Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна. Зазначав, що він є власником квартири [ADDRESS] . У 2022 році він дізнався про те, що на належне йому нерухоме майно накладено арешт на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві № 142/10 від 11.02.2009. При цьому, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником квартири є [PERSON] . Посилаючись на те, що він не може безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому нерухомим майном через наявність арешту на квартиру, просив скасувати арешт нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження - 8456580, зареєстрований 12.02.2009 за № 8456580 Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови Відділу Державно виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві № 142/10 від 11.02.2009 шляхом виключення з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження 8456580 від 12.02.2009. У судове засідання позивач не з`явися, його представник подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій вказав на те, що позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити. Представник Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд увалив розглядати справу за відсутності вказаного учасника справи. Вивчивши позов, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05.04.2002, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується й Інформаційною довідкою, виданою КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 30.01.2024, відповідно до якої [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, від 05.04.2002 № 2615, зареєстрованого Бюро 07.05.2022 за реєстровим № 2401, є власником квартири [ADDRESS] . Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.04.2023 наявне обтяження відносно квартири [ADDRESS] - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 8456580, підстава обтяження - постанова 142/10, 11.02.2009, ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві, власник - [PERSON] . Відповідно до листа начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваля В. повідомлено представник [PERSON] - [PERSON] про неможливість вжити заходів щодо зняття арешту з нерухомого майна, оскільки [PERSON] не є представником сторони виконавчого провадження, де боржником є [PERSON] , та згідно Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на зазначену квартиру неможливо однозначно ідентифікувати постанову 142/10 від 11.02.2009 згідно якої внесено обтяження на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 1, 2 п. 2 постанови від 3 червня 2016 року N 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі - постанова) позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізовано. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 5 постанови, зокрема, у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. Отже, з позовом до суду про визнання права власності та зняття арешту з майна може звернутися власник / володілець майна, якщо він вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові, а відповідачем у вказаному спорі має бути боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізовано. Судом установлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на яку відповідно до постанови ВДВС було накладено арешт. Згідно листа начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваля В. [PERSON] була боржником у виконавчому провадженні та саме вона вказана в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно як власник зазначеної квартири. Отже, належним відповідачем у даній справі має бути [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, тоді як установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц, від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17, від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)). Разом з тим, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Ураховуючи те, що у даній категорії справ відповідачем в справі є боржник, або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. З установлених судом обставин, а також виходячи зі змісту та характеру спірних правовідносин, вбачається те, що належним відповідачем у даній справі має бути [PERSON] , яка, згідно відповіді начальника виконавчої служби, була боржником у виконавчому провадженні, та саме вона вказана в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно як власник зазначеної вище квартири. Таким чином, Подільський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не є належним відповідачем у справі. Клопотання про заміну відповідача чи залучення належного відповідача [PERSON] до суду подано не було. Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 24.09.2025 явку позивача було визнано обов`язковою, однак, у судове засідання 24.11.2025 позивач не з`явився, його представником була подана заява про відкладення розгляду справи, яка була задоволена судом. У подальшому, представником позивача повторно подано заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Відповідно до ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Таким чином, законодавцем визначено, що суд має право залучити співвідповідача у справі або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. Такого клопотання позивачем у справі подано не було. Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та що відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17, від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17, від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20). Оскільки Подільський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не є належним відповідачем у справі, у позові слід відмовити саме з цієї підстави.

Outcome: dismissed