Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Позивач АТ «СЕНС БАНК», від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Альховська І.Б., через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором 491007896, у розмірі 33 444,63 грн, судові витрати по сплаті судового збору просили покласти на відповідачку. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. 19.07.2019 року [PERSON] шляхом підписання оферти запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», укладеного між ним та Банком. Банк прийняв пропозицію відповідачки та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Акцепт пропозиції на укладення Угоди отримано відповідачем, про що свідчить його власноручний підпис. Відповідно до умов кредитного договору банк взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачці у розпорядження кредитні кошти. Відповідачка активувала кредитну картку та користувалася кредитними коштами. Проте, відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 33 444,63 грн, з яких 15 647,22 грн заборгованість по тілу кредиту, 17797,41 грн заборгованість по відсотках. Оскільки відповідачка добровільно взятих на себе зобов`язань не виконує позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08.09.2025 року вказана цивільна справа передана Немишлянському районному суду міста Харкова для розгляду за підсудністю. Ухвалою Немишлянського районного суду міста Харкова від 14.10.2025 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Немишлянського районного суду міста Харкова від 15.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача - Альховської І.Б. про проведення розгляду справи у режимі відеоконференції, у зв`язку з недотримання представником вимог ст. 212 ЦПК України. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У матеріалах міститься клопотання представника позивача - Альховської І.Б., яке 12.11.2025 надійшло до суду через систему «Електронний суд», у якому вона просила проводити розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України. Причини неявки відповідачка суду не повідомила, будь-яких заяв та клопотань від відповідачки не надходило. Відповідачка в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подала до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленої відповідачки в судове засідання, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзиву, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, доходить наступного висновку. Відповідно до витягу з державного реєстру банків, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ «Альфа Банк» змінило найменування на АТ «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. 19.07.2019 відповідачка звернулась до АТ «Альфа-Банк», найменування якого змінено на АТ «СЕНС БАНК», з клопотанням, з якого встановлено, що у зв`язку із фінансовими проблемами, що призвели до виникнення заборгованості за Акцептом/Офертою №630288502 від 21.07.2015, відповідачка просила розглянути можливість оформлення нового кредиту в сумі 22,018,09 грн для погашення заборгованості за Акцептом/Офертою №630288502 строком на 60 міс. У випадку, наявності переплати за кредитом, наданим згідно з Договором №630288502 від 21.07.2015, після повного погашення, просила банк перерахувати залишок коштів з рахунку № [NUMBER] в АТ «Альфа-Банк» на рахунок № [NUMBER] , відкритий згідно Договору №491007896 від 19.07.2019, укладеним із банком. 19.07.2019 року між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк», найменування якого змінено на АТ «СЕНС БАНК», був укладений кредитний договір, шляхом підписання оферти на укладання угоди про надання кредиту №491007896. За змістом підписаного документу відповідачка пропонує укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між нею та банком. Відповідно до п.3 оферти відповідачка просила надати кредит для повернення заборгованості за кредитним договором №630288502 від 21.07.2015 року. Розмір - 22,018,09 грн; спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк», МФО 300346. Також, у пункті 3 оферти визначено, що підписанням цієї Оферти відповідачка надає власну згоду банку на передачу до кредитного реєстру Національного банку України інформації у випадках, обсязі, строки та у порядку, передбачених чинним законодавством України, а також беззаперечно підтвердила, що перед укладенням Угоди ознайомлена у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання Кредиту; з нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ. Банк прийняв пропозицію відповідачки [PERSON] та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Акцепт пропозиції на укладення угоди отримано відповідачкою, про що свідчить підпис останньої. Одночасно з цим відповідачкою складено заяву на закриття карткового рахунку та припинення дії карт до нього (Клієнтам - фізичним особам), а саме картки № [NUMBER] . Окрім того, 19.07.2019 року відповідачкою підписано: анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк»; узгоджений графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (Додаток №1 до Угоди про надання кредиту №491007896 від 19.07.2019 р); паспорт споживчого кредиту та довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Таким чином, прийняття банком пропозиції відповідача, підписання акцепту пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки, відкриття відновлювальної кредитної лінії та отримання відповідачем акцепту пропозиції на укладення Угоди, про що свідчить його власноручний підпис свідчить про укладання сторонами договру. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір № 491007896 від 19.07.2019 року укладено на наступних умовах: тип кредиту «Кредит готівкою», сума кредиту 22018,09 грн, процентна ставка, % річних - 39.90%. Тип ставки фіксована; Строк кредиту 60 міс. Дата повернення Кредиту 22.07.2024 року. Згідно з меморiальним ордером № 2921565 вiд 22 липня 2019 року, випискою по рахунку на ім`я [PERSON] (розрахунковий період: з 19.07.2019 по 23.05.2025, номер основного рахунку: IBAN [NUMBER] ) позивач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 491007896 від 19.07.2019 року виконав у повному обсязі. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Вказані норми є підставою для висновку про те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц. Відповідно до ч. 2. ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Верховний Суд у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020 зазначив: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Тобто, внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу, відповідно до зазначеної позиції Верховного Суду, що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Отже, виписка по особовому рахунку відповідачки є належним та допустимим доказом, що підтверджує рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій та свідчить про користування кредитом та утворення заборгованості за кредитним договором. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 12.12.2024 у справі № 298/825/15-ц, від 15.01.2025 № 753/16762/15-ц. Суд доходить висновку, що позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі надавши відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Однак відповідачка, порушуючи умови договору, свої зобов`язання належним чином в частині погашення заборгованості за кредитом не виконує. Встановлено, що у зв`язку з тим, що [PERSON] свої зобов`язання за умовами кредитного договору № 491007896 від 19.07.2019 року не виконав з боку АТ «СЕНС БАНК» на адресу проживання відповідачки, зазначену в кредитному договорі, за допомогою оператора поштового зв`язку «Укрпошта» було направлено Вимогу про усунення порушень з вимогою протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов Кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме: 33444,63 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом у гривні відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за Кредитним договором №491007896 належним чином не виконала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість у розмірі 33 444,63 грн, з яких 15 647,22 грн заборгованість по тілу кредиту, 17797,41 грн заборгованість по відсотках. Заперечень щодо правильності розрахунок за договором № 491007896 від 19.07.2019 року відповідачкою не заявлено. Згідно з ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення, від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до положень ст.525ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання є неприпустимою. За частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст.625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за умовами кредитного договору №491007896 від 19.07.2019 не виконала, доказів про відсутність своєї заборгованості перед позивачем суду не надала, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором № 195079 в сумі заборгованість за тілом кредиту, що складає 15 647,22 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується вимог позову про стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини 2 статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини 2 статті 1057 цього Кодексу. Проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказане узгоджується з висновками, що містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 14-318цс18). У постанові від 05 квітня 2023 року, справа №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, нарахування відсотків за користування кредитом можливе лише у межах строку дії договору. Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивач зазначає, що заборгованість відповідача за відсотками по кредитному договору №195079 складає 17797,41 грн, вказаний розмір нарахованих відсотків відображений у розрахунку заборгованості. З матеріалів справи встановлено, що останнім день нарахування відповідачці відсотків за користування кредитом відбулось 22.10.2024. При цьому, відповідно до умов Договору №491007896 строк кредиту становить 60 місяців, дата повернення кредиту - 22.07.2024. У графіку платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг сторонами було узгоджено, що 22.07.2024 є останнім днем нарахування відсотків за користування кредитом. Доказів того, що відповідачкою ініційовано продовження строку користування кредитом, у порядку, передбаченому договором, матеріали справи не містять. Таким чином, суд доходить висновку, що підстави для нарахування відповідачці відсотків за період з 22.08.2024 року в сумі 1557,42 грн з відсутні. З урахуванням викладеного, зважаючи на наданий позивачем суду розрахунок заборгованості за договором №491007896 розмір нарахованих відсотків, які підлягають сплаті відповідачкою, складає 16239,99 грн. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача заборгованості за Договором № 491007896 від 19.07.2019 року у розмірі 31887,21 грн, з яких: 15 647,22 грн заборгованість по тілу кредиту, 16239,99 грн заборгованість по відсотках. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з меморіальним ордером № 910560 від 22.08.2025 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд частково задовольнив позовні вимоги, то на користь позивача з відповідачки підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог, що дорівнює 2309,60 грн (31887,21х2422,40/33444,63).

Outcome: partial