Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

У серпні 2025 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 13350,90 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.01.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі кредитодавець, первісний кредитор) та [PERSON] (далі позичальник, відповідач) було укладено кредитний договір № 840069482 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 14500 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. У зв`язку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань, у останнього утворилась заборгованість у розмірі 13350,90 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту. У подальшому, через укладання договорів факторингу, до ТОВ «Юніт капітал» перейшло право вимоги до відповідача. Оскільки відповідач відмовляється у добровільному порядку здійснювати погашення заборгованості як на користь попередніх кредиторів, так і на користь нового кредитора, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.09.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу без його участі; не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений своєчасно та належним чином, правом на подання відзиву не скористався, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого, з урахуванням додаткових угод до Договору факторингу, ТОВ «Таліон Плюс» набуло право Нового кредитора до боржників, зазначених у Реєстрі. 31.12.2020 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №26 до Договору факторингу № 28/1118-01, якою договір факторингу викладено у новій редакції. Додатковою угодою №32 від 31.12.2023 строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31 грудня 2024 року. Відповідно до Реєстру прав вимоги №175 від 05.05.2022, підписаного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», як клієнтом, та ТОВ «Таліон Плюс», як фактором, а також протоколу узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог, останній набув право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №840069482 від 25.01.2022 у загальному розмірі 14427,90 грн., з яких - 14235,80 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 192,10 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.53-54). 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №30/1023-1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право Нового кредитора до відповідача, який згідно з Реєстром прав вимоги № 1 від 30.10.2023 до Договору факторингу мав непогашену заборгованість за кредитним договором №840069482 від 25.01.2022 на загальну суму 13350,90 грн (а.с.46-51). Відповідно до договору факторингу № 04/06/25-ю, укладеного 04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт капітал», до ТОВ «Юніт капітал» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №840069482 від 25.01.2022, який згідно з Реєстром боржників від 04.06.2025, мав непогашену заборгованість за кредитним договором у розмірі 13350,90 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту (а.с.41-45). На підтвердження позовних вимог позивачем надано копію заяви на отримання коштів в кредит від 25.01.2022, у якій містяться персональні дані [PERSON] , зокрема номер мобільного телефону [NUMBER] ; сума кредиту 14500 грн., строк кредиту 29 днів. Платіжна картка позичальника, на яку має бути перерахована сума кредиту 4149-39ХХ-ХХХХ-8984, банк, що випустив картку [NUMBER] (а.с.15) Згідно долученого до матеріалів справи позивачем договору про споживчий кредит №840069482 від 25.01.2022 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] підписано Договір кредитної лінії, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредиту вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 14500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі. додатки до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту "СМАРТ" (а.с.24-26). Як зазначено у договорі №840069482 від 25.01.2022, його укладено в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надіслано на номер мобільного телефону [NUMBER] який відправлено 25.01.2022 о 20:11:48 та введено 25.01.2022 о20:13:17. На підтвердження своїх доводів про виконання умов договору представник позивача зазначає, що первісним кредитором на підставі платіжного доручення відповідачу [PERSON] були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 14500 грн. Згідно Платіжного доручення від 25.01.2022 долученого позивачем: платником зазначено ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», Банк платника АТ "Альфа-Банк", отримувач [PERSON] , банк отримувача не зазначено; кредит рах.№ 4149-39ХХ-ХХХХ-8984, сума 14500 грн., призначення платежу: Кошти згідно договору №840069482 від 25.01.2022, зарахування на платіжну картку 4149-39ХХ-ХХХХ-8984 (а.с.10) Разом із тим платіжне доручення це розрахунковий документ, за допомогою якого клієнт (юридична або фізична особа) дає банку вказівку перерахувати кошти з його рахунку на рахунок іншої особи. В даному випадку Платіжне доручення від 25.01.2022 є дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» АТ "Альфа-Банк" здійснити переказ коштів на картковий рахунок № [NUMBER] , а не підтвердженням перерахування коштів на зазначений рахунок на що посилається позивач. У відповідь на виконання ухвали суду АТ КБ "Приватбанк" повідомив, що на ім`я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] в Банку не емітовано карту № [NUMBER] , зазначена картка не обслуговується за клієнтом [PERSON] (а.с.78) . Отже, позивачем при зверненні до суду не подано доказів перерахування первісним кредитором на рахунок відповідача кредиту в вказаному в договорі розмірі, відсутні відомості про успішність виконання такого перерахунку. При зверненні до суду з позовом позивачем не надано доказів (виписок з рахунку або інших платіжних документів, тощо), які підтверджують факт перерахування, отримання коштів відповідачем. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Водночас, відповідно до пунктів 4,8, 5.5,5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254), передбачено, що у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно з пунктами 61,62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). При зверненні до суду з позовом позивачем не надано виписок з рахунку первісного кредитора або інших платіжних документів, які б підтверджували перерахування коштів позичальнику та користування останнім ними. Більш того, доводи позивача про перерахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача спростовуються наданою АТ КБ "Приватбанк" інформацією на виконання ухвали суду про витребування доказів. Враховуючи викладене, ч.7 ст.81 ЦПК України, відповідно до якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №840069482 від 25.01.2022, оскільки належних та допустимих доказів отримання відповідачем грошових коштів на виконання умов договору позивач не надав, а відтак у задоволені позову слід відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у позові відмовлено, судові витрати залишаються за позивачем. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Таким чином, датою ухвалення рішення у даній справі є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed