Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даною заявою про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач завдав позивачу матеріальну шкоду та не відшкодовує її, чим прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому вважає, що має право вимагати стягнення інфляційних витрат та 3 % річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України з моменту завдання шкоди. Так в постанові Вінницького апеляційного суду від 09.05.2024 року у справі №130/3055/16-ц встановлені обставини, які не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи. На момент звернення з позовом до суду у цій справі матеріальна шкода в розмірі 249036,03 грн. не була відшкодована відповідачем. Постанова Вінницького апеляційного суду від 09.05.2025 року у справі №139/3055/16-ц відповідачем не було виконано. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з лютого 2016 року до червня 2024 року в сумі 328491 грн та 3% річних за період з 24.01.2016 року до 25.07.2024 року в сумі 63527,15 грн. За ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 14.04.2025 року, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду та на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 08.04.2025 року про звільнення з посади судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області [PERSON] у зв`язку з поданням ним заяви про відставку, що унеможливлює подальше здійснення повноважень судді, на підставі розпорядження керівника апарату, проведено повторний автоматичний розподіл зазначеної справи та визначено головуючого суддю Порощука П.П. Ухвалено прийняти до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою адвоката Давиденка В.В., який діє в інтересах [PERSON] до ТОВ "Вантаж Бі.Ем.Джі." про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання. Копію ухвали невідкладно надіслати особам, які беруть участь у справі. У разі заперечення проти позову відповідач має право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня його отримання. Відповідач має право подати до суду заперечення протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. Роз`яснити відповідачу, що в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 01.09.2025 року від представника позивача адвоката Давиденко В.В. надійшли додаткові пояснення у справі, надав докази надання ним правової допомоги в сумі 20000 грн. 08.09.2025 року до суду від представника відповідача Курдибаха І.І. надійшли заперечення (на відповідь на відзив). В судове засідання представник позивача адвокат Давиденко В.В. не з`явився, попередньо надав заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника за наявними в матеріалах справи доказами. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] та Куцький А.В. заявлені позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14.03.2024 року у справі № 130/3055/16-ц відмовлено в задоволені позову [PERSON] до ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі.», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Постановою Вінницького апеляційного суду від 09.05.2024 року апеляційну скаргу адвоката Давиденка В.В. в інтересах [PERSON] задоволено частково. Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14.03.2024 року скасовано та ухвалено нове. Позов [PERSON] до ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі.», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, задоволено частково. Постановлено стягнути з ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі.» на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану як власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП, у розмірі 249 046,03 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 200 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Стягнути з ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі.» на користь держави 6508,71 грн судового збору за подання [PERSON] позовної заяви та апеляційної скарги. Решту судових витрат зі сплати судового збору компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ (а.с.5-11). На момент звернення з позовом до суду у цій справі матеріальна шкода в розмірі 249 036,03 грн. не була відшкодована відповідачем, Постанова Вінницького апеляційного суду від 09.05.2025 року у справі №139/3055/16-ц відповідачем не було виконано. Згідно наданого розрахунку позивачем інфляційні втрати за період з лютого 2016 року до червня 2024 року становлять в сумі 328491,71 грн та 3% річних за період з 24.01.2016 року до 25.07.2024 року в сумі 63527,15 грн. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц вказала, що відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом ст.ст.524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи ст.625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Шкода позивачу завдана 23.01.2016 року, тому відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання з 24.01.2016 року. Верховний Суд у постанові від 08.08.2019 у справі №610/2464/16-ц вказав, що індекс інфляції розраховується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашений заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Отже, обов`язок відповідача сплатити матеріальну шкоду виник у другій половині січня 2016 року та не виконаний до цього часу, тому інфляційні втрати розраховуються за період з лютого 2016 року по червень 2024 року. Сукупний індекс інфляції за період з лютого 2016 по червень 2024 становить: 0,996 х 1,01 х 1,035 х 1,001 х 0,998 х 0,999 х 0,997 х 1,018 х 1,028 х 1,018 х 1,009 х 1,137 (сукупний за 2017 рік) х 1,098 (сукупний за 2018 рік) х 1,041 (сукупний за 2019 рік) х 1,05 (сукупний за 2020 рік) х 1,1 (сукупний за 2021 рік) х 1,266 (сукупний за 2022 рік) х 1,051 (сукупний за 2023 рік) х 1,004 х 1,003 х 1,005 х 1,002 х 1,006 х 1,022 = 2,319. Таким чином, сума інфляційних втрат становить: 328491,71 грн., загальна сума 3% річних становить 63527,15 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Суд не приймає заперечень відповідача, оскільки вони спростовуються вищенаведеним. Відповідно до п.10 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, оскільки віднесена до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір. Ст.59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.1 та 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. За змістом ч.1 п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України і у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Враховуючи надані представником позивача докази про понесені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 20000 грн., суд вважає необхідним також стягнути з відповідача на користь позивача фактично понесені ним витрати на правничу допомогу в справі в сумі 20000 грн. Суд вважає, такі витрати позивача співмірними із складністю справи та значенням справи як для позивача та відповідача, а також відповідають обсягу виконаних адвокатом робіт і часом, витраченим адвокатом на надання послуг та на участь в судових засіданнях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року.

Outcome: approved