Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернулась до суду із позовом Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Одинадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивувала тим, що [INFO] помер [PERSON] , актовий запис про смерть від 10 грудня 2024 року № 20357, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ. Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на квартиру за [ADDRESS] , що належала померлому на праві приватної власності. Позивач є спадкоємцем за заповітом [PERSON] , що підтверджується заповітом, посвідченим Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою 20 січня 2016 року, зареєстрованим у реєстрі за № 3-11. 15 серпня 2025 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, 15.08.2025 року державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Саніна Л.А. видала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю документа, а саме Свідоцтва про право власності на житло, що підтверджує право власності [PERSON] на квартиру за [ADDRESS] . Враховуючи викладені обставини, позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Витребувано у Одинадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи №823/2024, заведену 11 грудня 2024 року, після смерті [PERSON] , який помер приблизно [INFO] . 27.11.2025 року на адресу суду надійшов відзив від представника Київської міської ради Горбачової І.В., у якому відповідач просить на підставі поданих сторонами доказів прийняти рішення згідно норм чинного законодавства та здійснити розгляд справи без участі представника Київської міської ради. Просить не покладати на відповідача судові витрати позивача, посилаючись на відсутність порушеного права позивача з боку Київської міської ради. 17.12.2025 року на адресу суду від Одинадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №823/2024, яка була заведена 11.12.2024 року у зв`язку зі смертю [PERSON] , який помер приблизно [INFO] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилась, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У судове засідання Київська міська рада явку представника не забезпечила, про день, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, подана заява про розгляд без участі представника відповідача. Третя особа подала до суду заяву про розгляд справи без участі її представника, рішення суду просить ухвалити у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на те, що учасники справи належним чином повідомлені про судове засідання, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що приблизно у липні 2024 року помер - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.12.2024 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до якої увійшла квартира за [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Святошинською районною радою міста Києва 24 березня 2003 року, розпорядження № 511. Судом встановлено, що за заявою [PERSON] 11.12.2024 року Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 823/2024 до майна померлого [PERSON] , 1946 року народження. 15.08.2025 року державний нотаріус Саніна Л.А. постановила відмовити позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю документа, а саме Свідоцтва про право власності на житло, що підтверджує право власності [PERSON] на вищезазначену квартиру. У постанові державного нотаріуса зазначено, що з наявних в матеріалах спадкової справи документів вбачається те, що квартира [ADDRESS] належить спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Святошинською районною у місті Києві радою 24.03.2003 року, згідно з розпорядженням від 24.03.2003 року № 511, зареєстрованого Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 02.04.2003 року у реєстрову книгу за № 4204, тому позивачу, необхідно звернутися до суду за визнанням права власності в порядку спадкування за заповітом Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Отже, внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, часом відкриття спадщини є день його смерті - приблизно [INFO] . Спадкоємцем є [PERSON] . В справі відсутні відомості про наявність інших спадкоємців першої черги, крім позивача по справі, за законом станом на момент відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] за життя був складений заповіт на позивача, посвідчений 20.01.2016 року Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою, за реєстром № 3-11. Відкриття спадщини є юридичним фактом, що породжує у певних осіб право на спадкування. Право на спадкування, як і кожне суб`єктивне право, надає уповноваженій особі певні можливості. Одним із елементів права на спадкування є право прийняти спадщину. Прийняття спадщини є наступним юридичним актом, який породжує загальне правонаступництво, тобто перехід до особи, яка прийняла спадщину, прав та обов`язків спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Отже, судом встановлено обставини прийняття спадщини позивачем. Доказів розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного позивачем не надано. Право на спадщину оформляється видачею нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається у відкритій спадковій справі. Спадкова справа відкривається за заявою спадкоємця, який прийняв спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Оформлення права на спадщину врегульовано Главою 89 ЦК України та має дотримуватися. Судове рішення не є тотожним оформленню права на спадщину нотаріусом, суд не є органом, уповноваженим державою на оформлення права на спадщину. У судовому порядку право на нерухоме майно в порядку спадкування може бути визнано у виключних випадках за наявності відкритої спадкової справи та постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, слід зазначити, що хоча спадкову справу відкрито, але визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятком, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення права на спадщину в нотаріальному порядку, якщо нотаріус не відмовив в оформленні спадщини з підстав втрати оригіналів документів чи з підстав наявності спору тощо. Тому, суд зазначає, що наразі наявні підстави визнавати право власності на спадкове майно у судовому порядку, оскільки позивачем вчинено всі необхідні дії, останнім дотримано встановленого законом порядку оформлення спадщини. Тому, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності у даній справі, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Щодо судових витрат суд зазначає наступне. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, однак прохальна частина позову не містить вимоги щодо стягнення судових витрат із відповідача. Відтак, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved