Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.09.2021 року між [PERSON] та ТОВ «КОШЕЛЬОК» було укладено договір № 3145814782-465538 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. На виконання зазначених вимог позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор 4893, для підписання кредитного договору № 3145814782-465538 від 17.09.2021 року шляхом направлення позичальнику на номер телефону [NUMBER] (вказаний позичальником під час реєстрації в особистому кабінеті) електронного СМС-повідомлення. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «КОШЕЛЬОК» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту становить 4 800,00 грн (п. 1.1 договору, р. 3 паспорта кредиту); початковий строк кредитування становив 22 дні (п. 2.1 договору, р. 3, р. 4 паспорта кредиту, п. 1 графіка розрахунків); дисконтна відсоткова ставка за початковий строк кредитування (лояльний період) становила 2,2 % на добу (п. 3.6, п. 3.7 договору, р. 4 паспорта кредиту, п. 1, п. 2 графіка розрахунків); базова процентна ставка за продовжений строк користування кредитом визначена у розмірі 2,2 % на добу (п. 3.5-3.8 договору, р. 4 паспорта кредиту, п. 4 графіка розрахунків). Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит відповідно до умов укладеного договору та перерахувавши грошові кошти на банківську картку № [NUMBER] , вказану позичальником в особистому кабінеті як рахунок для отримання кредитних коштів. На підтвердження факту видачі кредиту кредитодавець додав до позовної заяви копії платіжного доручення та довідки-повідомлення про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи. Позичальник підтвердив виникнення своїх зобов`язань, отримавши кредитні кошти, та не скористався правом відмовитися від договору протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору без пояснення причин (розділ 7 паспорта кредиту). Відповідно до п. 3.6 та п. 3.7 кредитного договору факт користування позичальником сумою кредиту після закінчення початкового періоду користування є відкладальною обставиною в розумінні ст. 212 ЦК України, що призвело до подовження строку користування кредитом на умовах п. 3.7 та п. 3.8 договору. Строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 09.10.2021 року по 06.01.2022 року, за базовою процентною ставкою 2,2 % на добу. На момент подання позову у позичальника виникла заборгованість за кредитом та відсотками у розмірі 16 627 грн 20 коп., яка складається з: заборгованості за сумою кредиту - 4 800,00 грн; заборгованості за відсотками за користування позикою - 11 827,20 грн. З урахуванням викладеного загальна сума боргу, що підлягає стягненню за договором № 3145814782-465538 від 17.09.2021 року станом на дату подання позову, становить 16 627 грн 20 коп. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено справу до розгляду по суті, визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи, а також задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію, що містить банківську таємницю. На виконання вказаної ухвали на адресу суду 29.12.2025 року надійшли витребувані судом документи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надала, у зв`язку з чим на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто за її відсутності на підставі доказів, наявних у матеріалах справи. Оскільки у матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, суд відповідно до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення. У зв`язку з тим, що розгляд даної справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 17.09.2021 року між [PERSON] та ТОВ «КОШЕЛЬОК» було укладено договір № 3145814782-465538 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності та платності, за яким відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. На виконання зазначених вимог позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор 4893 для підписання кредитного договору № 3145814782-465538 від 17.09.2021 року шляхом направлення позичальнику на номер телефону [NUMBER] (вказаний позичальником під час реєстрації в особистому кабінеті) електронного СМС-повідомлення. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «КОШЕЛЬОК» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на таких умовах: сума кредиту становить 4 800,00 грн (п. 1.1 договору, розд. 3 паспорта кредиту); початковий строк кредитування становить 22 дні (п. 2.1 договору, розд. 3, 4 паспорта кредиту, п. 1 графіка розрахунків); дисконтна відсоткова ставка за початковий строк кредитування (лояльний період) становить 2,2 % на добу (п. 3.6, п. 3.7 договору, розд. 4 паспорта кредиту, п. 1, п. 2 графіка розрахунків); базова процентна ставка за продовжений строк користування кредитом визначена в розмірі 2,2 % на добу (п. 3.5-3.8 договору, розд. 4 паспорта кредиту, п. 4 графіка розрахунків). Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит відповідно до умов укладеного договору та перерахувавши грошові кошти на банківську картку № [NUMBER] , вказану позичальником в особистому кабінеті як рахунок для отримання кредитних коштів. На підтвердження факту видачі кредиту кредитодавець додав до позовної заяви копії платіжного доручення та довідки-повідомлення про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи. Позичальник підтвердив виникнення своїх зобов`язань, отримавши кредитні кошти, та не скористався правом відмовитися від договору протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору без пояснення причин (розділ 7 паспорта кредиту). Відповідно до п. 3.6 та п. 3.7 кредитного договору факт користування позичальником сумою кредиту після закінчення початкового періоду користування є відкладальною обставиною в розумінні ст. 212 ЦК України, що призвело до продовження строку користування кредитом на умовах п. 3.7 та п. 3.8 договору. Строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 09.10.2021 року до 06.01.2022 року, за базовою процентною ставкою 2,2 % на добу. На момент подання позову у позичальника виникла заборгованість за кредитом та відсотками у розмірі 16 627 грн 20 коп., яка складається з: заборгованості за сумою кредиту - 4 800,00 грн; заборгованості за відсотками за користування позикою - 11 827,20 грн. З урахуванням викладеного загальна сума боргу, що підлягає стягненню за договором № 3145814782-465538 від 17.09.2021 року станом на дату подання позову, становить 16 627 грн 20 коп. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою згідно з п. 1.4.3 договору, яка є незмінною протягом усього строку кредитування (п. 3.5.1). Позичальник розуміє та погоджується, що застосування процентної ставки без знижки не може вважатися зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для позичальника, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах процентної ставки, передбаченої договором, а можливість отримання знижки забезпечена для позичальника лише як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування (п. 3.5.2). Сторони погодили (п. 3.6), що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду є відкладальною обставиною в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком продовження строку користування кредитом на умовах, визначених п. 3.7, п. 3.8 договору. Зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після його закінчення (п. 3.7). Згідно з п. 3.8 договору з наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803 % річних, що становить 2,2 % на день від суми кредиту за кожен день користування ним. Згідно з п. 3.12 договору прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем. Згідно з п. 4.1.3 договору у випадку прострочення сплати частини або всієї суми кредиту позичальник зобов`язаний сплатити нараховані проценти за користування кредитом виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення. Закінчення строку надання кредиту не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов договору (п. 6.4). Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків за цим договором (п. 9.2). За таких обставин суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, є зобов`язальними та регулюються нормами глав 47-49, 71 ЦК України, а також Законом України «Про електронну комерцію» У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно ст.1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, судом було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення з [PERSON] кредитного договору №3145814782-465538 від 17.09.2021 року станом на дату подання позову, становить 16 627 грн. 20 коп. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я відповідача [PERSON] було емітовано картку № [NUMBER] та 17.09.2021 на вказану картку був зарахований платіж у сумі 4800 грн. згідно Додатку 1 про рух коштів по картці від 19.12.2025 наданого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання ухвали про витребування доказів. Відповідач не спростував, що вказаний кредитний договір визнано недійсним, тощо. Належних та допустимих доказів щодо погашення заборгованості суду також не надано. Отже, по справі доведено належними доказами укладення кредитного договору, відповідач з умовами договору був ознайомлений, підписав їх, однак умови договору порушив. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 16 627 грн. 20 коп., яка складається з:заборгованість за сумою кредиту: 4 800,00 грн; заборгованість за відсотками за користування позикою: 11 827,20 грн. Надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитним договором, є належними та допустимими доказами щодо надання кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, а також нарахування процентів в межах строку, встановлених умовами договору. Відповідачем власного розрахунку суду не надано. Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки відповідач належними доказами не спростував доводи позивача, свого розрахунку суду не надав, тому перевіривши розрахунки позивача в частині основної суми заборгованості, нарахованих процентів, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за основним боргом (кредитом), процентів за користування грошовими коштами знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, оскільки розмір отриманого та не повернутого вчасно кредиту підтверджено матеріалами справи, а розмір відсотків за користування кредитними коштами, передбачений укладеним між сторонами Договором, тому позов підлягає задоволенню. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує вимоги, викладені в частині 3 цієї статті. Визначаючись з розподілом витрат позивача на правничу допомогу, суд враховує, що ТОВ «КОШЕЛЬОК» скористалося правовою допомогою Адвокатського бюро «Герман Гурський та партнери» по вказаній справі, про що свідчить договір про надання правової допомоги від 12.02.2025. Згідно з Додатком до договору про надання правової допомоги від 12.02.2025 перелік послуг за надання правової допомоги: оформлення документів щодо надання правничої (правової) допомоги 30 хвилин - 1000,00 грн.; збір та аналіз доказів, формування правової позиції, визначення підсудності справи та платіжних реквізитів для сплати судового збору 1 година - 2000,00 грн.; складання позовної заяви 2 години - 4000,00 грн.; формування додатків (доказів) до позовної заяви,(для суду та відповідачу) 1 година - 2000,00 грн.; відправка позову стороні, до суду, формування матеріалів адвокатського досьє по справі 30 хвилин - 1000,00 грн.. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Враховуючи вказаний принцип, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність понесених витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Оцінюючи розмір витрат позивача на правничу допомогу адвоката (10000 грн.) по цій справі на предмет їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору по малозначній справі, а також з огляду на розумну необхідність судових витрат (10000 грн.) позивача для цієї конкретної справи, суд вважає неспівмірним та завищеним розмір витрат позивача на оплату правничої допомоги в суді першої інстанції у розмірі 10000 грн. з урахуванням незначної складності справи; часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягу наданих адвокатом послуг; ціни позову, тому вважає, що необхідно заяву про стягнення витрат позивача на правничу допомогу адвоката задоволити частково і стягнути з відповідача на користь позивача 4000,00 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у стягненні решти суми витрат відмовити. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.

Outcome: approved