Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Представник позивачки - адвокат Єфремова І.І., яка діє на підставі ордеру серії АІ №1857003 від 26.03.2025р., - звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила позбавити його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог в позові зазначено, що позивачка та відповідач перебували у шлюбі і мають спільну дитину - син [PERSON] . Після розірвання шлюбу, що відбулось на підставі рішення суду від 14.04.2022р., дитина проживає разом з позивачкою, а відповідач проживає окремо і не виконує своїх батьківських обов`язків, оскільки абсолютно на займається утриманням та вихованням дитини. За позовом позивачки 02.09.2022р. суд ухвалив рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання їх сина [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 22.11.2021р. і до досягнення дитиною повноліття. Натомість відповідач не сплачує належним чином аліментів, внаслідок чого станом на 04.02.2025р. за ним обчислювалась заборгованість в розмірі 97 351,20 грн. Також відповідач взагалі не цікавиться життям сина і не приймав та не приймає участі у вихованні та розвитку дитини. Позивачка проживає разом з [PERSON] , з яким з 24.02.2023р. перебуває у шлюбі. [INFO] позивачка народила сина [PERSON] . Тож позивачка має міцну родину, а її син [PERSON] сприймає чоловіка позивачки, як свого батька. Чоловік позивачки виконує усі батьківські обов`язки щодо утримання та виховання малолітнього [PERSON] . Отже малолітній [PERSON] виховується в повній родині, однак має різні прізвища із батьками та братом, що зумовлює певні труднощі у соціалізації дитини. Крім того, оскільки біологічний батько не приймає участі у житті дитини, то позивачка не в повній мірі може вирішувати деякі правові питання щодо участі сина у гуртках, виїзду за кордон. З моменту припинення спільного проживання із відповідачем позивачка жодним чином н перешкоджала, а навпаки, намагалась спочатку сприяти зустрічам відповідача з дитиною, однак відповідач навіть на пропозиції зустрічатись із дитиною жодним чином не відповідав і виражав небажання спілкуватись з сином. Тож поведінка відповідача свідчить про його ухилення від виховання свого сина, свідоме нехтування своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного та відповідального ставлення до своїх батьківських обов`язків, а тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивачка вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав. Письмового відзиву проти позову від відповідача на адресу суду не надходило. 04.04.2025р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження. За клопотанням представника позивачки 21.05.2025р. судом постановлено ухвалу, якою зобов`язано відділ «Служба у справах дітей та сім`ї» Таращанської міської ради надати суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] . 21.05.2025р. судом закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду. На виконання ухвали суду від 21.05.2025р. від відділу «Служба у справах дітей та сім`ї» Таращанської міської ради на адресу суду 19.06.2025р. надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Судовий виклик направлявся відповідачу за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, разом з тим адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресату за зазначеною адресою. Додатково судом здійснювався виклик відповідача шляхом розміщення відповідного оголошення про виклик на веб-порталі суду. Таким чином, будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився у судове засідання з розгляду справи, внаслідок чого відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Пояснила, що за період після розірвання шлюбу, тобто з 2022 року, відповідач не брав участі в утриманні сина [PERSON] та взагалі не спілкується з дитиною. Зазначила, що її сім`я проживає на території м. Тараща Київської області, а відповідач проживає у місті Черкасах, не працює, уникає спілкування і не сплачує аліментів на утримання дитини, незважаючи на наявність рішення суду про стягнення аліментів. Зауважила, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам дитини і забезпечить можливість її усиновлення новим чоловіком позивачки. Представник позивачки також підтримала позов в повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Зазначила, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про умисне й свідоме ухиленні відповідачем від належного виконання своїх батьківських обов`язків стосовно свого сина [PERSON] , а ухвалення рішення про позбавлення відповідача батьківських прав відповідає законним правам та інтересам дитини. В судовому засіданні був опитаний малолітній [PERSON] , який пояснив що востаннє бачив батька п`ять років назад і нічого про нього не знає. З батьком не спілкується, оскільки не знає, як з ним зв`язатися. Представник служби у справах дітей Черкаської міської ради - Троян О.В., яка діє на підставі довіреності №99-01-21 від 04.01.2025р., - в судовому засіданні пояснила, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду з урахуванням найкращих інтересів дитини. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Позивачка та відповідач є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження /т. 1а.с. 13/. З 15.11.2014р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.04.2022р. №712/12797/21, яке набрало законної сили 16.05.2022р. /т. 1 а.с. 15-18/. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, а їх син [PERSON] проживає разом з позивачкою. З 24.02.2023р. позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , з яким також має спільну дитину - син [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується відповідними свідоцтвами, що видані органом державної реєстрації актів цивільного стану /т. 1 а.с. 12, 14/. Позивачка разом із своїм сином [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . В той же час фактично позивачка проживає разом зі своїм чоловіком [PERSON] та обома своїми синами за адресою: [ADDRESS] . Працівниками сектору з питань опіки та піклування відділу «Служби у справах дітей та сім`ї» Таращанської міської ради обстежено місце проживання позивачки та її дітей, за результатами якого складено акт від 09.06.2025р. та встановлено, що для малолітнього [PERSON] , [INFO] , створені належні умови для проживання /т. 1 а.с. 160/. Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 20.07.2022р. у справі №712/12798/21 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання їх сина [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 листопада 2021 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідне судове рішення набрало законної сили 30.08.2022р., а його примусове виконання здійснюється державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках виконавчого провадження АСВП [NUMBER], яке розпочато 12.09.2022р. /т. 1 а.с. 19/. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04.02.2025р., складеного державним виконавцем, станом на 01.02.2025р. розмір заборгованості [PERSON] складає 97 351,20 грн. /т. 1 а.с. 20/. Аналіз змісту такого розрахунку свідчить, що відповідач здійснював аліментні платежі лише протягом періоду часу з вересня 2022 року по січень 2023 року. Малолітній [PERSON] з 01.09.2023р. навчається у Таращанському академічному ліцеї «Ерудит», де позитивно характеризується. При цьому, навчання та виховання дитини забезпечується матір`ю та вітчимом, тоді як відповідач навчанням дитини не цікавиться, з класним керівником зв`язок не підтримує, до навчального закладу жодного разу за період навчання дитини в школі не приходив, про що свідчать надані відповідним закладом характеристики на малолітнього [PERSON] /т. 1 а.с. 21, 156/. Відповідно до довідки №45 від 04.06.2025р., складеної ТОВ «Медичний центр «Лікарська династія», забезпеченням надання послуг медичного огляду та відвідувань сімейного лікаря малолітнім [PERSON] опікується позивачка /т. 1 а.с. 157/. За результатом дослідження обставин спірних правовідносин рішенням виконавчого комітету Таращанської міської ради від 11.06.2025р. №262-VIII затверджений висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON] . Відповідний висновок обґрунтований тим, що таке рішення відповідає найкращим інтересам дитини та сприятиме його подальшому благополуччю, оскільки [PERSON] всупереч вимог ст. 150 СК України не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не бере участі у вихованні, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. За таких обставин позивачка вважає, що на теперішній час наявні правові підстави та існує необхідність для позбавлення відповідача батьківських прав щодо їх доньки. Таким чином, між сторонами наявний спір щодо виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків відносно своєї доньки, який регулюється нормами Сімейного кодексу України (далі - СК) та інших нормативно-правових актів. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналіз наявних в матеріалах справи доказів свідчить, що відповідач протягом тривалого часу самоусунувся від виконання покладених на нього обов`язків по вихованню та утриманню свого сина [PERSON] , що виражається в його бездіяльності та свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов`язками, чим фактично позбавив свою дитину права на належне батьківське виховання та утримання. За обставинами справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] не має постійного місця роботи та офіційного працевлаштування, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не приділяє належної уваги своєму синові [PERSON] , не піклується про його духовний та моральний розвиток, матеріальне забезпечення, не цікавиться обставинами його життєдіяльності, не турбується про всебічний розвиток сина, тобто ставиться до своїх батьківських обов`язків безвідповідально, що свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. До того ж, судом встановлено, що відповідач взагалі ніяким чином не проявляє ініціативності у матеріальному забезпеченні свого сина [PERSON] і не виявляє ніякого інтересу до долі дитини, оскільки протягом періоду часу понад п`ять років поспіль не підтримує ніякого зв`язку з сином та не виконує належним чином судового рішення про сплату аліментів. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 СК дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 171 СК дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору про позбавлення батьківських прав. Опитаний в судовому засіданні малолітній [PERSON] засвідчив відсутність в його житті батька та не проявив емоційної прихильності до особистості біологічного батька. Неналежне ставлення відповідача до процесу виховання сина підтверджується і наданими суду довідками індивідуальної психологічної діагностики дитини, які свідчать про відсутність значення ролі біологічного батька для дитини та відсутність емоційного зв`язку між дитиною та відповідачем. Зазначене свідчить про наявність істотного негативного впливу на зміст емоційного зв`язку між дитиною та батьком, що може особливо гостро відчуватись у підлітковому віці, а відтак усунення батька від можливості реалізації його батьківських прав щодо дитини, сприятиме належному захисту інтересів дитини та недопущенню ще більшого її морального травмування. Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає доведеним факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина [PERSON] і приходить до висновку за необхідне позбавити його батьківських прав, оскільки це відповідатиме інтересам дитини. В той же час суд звертає увагу, що позбавлення фізичної особи батьківських прав не звільняє її від необхідності виконувати батьківські обов`язки, зокрема обов`язку по утриманню дитини. У випадку ж зміни поведінки відповідача та його ставлення до виконання батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] , то відповідач має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому ст. 169 СК. Також варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК цивільне судочинства здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК відповідач не надав суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не навів обставин, які б спростували правомірність заявлених позивачкою вимог та встановлених судом обставин спірних правовідносин. За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог, внаслідок чого позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачкою при зверненні до суду за вимоги немайнового характеру (позбавлення батьківських прав). Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то на підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України понесені позивачкою витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. слід компенсувати за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved