Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

06.01.2026 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що 21 вересня 2020 року зареєструвала шлюб з відповідачем, в якому у них народився син: [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, на даний момент спільне господарство та сумісне життя між сторонами припинено, у зв`язку з чим позивачем подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Дитина проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно відмовляється добровільно надавати кошти на утримання дитини. Сама вона не здатна забезпечити дитину всім необхідним для належного росту та розвитку. Позивач зазначає, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дають можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, адже останній працює за кордоном. Тому просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від всі видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з`явилася. Відповідач в судове засідання не з`явився, 26.01.2026 року подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності. Не заперечує проти задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.09.2020 року, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , в якому у них народився син: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.3,11). В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій формі. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить із того, що відповідач, який відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України зобов`язаний надавати утримання своєму малолітньому сину до досягнення ним повноліття, є здоровим та працездатним (іншого суду не подано), а малолітня дитина сторін проживає окремо від батька і потребує матеріальних витрат на харчування, забезпечення одягом, організації дозвілля, відпочинку та виховання, що є необхідним для забезпечення нормального рівня життя, суд вважає доцільним стягувати аліменти, у вказаному позивачкою розмірі, що буде об`єктивним і справедливим та не вплине на погіршення матеріального становища відповідача. На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved