Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «Процент» звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.06.2024 року між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] було укладено кредитний договір №13149, відповідно до якого, відповідач отримала кредит у розмірі 4000,00 грн., строком на 365 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування (547,50 % річних). Даний кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Зазначає, що відповідач має обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, однак в порушення зобов`язань не сплачує її. Вказує на те, що у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 17.10.2025 року становить 25900 грн., яка складається із: 4000 грн. заборгованість за кредитом; 21900 грн. заборгованість за нарахованими процентами за період з 01.06.2024 року по 01.06.2025 року, відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом та графіку платежів. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] в користь ТОВ «ФК «Процент» заборгованість за кредитним договором №13149 від 01.06.2024 року у розмірі 25900 грн. та понесені судові витрати по справі. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.11.2025 року відкрито спрощене позовного провадження у даній справі. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. 03.12.2025р. відповідач по справі [PERSON] подала до суду клопотання про врегулювання спору шляхом надання сторонам терміну для обговорення умов мирної угоди. 05.12.2025р. представник відповідача по справі ТОВ «ФК «Процент» подав до суду заяву у якій вказує, що домовленості з відповідачем по справі [PERSON] щодо врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди не досягнуто. 05.12.2025р. відповідач по справі [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву у якому останнє не заперечує щодо факту укладення кредитного договору №13149 від 01.06.2024 року з ТОВ «ФК «Процент» та отримання кредитних коштів, а також факту прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором. Просить суд зменшити розмір нарахованих відсотків до розумного та справедливого розміру. 29.12.2025р. представник позивача по справі ТОВ «ФК «Процент» подав до суду відзив на позовну заяву у якому позовні вимоги підтримує в повному об`ємі, просить позов задовольнити. Щодо клопотання відповідача [PERSON] про зменшення розміру нарахованих відсотків за користування кредитом зазначає, що відсотки за користування кредитом нараховані згідно умов та у передбачений строк кредитного договору. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи у його відсутності. Відповідач по справі [PERSON] подала до суду клопотання про розгляд даної цивільної справи у її відсутності. Просить при розгляді даної цивільної справи врахувати поданий нею відзив на позовну заяву. Оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до наступного висновку. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст. ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що 01.06.2024 року між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] було укладено кредитний договір №13149, відповідно до якого, відповідач отримала кредит у розмірі 4000,00 грн., строком на 365 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування (547,50 % річних). Даний кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Вказаний вище договір був укладений в електронній формі та від імені його сторін був підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання кредиту в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини. Згідно п. 1.1 Кредитного договору ТОВ «ФК «Процент» зобов`язалось надати [PERSON] грошові кошти в розмірі 4000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом строки, визначені цим Договором. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, Позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування (547,50% річних). Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 365 днів. Відповідно до п.1.3. періодичність платежів зі сплати процентів ставлять кожні 20 днів, що відображено в Додатку № 1 до Кредитного договору. Відповідно до п.п. 2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Згідно п. 4.2 Кредитного договору, нарахування процентів за Кредитним договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у Додатку 1 цього Договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 9 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Згідно довідки про проведення операції №20251017-22 від 17.10.2025 вбачається, що ТОВ «ФК «Процент» було перераховано 01.06.2024 року кредитні кошти в сумі 4000,00 грн. на платіжну картку № [NUMBER] . Даний факт отримання кредитних коштів не заперечується відповідачем по справі [PERSON] . Відтак, ТОВ «ФК «Процент» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору №13149 від 01.06.2024 року, перерахувавши на картковий рахунок зазначений відповідачем. Разом з тим, в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала та допустила прострочення повернення кредиту, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість. Відповідно до детального розрахунку заборгованості за кредитним договором №13149 від 01.06.2024 року, заборгованість [PERSON] , станом на 17.10.2025 року становить 25900 грн., яка складається із: 4000 грн. заборгованість за кредитом; 21900 грн. заборгованість за нарахованими процентами за період з 01.06.2024 року по 01.06.2025 року, відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом та графіку платежів. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. На момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.ст. 1048, 1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернув та не сплатив відсотки за користування кредитом. При цьому, судом встановлено, що [PERSON] була ознайомлена з усіма запропонованими умовами договору, зокрема з умовами нарахування процентів, підписавши кредитний договір, вона розуміла, яка сума надається, на який строк, та на яких умовах застосовується та чи інша процентна ставка, позивач підтвердила це своїм електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, та відповідно погодилася зі всіма умовами кредитного договору, підписавши його. У свою чергу, відповідач не надала суду жодних доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості, не довела відсутність заборгованості або неправильність чи необґрунтованість її розміру, яку позивач просив стягнути, доказів, які б свідчили про відсутність вільного волевиявлення учасників правочинів або невідповідності їх внутрішньої волі на укладення кредитного договору суду також не надано. Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ «ФК «Процент» про стягнення заборгованості за кредитним договором №13149 від 01.06.2024 року у розмірі 25900 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в розмірі 10000,00 грн. підтверджується: договором про надання юридичних послуг №03/06/2024 від 03.06.2024 року, копією свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю від 23.10.2018 року, копією довіреності від 03.06.2024 року, актом приймання-передачі наданих послуг №73 від 30.09.2025 року, витягом з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг №73 від 30.09.2025 року, платіжною інструкцією №3403 від 30.09.2025 року. Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відтак, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 4000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує із відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн, оскільки позовна заява надійшла до суду через систему «Електронний суд».

Outcome: approved