Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30.07.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладений кредитний договір №00-9881311, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит в сумі 8000 грн строком на 360 днів, зі сплатою процентів. 17.03.2025 року ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «Макс Кредит» уклали договір факторингу №17032025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до якого ТОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9881311 від 30.07.2024 року. Проте відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 20 684 грн. Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №00-9881311 від 30.07.2024 року у розмірі 20 684 грн., з яких: 9200 грн.- заборгованість по тілу кредиту, 11 484 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредиту та судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2442,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. Відповідач відзив на позов не подав. У судове засідання представник позивача не з`явився, в тексті позовної заяви, прохав розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що належним чином повідомлений. За таких обставин, за згодою представника позивача, проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що 30.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» та [PERSON] укладений кредитний договір №00-9881311, за яким позикодавець надав позичальнику кредит на суму 8000 грн., шляхом перерахування коштів на банківську картку відповідача № [NUMBER] , на строк 360 днів зі сплатою відсотків. (а.с.26-30). Вказаний договір, відповідачем 30.07.2024 було підписано одноразовим ідентифікатором 50114, що підтверджується довідкою про ідентифікацію. (а.с. 18). Згідно повідомлення за вих. №20.1.0.0.0/7-251119/45688-БТ від 23.11.2025 року, наданої АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів, карта № [NUMBER] , належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). 30.07.2024 року на вищевказану картку, [PERSON] були зараховані кошти в розмірі 8000 грн. (а.с.73-75). Таким чином, ТОВ «Макс Кредит» виконав своє зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем, який в свою чергу неналежно виконував умови договору, в результаті чого у нього виникла заборгованість у сумі 20 684, що підтверджується випискою з особового рахунку. (а.с.39). 17.03.2025 року ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №17032025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до якого ТОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. (а.с.46-48). Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Згідно з розрахунком ТОВ «Юніт Капітал» кредитної заборгованості за кредитним договором №00-9881311 від 30.07.2024 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 20 684 грн., яка складається з наступного: 9 200 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 11 484 грн. прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом. (а.с.40). Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №00-9881311 від 30.07.2024 року у розмірі 20 684 грн. Згідно з п. 7.11. договору сторони підтверджують, що договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами цього договору та правил. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Отже, факт укладення договорів про надання споживчого кредиту між сторонами та отримання відповідачем коштів є доведеним. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно дост.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Згідно із п. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит. Також встановлено, що в порушення умов договору позичальник свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка складає 20 684 грн., з яких: 9 200 грн.- заборгованість по тілу кредиту, 11 484 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредиту. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 20 684 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що 10.09.2025 між ТОВ «Юніт Капітал» та адвокатським бюро «Соломко та партнери» укладено договір №10/09/25-02 про надання правової допомоги (а.с.38-39). 11.09.2025 укладено додаткову угоду №25770864854 до договору про надання правничої допомоги (а.с. 37). Відповідно до договору, акту прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025 року, адвокатським бюро виконано ряд послуг за даним договором, на суму в розмірі 7000 грн (зворот. а.с.36). Судові витрати по справі відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.37 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката,несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що включає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13.03.2025 по справі №275/150/22. Разом з тим, суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі №910/12876/19. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 17.01.2024 у справі №910/2158/23. Враховуючи особливості предмета спору, ціну позову 20 684 гривень, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, складність справи, яка є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, час, який був необхідний для вчинення дій та надання послуг, зазначених у витягу з акту про надання юридичної допомоги, виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, суд приходить до висновку про те, що заява представника позивача підлягає до задоволення, у зв`язку з чим з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн., що відповідатиме критеріям виправданості, розумності та справедливості. Також на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved