Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог вказано, що від фактичних шлюбних відносин сторони є батьками сина [PERSON] , [INFO] . Певний час після народження сина сторони проживали разом, але з часом їх відносини погіршились, поведінка відповідачки стала для позивача неприйнятною, у зв`язку з чим сімейні стосунки було припинено, після чого позивач винайняв відповідачці з сином окреме житло та допомагав матеріально утримувати дитину, приймав активну участь у вихованні та забезпеченні сина. Натомість, відповідач нехтувала своїми батьківськими обов?язками, внаслідок чого батько відповідача часто забирав онука [PERSON] до себе, де хлопчик і проживав тривалими періодами, там часто навідував сина позивач. 24.02.2022 позивач забрав сина [PERSON] у батька відповідачки. Остання в цей час абсолютно не була стурбована долею сина, виїхала за кордон, де тривалими періодами до сьогодні проживає, періодично навідуючись в Україну. З лютого 2022 року син [PERSON] постійно проживає з батьком, утриманням та вихованням сина позивач займається самостійно, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Ухвалою від 20.08.2025у справі відкрито загальне позовне провадження, витребувано ряд доказів, зокрема: - у органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради висновок щодо можливості та доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; - у Державної прикордонної служби інформацію щодо того чи перетинала [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка м. Житомира, зареєстрована в Україні за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , в період з 2022 року до тепер кордон України (в`їзд, виїзд). Якщо так, то коли саме; - у з КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» ЖМР інформацію щодо того: чи перебуває (перебувала) [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка м. Житомира, зареєстрована в Україні за адресою: [ADDRESS] , на диспансерному обліку в КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» ЖМР, якщо так, з якого часу і в зв`язку з яким діагнозом; чи проходила [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка м. Житомира, зареєстрована в Україні за адресою: [ADDRESS] , лікування в КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» ЖМР в період з грудня 2024 по січень 2025 року включно, якщо так, то коли саме й з яким діагнозом (а.с. 21). В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовну заяву та просили її задовольнити. Позивач зазначив, що після народження сина сторони проживали разом, але з часом їх відносини погіршились, у зв`язку з чим сімейні стосунки було припинено, дитина проживала разом з матір`ю, позивач допомагав матеріально утримувати дитину, приймав активну участь у вихованні та забезпеченні сина. Згодом відповідач почала нехтувала своїми батьківськими обов?язками, вести легковажний спосіб життя, [PERSON] долею сина не переймається, відмовляється від спілкування з дитиною. В останню зустріч дитини та матері відповідач розпивала спиртні напої з сторонніми чоловіками та виштовхала дитину з будинку, хлопчик плакав. З лютого 2022 року син [PERSON] постійно проживає з батьком. Позивач організовує та оплачує сину відпочинок та навчальні екскурсії за кордон. Для виїзду за кордон ( без супроводу батьків) потрібна нотаріально посвідчена згода обох батьків, проте мати створює перешкоди. Представник третьої особи, органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, просив позовні вимоги підтримати у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті суду. Подала нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала щодо задоволення позову. В судовому засіданні 22.01.2026 було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомив, що знає сім`ю позивача з дитинства. Певний період часу позивач проживав разом з відповідачем, від такого спільного проживання вони стали батьками сина [PERSON] . Свідок останні десять років відповідача не бачив, [PERSON] виїхала за межі України від початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, дитина проживає та перебуває на утриманні батька. Ніхто не чинив перешкод відповідачу у побаченнях з сином [PERSON] , до школи дитину водять позивач та його дружина [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є дружиною позивача повідомила, що [PERSON] не знає та ніколи не бачила. З позивачем проживає однією сім`єю вже понад 8 років, [PERSON] виховує з п`ятирічного віку, турбота про дитину є спільною справою їх родини - позивача, її та бабусі [PERSON] , жодних перешкод у побаченні відповідача з дитиною [PERSON] не вчиняв. В судовому засіданні був опитаний неповнолітній [PERSON] , який повідомив, що все, що йому відомо про його матір - це її ім`я [PERSON] , наразі проживає разом з батьком, бабусею, [PERSON] та своєю сестричкою. Усіма його потребами займається батько, мати жодного разу не відвідувала та не телефонувала. Востаннє, коли він бачився з матір`ю, остання перебувала у стані алкогольного сп`яніння та вигнала його з дому, тому після цього [PERSON] не має бажання бачитися з нею. Вислухавши учасників судового розгляду, свідків, неповнолітнього [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Позивач записаний батьком дитини за обопільною заявою його та матері дитини ( а.с. ). [PERSON] , [INFO] навчається в приватному ліцеї «Ор Авнер» з першого класу, вихованням та навчанням хлопчика позивач займається самостійно, мати участі у шкільному житті сина не бере, що підтверджується характеристикою (а.с. 11). З листа КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» ЖМР від 27.08.2025 встановлено, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в наркологічному відділенні з 20.12.2024 по 30.12.2024 з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром відміни з делірієм, синдром залежності (а.с. 36). З листа Державної прикордонної служби України встановлено, що відповідач в період з 26.07.2022 по 03.08.2025 систематично перетинала державний кордон України (а.с. 28). Заявою від 12.06.2025, посвідченою приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л., зареєстрованою в реєстрі за №2946, [PERSON] надалала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , просила справу про позбавлення її батьківських прав розглядати без її участі.(а.с. 14). Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №1789 від 17.12.2025 затверджено висновок щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до висновку, виходячи з інтересів дитини, позбавлення батьківських прав відповідача щодо малолітнього сина є доцільним (а.с. 67). Позивач є військовозобов`язаним та має відстрочку від призову (а.с. 8-9). 19.07.2018 Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області зареєстровано шлюб між позивачем та [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до частин 3, 4 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 13 ЦПК України). Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, беручи до уваги, що з наявних у справі доказів підтверджуються ті обставини, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що негативно впливає на виховання дитини, не турбується про фізичний, духовний та моральний розвиток сина [PERSON] , не проявляє материнської турботи та піклування про дитину, а отже свідомо нехтує своїми батьківським обов`язками, суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Згідно частин 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 182 СК України метою захисту та забезпечення права дитини на належне утримання, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1211, 20 грн.( позбавлення батьківських прав) та на користь держави 1331,20 грн. ( стягнення аліментів

Outcome: approved