Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб із [PERSON] .. В обґрунтування позову зазначає, що 28.10.2015 у відділі ДРАЦС Золочівського РУЮ у Львівській області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Спільних неповнолітніх дітей у них немає. Вказує, що спільне сімейне життя між ними не склалося, з 2023 року вони проживають окремо, шлюбні відносини втратили зміст. Збереження шлюбу є неможливим. У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позову заперечив, з підстав його необгрунтованості. Вказав, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували припинення шлюбних відносин між ними. Окрім того, зазначив, що жодних розмов з приводу розірвання шлюбу у них з дружиною не було, з березня 2023 року він разом з дружиною проживали та працювали за кордоном, а наприкінці квітня 2025 роу вона повернулася в Україну, і після цього він втратив зв`язок з нею, не знає де на даний час вона перебуває, на контакт з ним не виходить, однак він бажає зберегти сім`ю, так як конфліктів і сварок між ними не було ніяких. Також, просив надати строк на примирення. В судове засідання позивачка не з`явилася, в позовній заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечив, вказав що хоче зберегти сім`ю, протягом строку наданого судом для примирення він з дружиною не примирився, оскільки вона не виходить з ним на контакт, її фактичне місце перебування йому невідоме. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони зареєстрували такий 28.10.2015 року у відділі ДРАЦС Золочівського РУЮ у Львівській області, про що складено відповідний актовий запис № 221. З матеріалів справи судом встановлено, що неповнолітніх дітей у сторін немає. Відповідно до статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускаєтеся. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 110 СК України, передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За клопотанням відповідача ухвалою суду від 09.09.2025 року сторонам було надано строк для примирення строком на три місяці. Як з`ясувалося в судовому засіданні, сторони не примирилася, позивачка не виявила бажання зберегти шлюб з відповідачем, з ним не спілкується, проживає окремо, місця свого проживання відповідачу не повідомляє, що свідчить про відсутність у неї бажання до примирення та збереження шлюбу з відповідачем. Відповідно до ч. 3,4 ст 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Зважаючи на те, що вжиті судом заходи не призвели до примирення сторін, виходячи з положень ст. 56 СК України, збереження шлюбу, суперечитиме інтересам позивачки та порушуватиме її право на особисту свободу, суд приходить до висновку, що не має підстав для подальшого збереження шлюбу, у зв`язку з чим доцільно такий розірвати, а позов відповідно задовольнити. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved