майном об`єктів нерухомого майна. Оскільки на кожен окремий об`єкт видається відповідно свідоцтво про право власності в порядку спадкування. У даному конкретному випадку нотаріусом виконані всі вимоги Закону України «Про нотаріат» та «Порядку вчинення нотаріальних дій» в частині видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Саме після здійснення перевірки нотаріусом у відповідності до п. 4.18. видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна. Нотаріусом було видано свідоцтво про право власності в порядку спадкування на земельну ділянку. У даному випадку нотаріус також керувався п.4.23 зазначеного Порядку. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. У зазначеному пункті жодним чином не передбачено перевірку наявності чи відсутності на земельній ділянці об`єктів незавершеного будівництва чи збудованих об`єктів, оскільки такі підлягають окремій реєстрації та на них видаються окремі свідоцтва про право власності в порядку спадкування. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. В подальшому, в судове засідання представник третьої особи не з`явилася, скерувала на адресу суду клопотання, в якому просить розгляд справи провидити у відсутності сторони третьої особи, просить у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю та необгрунтованості. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання з яких слідує, що з батьком відповідача [PERSON] , він товаришував. Йому відомо, що [PERSON] за життя отримав земельну ділянку для ведення садівництва, що розташована в садівничому товаристві «Метролог -1» на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області. Батько відповідача запланував побудувати на цій земельній ділянці дачний будинок. [PERSON] залив фундамент та збудував коробку, а далі всю добудову проводив його син [PERSON] який є батьком позивачки. За життя [PERSON] повідомив йому що квартиру у Львові він залишає [PERSON] а дачний будинок [PERSON] . Йому відомо що більшість будівельних матеріалів було закуплено [PERSON] . [PERSON] рекомендував сину [PERSON] переоформити дачну ділянку у свою власність, оскільки він провів добудову та ремонт. [PERSON] мав намір узаконити будівництво дачного будиночку, а тоді усе разом переоформити на себе. Він не думав, що раптово помре. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання з яких слідує що позивачка є його племінницею, відповіач брат по батьковій лінії. Йому відомо, що батько позивачки 10років проживав у дачному будинку, який знаходиться на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області. Він поселився у будинку ще за життя свого батька. Він був головою садово-городнього кооперативу «Метролог-1». [PERSON] проживав в цьому будинку та проводив ремонтні роботи у ньомуВін особисто допомагав йому придбати деякі будівельні матеріали. На момент заселення [PERSON] в цей будинок це було занедбане приміщення, а на момент його смерті це був гарно збудований будинок. [PERSON] не брав участі в реконструкції будинку коли там проживав [PERSON] , оскільки йому було відомо що батько планує цей будинок залишити [PERSON] , а квартиру у Львові [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала наступні показання з яких слідує, що вона є бабусею позивачки. [PERSON] був її чоловіком. У них було двоє синів [PERSON] та [PERSON] , які перебували у добрих відносинах. В [PERSON] була трьохкімнатна квартира, земельна ділянка і дачний будинок, який знаходиться на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області. Даний будинок він збудував у 80-тих роках. [PERSON] надали земельну ділянку коли шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. 10-15років [PERSON] проживав в цьому дачному будиночку, проводив будівельні роботи вкладав в нього кошти. В 2015 помер [PERSON] , а 2020році син помер так і не оформивши права власності на будинок. [PERSON] їздив на заробітки, та таким чином заробляв гроші. [PERSON] ніколи не допомагав сину матеріально. [PERSON] залишив [PERSON] квартиру у Львові, а [PERSON] не залишив нічого. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши, спадкову справу 6/2020 подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено [PERSON] та [PERSON] являються синами [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17 червня 1960 року з якого слідує, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьками значаться: батько [PERSON] , мати- [PERSON] , та свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 травня 1965 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьками значаться: батько [PERSON] , мати- [PERSON] . 19.08.1994 [PERSON] як члену садівничого -городнього товариства "Метролог-1" була надана земельна ділянка, яка розташована на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області,площею 0,0376 га в межах згідно з планом, цільове призначення якої для ведення індивідуального садівництва на підставі рішення №380 Рясне-Руської сільської ради народних депутатів Яворівського району Львівської області. В подальшому на підставі №380 Рясне-Руської сільської ради народних депутатів Яворівського району Львівської області від 19.08.1994, [PERSON] 20.08.1996 було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ №2004, на земельну ділянку, що розташована на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області,площею 0,0376 га в межах згідно з планом, цільове призначення якої для ведення індивідуального садівництва, про що в книзі записів Державних актів зроблено запис №2070. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 14 липня 2021року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис №1153. Після його смерті відкрилась спадщина за законом на все його майно. Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №63848087 від 10.03.2021року після смерті [PERSON] заведена спадкова справа 129/2021 у П`ятій Львівській державній нотаріальній конторі. Єдиним спадкоємцем за законом на земельну ділянку, площею 0,0376 га, кадастровий номер:4625887500:02:000:2308, призначену для ведення садівництва є [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04 квітня 2020року Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №63650972 від 22.02.2021року після смерті [PERSON] заведена спадкова справа 6/2020 у Мостиській державній нотаріальній конторі. Єдиним спадкоємцем за законом на грошові вклади з відповідними відсотками та нарахуваннями, що знаходяться в АТ КБ «Приватбанк» є його дочка [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина за законом на все його майно. З Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань САДОВО-ГОРОДНЄ ТОВАРИСТВО ВЛАСНИКІВ "МЕТРОЛОГ-1" ідентифікаційний код юридичної особи:35748929, місце знаходження: 810085, с.Підрясне Яворівський район Львівська область, було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 15.03.1993року, 13.02.2008, 1 412 120 0000 001544. Відповідно до Акту за підписом голови СГТВ "МЕТРОЛОГ-1", сусіди: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ствердили, що [PERSON] проживав на території [ADDRESS] . За кадарстровим № 4625887500:02:000:2308 з 2010р. по день смерті [INFO] . За цей період він провів такі види робіт: реконструкція садово-дачного будинку, обгородження та благоустрій приватної ділянки, а саме: добудував садово-городній будинок, замінив електрику в будинку та усі міжкімнатні двері, замінив усі вікна на пластикові, добудував душову з туалетом та добудував кухню 20кв.м., поклав плитку в кухні та коридорі, обклав плиткою душ та туалет, провів воду та каналізаію до будинку, поробив підігрів подлоги у кухні, виклав плитку на терасі над кухнею, утеплив будинок і фасад, зробив накриття вздовж будинку для автомобіля та відпочинкової зони, зробив криницю на подвір`ї, обклав подвіря плиткою, зробив новий паркан, збодував туалет на вулиці, засипав яму з стічними водами проклавши туди трубу та завіз близько 25 машин землі, зробив септик на подвірї. Як вбачається із заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, такий 10.03.2021 року звернувся до нотаріуса П`ятої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, де вказав, що на день смерті спадкодавця залишилось спадкове мийно, а саме: земельна ділянка площею 0,0376га. кадастровий номер:4625887500:02:000:2308, призначена для ведення садівницьва та частка квартири [ADDRESS] . Спадщину, яка згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України складається з усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцю, він прийняв. Крім нього спадкоємців немає, пережилого з подружжя немає. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №29/2021, державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори 10.03.2021року було зроблено запит компетентним органам, в якому просить видати Витяг з Державного земельного кадастру, на земельну ділянку площею 0.0376 га, яка розташована в СТ «Метролог-1», на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, кадастровий номер: 4625887500:02:000:2308, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ№2004, виданого 20 серпня 1996 року Рясне-Руською сільською Радою народних депутатів. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0006739892021 від 30.04.2021року, земельна ділянка, яка розташована на території садівничого товариства «Метролог-1» Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області,кадастровий номер: 4625887500:02:000:2308, площею 0,0376, цільове призначення, для індивідуального садівництва, на праві приватної власності належала [PERSON] . Державна реєстрація права проведена 20.02.2015року Відділом Держземагенства в Яворівському районі. Підставою для виникнення права - Рішення органу виконавчої влади №80 без видруку державного акта 19.08.1994року Рясне-Руська сільська рада. Право посвідчує Державний акт ЛВ №2004 від 20.08.1996. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25 червня 2021року державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Каменцевою М.О., спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є його син [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,0376 га, цільове призначення для ведення садівництва, що розташована в садівничому товаристві «Метролог- 1» на території Рясне-Руської сільської ради Лворівського району Львівської області. Кадастровий номер: 4625887500:02:000:2308. Зазначена земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ№2004, виданого 20 серпня 1996 року Рясне-Руською сільською Радою народних депутатів, на підставі рішення Рясне-Руської сільської Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області від 19 серпня 1994 року № 80. Акт зареєстровано 20 серпня 1996 року в Книзі записів державних актів на право при приватної власності на землю за № 2070. Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0006739892021, виданого 30 квітня 2021 року Департаменту адміністративних послуг Львівської міської ради, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 № 1051, не зареєстровані. З відповіді на адвокатський запит адвоката Шиманської О.С. від 23 лютого 2024року, наданої СГТВМетролог - 1 вбачається, що [PERSON] очолював садово - городнє товариство власників Метролог -1 з 06.06.2017року по 04.04.2020 року. Інформація з 2015 по 2017рік відсутня. Члени Товариства 2015-2020років замість вибулого у зв`язку із смертю [PERSON] інформація відсутня. У власника земельної ділянки [PERSON] заборгованості зі сплати добровільних обов`язкових платежів, членських внесків, на день його смерті відсутня, притензії до [PERSON] СГТВМетролог-1 не мало. В управління спадковим майном земельної ділянки, кадастровий номер: 462588750:02:000:2308 та розташованого на ній не рухомого майна, відповідно Акту складеного 07 жовтня 2023року, з підписами сусідів вступив [PERSON] . Інформацію про те хто ніс витрати зі сплати обов`язкових платижів після смерті [PERSON] , [INFO] відсутня. Притензій станом на день смерті до [PERSON] . СТТВ? Метролог -1 не мало. [PERSON] станом на 25. 06. 2021 року, не був членом Товариства. [PERSON] не являться членом Товариства. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22 лютого 2021року Шаравара В.В., державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори тимчасово в.о., державного нотаріуса Мостиської державної нотаріальної контори, таке видано [PERSON] спадкоємцю [PERSON] , який помер [INFO] , спадщина складається з: грошових вкладів, з відповідними відсотками та нарахуваннями, що знаходяться в Акціонерному товаристві Комерційний банку «Приватбанк» на рахунку № [NUMBER] , номер договору 8АМПМ\\\\ЛТ)0072641565301, від 28.01.2020 р., в сумі 10539,08 (десять тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) грн. 08 коп.; №26356624597390, номер договору SAMDNWFD0072641565301 від 28.01.2020р., в сумі 10539,08 (десять тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) грн. 08 коп.; №26356624597390, номер договору SAMDN87000741363837 від 15.04.2014р., в сумі 6788,46 (шість тисяч сімсот вісімдесят вісім)грн. 46коп.; №5168742357097264, номер договору SAMDNWFC00003911791 від 13.04.2017 р., в сумі 5945,58 (п`ять тисяч дев`ятсот сорок п`ять) грн. 58 коп., та на рахунку «Бонус плюс» 2222225379138937, зі всіма відсотками та компенсаціями за вкладом «Депозит Плюс», належних померлому на підставі повідомлення АТ КБ Приватбанк, виданого 02 грудня 2020 року за № 20.1.0.0.0/7-201202/4784. 17.08.2022 на замовлення [PERSON] , ПП «Центр ринкових досліджень» було виготовлено План земельної ділянки з кадастровим номером:4625887500:02:000:2308, на якому чітко видно стан готовності садового будинку та стан присадибної ділянки, які успадкував відповідач. Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, яка розташована на території садівничого товариства «Метролог-1» Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області,кадастровий номер: 4625887500:02:000:2308, площею 0,0376, цільове призначення для ведення індивідуального садівництва, на праві приватної власності належить [PERSON] . Державна реєстрація права проведена 25.06.2021року П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою. 25.07.2024року на адресу суду державний нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Каменцевою М.О. скеровано повідомлення, в якому повідомляє, що нею державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори 10 березня 2021року була заведена спадкова справа №129/2021, після смерті [PERSON] , 1933 року народження, який помер [INFO] на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини. Від [PERSON] заява про прийняття спадщини не надходила, тобто він не виявив бажання прийняти спадщину, згідно ст.1272 ЦК України, вважається таким, що не прийняв її. Позивач [PERSON] не є спадкоємцем [PERSON] , оскільки коло його спадкоємців визначається на день його смерті, тому її спадкові права, виключно свідоцтво про право на спадщину не були порушені. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ч.1,2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Статтею 1270 ЦК України встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За правилами ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1276 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Звертаючись до суду позивач [PERSON] просила визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 25 червня 2021 року [PERSON] державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Каменцевою М.О., зареєстроване в Реєстрі за номером 5-544, на земельну ділянку площею 0,0376 га, цільове призначення - для ведення садівництва, що розташована в садівничому товаристві «Метролог -1» на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, кадастровий номер 4625887500:02:000:2308.Скасувати державну реєстрацію речового права на зазначене нерухоме майно, оскільки вважає, що відповідач всупереч волі свого батька спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , отримав на своє ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,0376 га, що розташована в садово-городньому товаристві власників «Метролог-1» на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, кадастровий номер: 4625887500:02:000:2308, на якій розташований фактично збудований її батьком, садовий будинок. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно ч.1 ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини перша та третя статті 215 ЦК України). Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України), а лише обмежує його право на розпорядження нею; Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). Спадкування в Україні регулюється основним регулятором приватних відносин, яким є ЦК України (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 398/1796/20 (провадження № 61-432сво22)). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (частина перша статті 1266 ЦК України). Спадкуванням за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємців за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 643/1216/15-ц (провадження № 61-6924св18)). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням (частина перша та друга статті 1268 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 346/2744/21 (провадження № 61-10543сво23)). У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21)). Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (стаття 1301 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У приватному праві не передбачено нікчемності для свідоцтва про право на спадщину. В ЦК України закріплено тільки можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва) (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21)). Свідоцтво про право на спадщину по своїй суті не є правочином. Як наслідок до конструкції недійсність свідоцтва про право на спадщину положення ЦК України та інших законів про правочини, зокрема й норми як § 1, так і § 2 глави 16 ЦК України, не можуть бути застосовані;недійсність документу (свідоцтво про право на спадщину) як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність документу (свідоцтво про право на спадщину) не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. За згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину (стаття 1300 ЦК України). Передбачені положеннями статей 1300 та 1301 ЦК України правові конструкції «внесення змін до свідоцтва про право на спадщину» та «визнання свідоцтва про право на спадщину» є різними. Недійсність свідоцтва обумовлена певними «вадами», які існували в момент його видачі (зокрема, особа, якій видане свідоцтво, не мала права на спадкування, нікчемність заповіту). Тобто підстава недійсності свідоцтва як документа має існувати в момент його видачі. Підстави внесення змін до свідоцтва не пов`язані з протиправною поведінкою (це можуть бути, зокрема, обставини які існували, але не були відомі усім учасникам спадкових відносин або ж виникли тільки після видачі свідоцтва про право на спадщину). Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як згідно з рішенням суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину, натомість визнання свідоцтва недійсним допускається тільки за підставі рішення суду. У ЦК України не визначено підстав внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. До них, зокрема, можливо віднести: прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України); прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, однак якому судом визначено додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину (частини третя та четверта статті 1268 ЦК України), але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, зокрема змінився розмір обов`язкової частки у спадщині (стаття 1241 ЦК України); зменшення розміру частки спадкоємця у спадщині за рішенням суду (наприклад, частина перша статті 1241 ЦК України). Виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не визнання його недійсним (див. пункти 99 - 103 постанови Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 року в справі № 504/3606/14-ц (провадження № 61-6658сво23)). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 р. № 916/780/18 свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Позивач, звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25 червня 2021 року [PERSON] державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Каменцевою М.О., зареєстроване в Реєстрі за номером 5-544, не надав доказів безпідставності видачі такого, та того що відповідач не мав права на спадкування. Вимог про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом позивачем не заявлено. Вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є похідною та залежать від підстав виникнення та визнання права власності на спірне майно, яке позивач за вказаних обставин не набула. Що стосується покликання представника позивача нате що нотаріусом порушено вимоги ч.3 ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат», то із наданих суду матеріалів, спадкової справи, слід прийти до висновку, що нотаріусом було проведено перевірку державної реєстрації об`єкта нерухомого майна земельної ділянки та видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Щодо об`єкта нерухомого майна, який лежить в основі спору, а саме, житлового будинку, що розташований на даній земельній ділянці жодні правовстановлюючі документи, зокрема, свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом не видавалося. Нотаріусом здійснюється нотаріальна дія у відповідності до поданої заяви про видачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом. При цьому на кожен окремий об`єкт таке свідоцтво видається окремо. У випадку звернення до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на будинок, правовстановлюючі документи на який відсутні, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії про що виносить відповідну постанову та роз`яснює право особі на звернення до суду. Саме такий порядок передбачений п. 4.18 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій». У даному конкретному випадку нотаріусом виконані всі вимоги Закону України «Про нотаріат» та «Порядку вчинення нотаріальних дій» в частині видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. У даному випадку нотаріус також керувався п.4.23 зазначеного Порядку. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. У зазначеному пункті жодним чином не передбачено перевірку наявності чи відсутності на земельній ділянці об`єктів незавершеного будівництва чи збудованих об`єктів, оскільки такі підлягають окремій реєстрації та на них видаються окремі свідоцтва про право власності в порядку спадкування. Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника, та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Якщо право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неефективним і відмовляє у позові. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , з участю третьої особи П`ятої Львівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно, слід залишити без задоволення, оскільки позивач обрав неефективний спосіб захисту, застосування якого не призводить до реального поновлення його порушених прав, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір та інші понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, слід покласти на позивача. Згідно вимог ч.9, 10 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed