Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.06.2025 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 49 673,00 доларів США, пеню у розмірі 133 447,25 грн., штраф у розмірі 205 303,47 грн., три відсотки річних у розмірі 2 190 грн., а також судовий збір у розмірі 15 140,00 грн. 30.12.2025 представник позивача звернулась до суду із заявою про заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просила суд стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 840 грн. До заяви представник позивача долучила: копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 13.11.2024; копію платіжної інструкції №222151815 від 15.11.2024 про сплату [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу згідно договору від 13.11.2024 на суму 20 840 грн; копію ордеру на надання правничої допомоги від 20.11.2024; копію рахунка №1 від 13.11.2025; копію акту надання послуг з професійної правничої (правової) допомоги від 29.12.2025; а також докази направлення заяви з доданими до неї документами на адресу відповідача у даній справі. Документ сформовано в системі «Електронний суд». Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.01.2026 для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Каліушка Ф.А. Заперечень відповідача на заяву про ухвалення додаткового рішення на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. Вивчивши доводи, викладені у заяві про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаної заяви з таких підстав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами другою, третьою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Отже за загальним правилом питання про розподіл судових витрат має вирішуватися судом одночасно з ухваленням рішення по суті позовних вимог, при цьому законодавець передбачив можливість розгляду цього питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених умов, а саме: неможливості подання доказів розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів. Водночас, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України). Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 83 ЦПК України). Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14- 382цс19) зробила висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21, зазначено, що: «у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. обґрунтувань поважності причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі, заява представника [PERSON] - [PERSON] не містить (а. с. 1-3 виділених матеріалів). Таким чином, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви представника [PERSON] - [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі». Тлумачення частини першої статті 246 ЦПК України та частини восьмої статті 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. А у разі закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України (п`ять днів після ухвалення рішення суду), - також і поважні причини пропуску цього строку. За відсутності обґрунтування поважних причин строку подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. Натомість наслідком закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, є залишення заяви без розгляду. Схожий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 13.02.2024 у справі №757/33206/22. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що у першій заяві по суті - позовній заяві, яка була сформована в системі «Електронний суд» 20.11.2024 року, представником позивача зазначено, що позивач очікує понести витрати, крім судового збору, на правову допомогу адвоката у розмірі 20 840 грн. Разом з тим жодних даних про наявність поважних причин, які перешкоджали поданню відповідних доказів до закінчення судового розгляду, зокрема, копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 13.11.2024 та копію платіжної інструкції №222151815 від 15.11.2024 про сплату [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу згідно договору від 13.11.2024 на суму 20 840 грн, які існували на момент звернення позивача до суду - 20.11.2024 року та які були додані до заяви про ухвалення додаткового рішення, дана заява не містить. За таких обставин, встановивши відсутність обґрунтування представником позивача поважності причин не подання до закінчення судового розгляду доказів, що підтверджують понесені відповідачем судові витрати, суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed