Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 02.08.2019 між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено Договір про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631224118, відповідно до умов якого остання отримала у кредит грошові кошти із встановленим кредитним лімітом у розмірі 200000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 26 % річних строком на 12 місяців. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, а також інші витрати згідно Умов. Однак, [PERSON] взятого на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 02.05.2021 у неї виникла заборгованість в розмірі 84193,56 грн. 17.05.2021 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Флексіс» було укладено Договір факторингу № 2, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належну Клієнтові Право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору. Відповідно до Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 2 від 17.05.2021, ТОВ «ФК «Флексіс» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором № 631224118 від 02.08.2019 в сумі 84193,56 грн., з яких: 75476,59 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 8716,97 грн. заборгованість за нарахованою неустойкою. 18.05.2021 між ТОВ «ФК «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 18-05/21, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належну Клієнтові Право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору. Відповідно до Витягу з Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 18-05/21 від 18.05.2021, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором № 631224118 від 02.08.2019 в сумі 84193,56 грн., з яких: 75476,59 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 8716,97 грн. заборгованість за нарахованою неустойкою. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників. Відповідно Витягу з Реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимоги № 10-01/2023, ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором № 631224118 від 02.08.2019 в сумі 99183,40 грн., з яких: 75476,59 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 13602,32 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 8716,97 грн. заборгованість за нарахованою неустойкою; 1387,52 грн. відповідальність за порушення грошового зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України. Позивач зазначає, що в разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «Коллект Центр» та зараховані на погашення існуючої заборгованості. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором № 631224118 від 02.08.2019 у розмірі 99183,40 грн., а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн. Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 28.10.2025 було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні без повідомлення сторін. Ухвалу судді про відкриття провадження по справі було направлено за місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації відсутній, що вказує на вручення судових документів належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Суд констатує, що відповідачці [PERSON] було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Враховуючи те, що відзиву відповідачем до суду подано не було, клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з викликом від жодної із сторони не надходило, суд зазначає, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до приписів ч. 5 ст. 279 ЦПК України проводиться без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно приписів ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, одним із різновидів договорів є кредитний договір. Згідно приписів ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. По справі встановлено, 02.08.2019 між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено Договір про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631224118, відповідно до умов якого остання у кредит грошові кошти із встановленим кредитним лімітом у розмірі 200000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 26 % річних строком на 12 місяців. Із наявного в матеріалах справи паспорту споживчого кредиту від 02.08.2019 вбачається, що сторони узгодили строку кредитування тривалістю у 12 місяців. Таким чином суд констатує, що строку кредитування закінчується 02.08.2020. Із наявної в матеріалах справи Виписки по рахунку за кредитною картою Debit Gold Master вбачається, що у період з 10.08.2019 по 07.02.2020 відповідачкою [PERSON] було використано кредитний ліміт у загальному розмірі 128700,00 грн. 17.05.2021 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Флексіс» було укладено Договір факторингу № 2, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належну Клієнтові Право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору. Відповідно до Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 2 від 17.05.2021, ТОВ «ФК «Флексіс» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором № 631224118 від 02.08.2019 в сумі 84193,56 грн., з яких: 75476,59 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 8716,97 грн. заборгованість за нарахованою неустойкою. Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією Договору факторингу № 2 від 17.05.2021 та додатками до нього. 18.05.2021 між ТОВ «ФК «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 18-05/21, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належну Клієнтові Право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору. Відповідно до Витягу з Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 18-05/21 від 18.05.2021, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором № 631224118 від 02.08.2019 в сумі 84193,56 грн., з яких: 75476,59 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 8716,97 грн. заборгованість за нарахованою неустойкою. Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією Договору факторингу № 18-05/21 від 18.05.2021 та додатками до нього. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників. Відповідно Витягу з Реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимоги № 10-01/2023, ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором № 631224118 від 02.08.2019 в сумі 99183,40 грн., з яких: 75476,59 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 13602,32 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 8716,97 грн. заборгованість за нарахованою неустойкою; 1387,52 грн. відповідальність за порушення грошового зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України. Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією Договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 та додатками до нього. Порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні встановлені законодавством України. Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Вказаний висновок зроблено у постанові КЦС/ВС від 27.01.2021 року за результатами розгляду справи № 367/4004/17, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» набувши статусу нового кредитора у Договорі № 631224118 від 02.08.2019, отримало право пред`явлення грошової вимоги до [PERSON] про погашення наявної в неї заборгованості за вказаним договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином, скріпивши Договір підписами, у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги, що виникають в результаті використання кредитних коштів, згідно умов Договору. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Позивач вказує на те, що [PERSON] взятого на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «Коллект Центр» в розмірі 99183,40 грн., з яких: 75476,59 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 13602,32 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 8716,97 грн. заборгованість за нарахованою неустойкою; 1387,52 грн. відповідальність за порушення грошового зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України. Даний факт підтверджується наявним у матеріалах справи Розрахунком заборгованості та копією Витягу з Реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимоги № 10-01/2023. Однак, суд не може погодитися із вказаним розрахунком заборгованості в частині нарахування неустойки у розмірі 8716,97 грн. та приходить до переконання, що позовна вимога в частині не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Законом України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19" скасовано цивільну відповідальність (щодо сплати неустойки, штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) на період дії карантину або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, тобто передбачено правило зворотної дії в часі положень цього Закону до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, щодо ненарахування штрафних санкцій під час дії карантину. З огляду на приписи пункту 15 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, постанов Кабінету Міністрів України, якими з 12 березня 2020 року установлено на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався. З огляду на вищевикладене, суд констатує, що первісний кредитор АТ «Альфа Банк», в супереч вказаним вище нормам матеріального права здійснило неправомірне нарахування у заборгованість відповідачки [PERSON] неустойку у розмірі 8716,97 грн., оскільки за законом відповідачка звільнена від сплати неустойки (пені, штрафу) у період дії в Україні карантину. Окрім того, суд не може погодитися із вказаним вище розрахунком заборгованості за Договором № 631224118 від 02.08.2019 та приходить до переконання, що позовна вимога в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами згідно вказаного Договору поза обумовленим сторонами строком кредитування (12 місяців) у розмірі 13602,32 грн., не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як вище зазначено, укладаючи Договір позики № 631224118 від 02.09.2019 сторони обумовили строк кредитування 12 місяців, тобто до 02.08.2020. Суд констатує, що закінчення терміну дії договору, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконанням належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС у справі №444/9519/12 від 28.03.2018 року, яку суд вважає за необхідним застосувати у даній справі. З приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Спосіб захисту порушеного права обирає позивач. Право кредитора на пред`явлення вимоги щодо стягнення боргу не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення позову повністю або в обґрунтованій і доведеній частині. Правова підстава для нарахування та стягнення процентів поза межами строку дії договору, оскільки щодо цього пред`явлено і вмотивовано позов, перевіряється судом безвідносно до того, чи є з цього приводу заперечення чи інші доводи. Як вбачається із наявного у матеріалах справи Розрахунку заборгованості, складеного попереднім кредитором ТОВ «Вердикт Капітал», у період з 18.05.2021 по 25.01.2022, тобто після закінчення строку кредитування ТОВ «Вердикт Капітал» продовжувало здійснювати нарахування у заборгованість відповідача відсотки згідно умов Договору у розмірі 26,0 %, тобто поза обумовленого сторонами у Договорі строку кредитування, що в загальному склало нарахування відсотків у розмірі 13602,32 грн. Таким чином, суд приходить до переконання, що вимога про стягнення відсотків у розмірі 13602,32 грн., які були нараховані на підставі умов Договору № 631224118 від 02.08.2019 після закінчення строку кредитування, є безпідставною та задоволенню не підлягає. Таким чином, суд доходить висновку, що в межах розгляду даної справи заборгованість [PERSON] перед новим кредитором ТОВ «Коллект Центр» у зв`язку із невиконанням договірних зобов`язань становить 76864,11 грн., з яких 75476,59 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 1387,52 грн. відповідальність за порушення грошового зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України. Саме вказана сума за результатами розгляду даної справи і підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] в якості заборгованості за вказаним вище Договором. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так як своїх зобов`язань за договором кредиту [PERSON] добровільно не виконує належним чином, але як боржник вона не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобов`язання, то у позивача обґрунтовано виникло право вимагати від боржника повернення коштів отриманих у кредит, а також процентів за користування кредитом. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для часткового задоволення позовних вимог та захисту порушеного права позивача в судовому порядку. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з приписами ч.ч. 1 6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи. Суд констатує, що в матеріалах справи наявний Договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та АБ «Лігал Ассістас» та Витяг з Акту № 14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025, з яких вбачається, що вартість послуг з отримання правової допомоги складає 25000,00 грн. У розумінні умов частин четвертої шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21. Водночас, у ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено критерії,

Outcome: partial