Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Представник позивача - адвокат Корой І.Д. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги представник позивачки обґрунтовує тим, що [INFO] в смт Захарівка Роздільнянського району Одеської області померла [PERSON] . Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 294843, виданого 10 травня 2006 року Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області, спадкодавець була власником земельної ділянки площею 3,5246 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 5125283800:01:001:0289, що розташована на території Павлівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, масив [NUMBER] ділянка [NUMBER] . Заповітом посвідченим секретарем Павлівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області від 14 серпня 2012 року за реєстром № 6, [PERSON] на випадок своєї смерті призначила позивачку, як [PERSON] , [INFO] , спадкоємцем належної їй земельної ділянки площею 3,5246 га. Під час реєстрації 02 жовтня 2012 року вказаного заповіту [PERSON] у Спадковому реєстрі за № 53474241 Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (Держінформюст) були допущені наступні помилки - прізвище заповідача вказано як « [PERSON] », а дата посвідчення Павлівською сільською радою « [INFO] » замість фактичного « [INFO] ». Щодо виправлення цієї помилки відповідач звертався до правонаступника філії вказаного державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України - державного підприємства «Національні інформаційні системи». У відповідь Одеська регіональна філія повідомила, що є самостійним окремим підприємством та не є правонаступником будь-якого іншого підприємства, зокрема і Держінформюсту та що йому не передавалась організаційно-розпорядча документація Держінформюсту, зокрема, документи, які стосуються внесення інформації до Єдиних та Державних реєстрів (Спадкового реєстру). Зазначено також, що у підприємства відсутні повноваження на виправлення інформації у Спадковому реєстрі. Позивачка, яка після укладення шлюбу своє дошлюбне прізвище [PERSON] змінила на [PERSON] , у встановлений законом шестимісячний строк звернулась із заявою про прийняття спадщини спадкодавця до Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області, в якій 16 квітня 2024 року до майна спадкодавця була заведена відповідна спадкова справа. Водночас постановою державного нотаріуса Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за вказаним вище заповітом спадкодавця, оскільки він був зареєстрований у Спадковому реєстрі із зазначеними вище помилками щодо прізвища заповідача і дати посвідчення заповіту, а також недотримана форма посвідчувального напису заповіту, який передбачено чинним законодавством України. Представник позивачки вважає, що зазначені у постанові нотаріуса помилки, допущені при посвідчені та реєстрації заповіту не свідчать про нікчемність/недійсність цього заповіту та не позбавляють позивачку її права на спадщину спадкодавця за заповітом. За таких обставин позивачка вимушена звернутись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, так як оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку у неї немає можливості. Отож представник позивачки просить суд ухвалити рішення, яким: визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка настала [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 3,5246 га з кадастровим номером 5125283800:01:001:0289 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 06 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (т. 1 а.с. 25-26). 12 серпня 2025 року від Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області до суду надійшли витребувані докази (т. 1 а.с. 36-113). Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 05 вересня 2025 року судом, за заявою представника позивачки, здійснено заміну неналежного відповідача Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області на належних відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Крім цього, судом задоволено клопотання представника позивача про витребування додаткових доказів (т. 1 а.с. 120-121). 10 вересня 2025 року від Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області до суду надійшли витребувані докази (т. 1 а.с. 131-170). Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 30 вересня 2025 року судом, за заявою представника позивачки, залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] та продовжено строк підготовчого провадження (т. 1 а.с. 178-179). Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (т.1 а.с 196). Ухвалою Захарівського районного суду від 09 грудня 2025 року визнано обов`язковою явку в судове засідання позивачки та відповідачів (т.1 а.с. 216). У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Корой І.Д. позовні вимоги підтримали повністю просили їх задовольнити. При цьому позивачка пояснила, що [INFO] померла [PERSON] , яка була її рідною бабусею та за життя своїм заповітом призначила її спадкоємцем земельної ділянки. Після смерті бабусі вона в квітні 2024 року звернулася з даним заповітом до нотаріальної контори. Однак, нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із допущеними помилками під час реєстрації вказаного заповіту у Спадковому реєстрі, а саме: щодо дати посвідчення заповіту та прізвища заповідача. На підставі її звернення Захарівською селищною радою, до компетентного органу був направлений лист з проханням виправити вказані помилки у Спадковому реєстрі, однак їм у такому виправленні відмовлено з посиланням на відсутність правонаступництва та відповідних повноважень. Після вказаного вона звернулася до адвоката, який в подальшому подав відповідний позов до суду. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. При цьому суду пояснила, що покійна [PERSON] була її матір`ю. За життя мати залишила заповіт, яким заповіла онуці [PERSON] земельну ділянку. Після смерті матері вони звернулися до нотаріуса. Однак, під час оформлення спадщини нотаріусом виявлено, що при реєстрації заповіту в Спадковому реєстрі були допущені помилки щодо прізвища спадкодавця та дати посвідчення заповіту. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. При цьому суду пояснила, що померла [PERSON] являлася її матір`ю. В свою чергу позивачка [PERSON] є її дочкою. За життя мати залишила заповіт, яким заповіла [PERSON] земельну ділянку. У встановлений законом строк дочка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Водночас нотаріусом доньці у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, оскільки під час реєстрації заповіту у Спадковому реєстрі були допущені помилки щодо прізвища заповідача та дати посвідчення заповіту. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному статтями 128-131 ЦПК України повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання (а.с. 241). Водночас звернувся до суду із заявою, у якій він позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розгляд справи провести за його відсутності (а.с.193). Згідно із частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Так, судом установлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24 жовтня 2023 року, в с-щі Захарівка Роздільнянського району Одеської області [INFO] померла [PERSON] (т. 1 а.с. 43). Згідно із копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 294843, виданого 10 травня 2006 року Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області, [PERSON] була власником земельної ділянки площею 3,5246 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 5125283800:01:001:0289, що розташована на території Павлівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, масив 9 ділянка [NUMBER] (т. 1 а.с. 6). Відповідно до копії заповіту посвідченого секретарем Павлівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області від 14 серпня 2012 року за реєстровим номером 6, [PERSON] на випадок своєї смерті призначила [PERSON] , [INFO] , спадкоємцем належної їй земельної ділянки площею 3,5246 га (т. 1 а.с. 50). Відповідно до копій свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07 жовтня 2016 року та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 16 квітня 2024 року № 00044555678, позивачка своє родове прізвище « [PERSON] » змінила на « [PERSON] » після укладення нею з [PERSON] шлюбу, зареєстрованого 07 жовтня 2016 року Фрунзівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (т. 1 а.с. 15, 84-85). Відповідно до пункту 12 частини 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів» від 19 травня 2016 року № 1377-VIII, в Одеській області смт Фрунзівка і Фрунзівський район Одеської області перейменовані в смт Захарівка і Захарівський район. Згідно із пунктом 15 частини 1 і пунктом 15 частини 3 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, утворено в Одеській області Роздільнянський район (з адміністративним центром у місті Роздільна) у складі територій, зокрема, Затишанської селищної, Захарівської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України, а також ліквідовано, зокрема, і Захарівський район. 16 квітня 2024 року позивачка [PERSON] звернулася до Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини та того ж дня у вказаній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за номером у Спадковому реєстрі 72306472 (номер у нотаріуса 57/2024) (т.1 а.с. 39, 49). З копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 31869474 від 02 жовтня 2012 року вбачається, що при реєстрації вказаного вище заповіту [PERSON] у Спадковому реєстрі за № 53474241 Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України були допущені помилки, а саме: прізвище заповідача вказано як « [PERSON] », а дата посвідчення Павлівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області «14.09.2012» замість фактичного «14.08.2012» (т. 1 а.с. 51). З метою виправлення помилок здійснених при реєстрації заповіту у Спадковому реєстрі позивачка звернулася до Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, яка направила до ДП «Національні інформаційні системи» відповідний лист № 01/05-09/1089 від 24 вересня 2024 року з проханням виправити у Спадковому реєстрі (номер заповіту у реєстрі 53474241) допущені помилки, а саме: виправити прізвище заповідача « [PERSON] » на « [PERSON] », дату посвідчення заповіту з « [INFO] » на « [INFO] ». У відповідь на вказаний лист Одеська регіональна філія ДП «Національні інформаційні системи» повідомила, що є самостійним окремим підприємством та не є правонаступником будь-якого іншого підприємства, зокрема і Держінформюсту та що йому не передавалась організаційно-розпорядча документація Держінформюсту, зокрема, документи, які стосуються внесення інформації до Єдиних та Державних реєстрів (Спадкового реєстру). Зазначено також, що у підприємства відсутні повноваження на виправлення інформації у Спадковому реєстрі (т. 1 а.с. 12). Постановою державного нотаріуса Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області Романової І.С. № 657/02-31 від 15 листопада 2024 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки заповіт посвідчений 14 серпня 2012 року секретарем Павлівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області Осадчук О.І. 14 серпня 2012 року, зареєстрований в реєстрі за № 6 з помилками, а саме: прізвище заповідача, яке зазначене в заповіті « [PERSON] », прізвище заповідача, яке зазначене при реєстрації вказаного заповіту в Спадковому реєстрі «Татарухіна», дата посвідчення заповіту, яка вказана в заповіті «14.08.2012», дата посвідчення заповіту, яка зазначена при реєстрації цього заповіту в Спадковому реєстрі «14 вересня 2012». Також, встановлено недотримання форми посвідчувального напису заповіту, який передбачений Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11 листопада 2011 року (т.1.а.с. 112). У спадковій справі № 57/2024 заведеній нотаріусом Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 37-113) наявні копії зазначених вище: свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24 жовтня 2023 року [PERSON] , заповіту посвідченого секретарем Павлівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області від 14 серпня 2012 року за реєстровим номером 6, витягу про реєстрацію заповіту в Спадковому реєстрі № 31869474 від 02 жовтня 2012 року, свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07 жовтня 2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , постанови державного нотаріуса Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області Романової І.С. № 657/02-31 від 15 листопада 2024 року та інші документи, зокрема: - копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини, поданої 16 квітня 2024 року до Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області, згідно якої [PERSON] , як спадкоємиця за законом, прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] та обізнана про існування спадкоємця за заповітом, онуки спадкодавця [PERSON] (т. 1 а.с. 38); - копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини, поданої 16 квітня 2024 року до Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області, згідно якої [PERSON] , як спадкоємиця за заповітом, який посвідчений 14 серпня 2012 року секретарем Павлівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області Осадчук О.І., номер в реєстрі 6, прийняла спадщину після смерті баби [PERSON] (т. 1 а.с. 39); - копія заяви [PERSON] про відмову від прийняття спадщини, поданої 16 квітня 2024 року до Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області, згідно якої [PERSON] відмовилась від прийняття належної їй частки спадщини, що залишилась після смерті матері [PERSON] (т. 1 а.с. 40); - копія заяви [PERSON] про відмову від прийняття спадщини, поданої 16 квітня 2024 року до Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області, згідно якої [PERSON] відмовився отримання обов`язкової частки в спадщині, що залишилась після смерті його дружини [PERSON] . Про наявність заповіту його дружини на користь онуки [PERSON] йому відомо, з його змістом ознайомлений (т. 1 а.с. 41); - копія заяви [PERSON] , поданої 16 квітня 2024 року до Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області, згідно якої [PERSON] відмовився від отримання свідоцтва про право власності на 1/2 частину майна придбаного разом із [PERSON] під час перебування в зареєстрованому шлюбі, саме: земельної ділянки площею 3,5246 га з кадастровим номером 5125283800:01:001:0289, що розташована на території Павлівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, масив 9 ділянка [NUMBER] , земельної ділянки площею 2.000 га, з кадастровим номером 5125283800:01:001:0795, що розташована на території Захарівської територіальної громади (колишня Павлівська сільська рада) Роздільнянського району Одеської області (т. 1 а.с. 42); - копія повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 16 квітня 2024 року № 00044554561, згідно якого вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в с-щі Захарівка Роздільнянського району Одеської області (т. 1 а.с. 44-45); - копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 76624777 від 16 квітня 2024 року, з якої вбачається, що за параметрами запиту [PERSON] , дата смерті [INFO] , у Спадковому реєстрі інформація відсутня (т. 1 а.с. 47); - копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 76624795 від 16 квітня 2024 року, з якої вбачається, що за параметрами запиту [PERSON] , у Спадковому реєстрі інформація відсутня (т. 1 а.с. 48); - копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 76624910 від 16 квітня 2024 року, згідно якого вбачається, що до вказаного реєстру внесено запис про реєстрацію спадкової справи № 72306472 (номер у нотаріуса 57/2024), спадкодавець [PERSON] , дата смерті [INFO] (т.1 а.с. 49); - копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 липня 1993 року та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 16 квітня 2024 року № 00044555797, згідно яких вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] в м. Григоріополь Республіка Молдова від батька [PERSON] та матері [PERSON] (т.1 а.с. 81, 82-83); - копія заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину, поданої 17 липня 2024 року до Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області, згідно якої [PERSON] просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на земельну ділянку площею 2.000 га, що розташована на території Захарівської територіальної громади (колишня Павлівська сільська рада) Роздільнянського району Одеської області, з кадастровим номером 5125283800:01:001:0795, яка залишилася після смерті її матері [PERSON] . У заяві також вказана інформація щодо спадкоємців, в тому числі щодо спадкоємця за заповітом [PERSON] (т. 1 а.с. 88); - копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 липня 2024 року, згідно якого [PERSON] отримала у власність земельну ділянку площею 2.000 га, що розташована на території Захарівської територіальної громади (колишня Павлівська сільська рада) Роздільнянського району Одеської області, з кадастровим номером 5125283800:01:001:0795 (т. 1 а.с. 108); - копія заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину, поданої 15 листопада 2024 року до Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області, згідно якої [PERSON] просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на земельну ділянку площею 3.5246 га, що розташована на території Захарівської територіальної громади (колишня Павлівська сільська рада) Роздільнянського району Одеської області, масив [NUMBER] , ділянка [NUMBER] , з кадастровим номером 5125283800:01:001:0289, яка залишилася після смерті її баби [PERSON] (т. 1 а.с. 111); У спадковій справі № 76/2025 заведеній нотаріусом Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 132-170), наявні копії таких документів: - копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13 грудня 2024 року та копія повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 14 травня 2025 року № 00051196812, згідно яких [PERSON] помер [INFO] в с. Павлівка Роздільнянського району Одеської області (т. 1 а.с. 136, 137-138); - копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини, поданої 14 травня 2025 року до Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області, згідно якої [PERSON] , як спадкоємиця за законом, прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] (т. 1 а.с. 133); - копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини, поданої 14 травня 2025 року до Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області, згідно якої [PERSON] , як спадкоємиця за законом, прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] (т. 1 а.с. 134); - копія заяви [PERSON] про відмову від прийняття спадщини, поданої 19 липня 2025 року до Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області, згідно якої [PERSON] відмовився від прийняття належної йому частки спадщини, що залишилась після смерті діда [PERSON] (т. 1 а.с. 135) та інші документи. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно із статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Право на заповіт здійснюється особисто фізичною особою з повною цивільною дієздатністю. Заповіт є правочином і безпосередньо пов`язаний з особою заповідача, повинен бути здійснений ним особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Зміст заповіту складають розпорядження заповідача відносно його майна, майнових прав та обов`язків. Ці розпорядження можуть бути зроблені заповідачем у будь-який час. Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 37 ЗУ «Про нотаріат» (у редакції чинній на момент посвідчення заповіту), у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: 1) вживають заходів щодо охорони спадкового майна; 2) посвідчують заповіти (крім секретних); 3) видають дублікати посвідчених ними документів; 4) засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; 5) засвідчують справжність підпису на документах; 6) видають свідоцтва про право на спадщину; 7) видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя. Судом установлено, що заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання, посвідчено секретарем Павлівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області Осадчук О.І., записаний нею зі слів заповідачки [PERSON] , до підписання прочитаний в голос заповідачкою, власноручно підписаний нею у її присутності (секретаря). Особу заповідача установлено, дієздатність перевірено. При цьому суд звертає увагу на тому, що у постанові КЦС ВС від 30 квітня 2021 року у справі № 272/5 83/19 міститься висновок про те, що недотримання встановленої законом форми посвідчувального напису в момент посвідчення заповіту не є достатньою правовою підставою для визнання незаконною вказаної нотаріальної дії, оскільки ці обставини не спростовують волевиявлення заповідача та не свідчать про порушення вимог щодо форми і порядку посвідчення заповіту. Згідно із статтею 52 Закону України «Про нотаріат» (у редакції чинній на момент посвідчення заповіту), про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Порядок ведення реєстрів для реєстрації нотаріальних дій та їх форма встановлюються Міністерством юстиції України. Відповідно до пункту 8 Глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції чинній на момент посвідчення заповіту), відомості про заповіти підлягають обов`язковій державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, установленому Положенням про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 2011 року № 1810/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11 липня 2011 року за № 831/19569. Пунктом 1.6 Розділу І Положення про Спадковий реєстр, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 07 липня 2011 року № 1810/5 (у редакції чинній на момент посвідчення заповіту) відомості про заповіти, у тому числі посвідчені посадовими та службовими особами, зазначеними в статтях 1251 та 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 та частині першій статті 40 Закону України «Про нотаріат», спадкові договори та внесення змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів, заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину підлягають обов`язковому внесенню до Спадкового реєстру. У частині 1 статті 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Аналіз положень вказаної статті свідчить про те, що відсутність інформації про державну реєстрацію заповіту у Спадковому реєстрі чи реєстрація такого заповіту у Спадковому реєстрі з допущенням помилок не є підставою для недійсності цього заповіту. Зазначене вище відповідає правовій позиції, викладеній у постанові КЦС ВС від 08 травня 2019 року у справі № 343/2271/16-ц. Відповідно до пункту 2.3 Розділу ІІ Положення про Спадковий реєстр, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 07 липня 2011 року № 1810/5 (у редакції чинній на момент посвідчення заповіту) посадові особи органів місцевого самоврядування вносять до Спадкового реєстру відомості про посвідчення заповітів шляхом подання Держінформ`юсту або його філіям заяв за формою , наведеною в додатках 1-9, для внесення відповідної інформації та формування реєстраційного запису. Згідно із пунктом 2.9 Розділу ІІ Положення про Спадковий реєстр, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 07 липня 2011 року № 1810/5 (у редакції чинній на момент посвідчення заповіту) реєстратор вносить відомості до Спадкового реєстру у день вчинення відповідної нотаріальної дії. Отже, внесення даних про заповіт до Спадкового реєстру не залежить від волі спадкодавця, є технічною дією, від якої не залежить зміст заповіту і дата та час його посвідчення, та не спростовує дійсності посвідченого заповіту, оскільки заповіт був посвідчений за життя спадкодавця. Інакший підхід призводить до необґрунтованого покладення відповідальності на заповідача та спадкоємців, що є порушенням принципу поваги до волі заповідача та обов`язковості її виконання, а також неспівмірним втручанням держави у право спадкоємців за заповітом мирно володіти своїм майном. Отже, реєстрація заповіту у Спадковому реєстрі з допущенням помилок не впливає на волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження власним майном. Вказане вище відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові КЦС ВС від 25 січня 2023 року в справі № 754/3162/21, у постанові КЦС ВС від 17 листопада 2021 року у справі №755/8776/18. Відповідно до статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Разом з тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Згідно із роз`ясненнями, викладеними в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини 5 статті 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. За статтею 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин, ураховуючи те, що позивачка є спадкоємцем за заповітом на майно, яке належало спадкодавцю, спадщину прийняла, однак не може скористатись в повному обсязі своїм правом на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини та позбавлена іншої можливості захистити свої спадкові права, крім визнання її права власності на спадкове майно в судовому порядку, а тому суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 3,5246 га з кадастровим номером 5125283800:01:001:0289, у порядку спадкування за заповітом. З огляду на викладене позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжної інструкції 0.0.4478931871.1 від 30 липня 2025 року [PERSON] сплачено судовий збір у загальному розмірі 1767 грн 95 коп (за вимогу майнового характеру) (а.с. 21). Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні за змістом положення містить частина 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір». Отже, ураховуючи, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до початку розгляду справи по суті визнали позов, а тому із кожного відповідача на користь позивачки підлягає стягненню по 294 грн 66 коп судового збору. Інша частина сплаченого позивачкою судового збору, а саме 883 грн 97 коп підлягає її поверненню з державного бюджету.

Outcome: approved