Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON]. 03.03.2025 звернулася до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до Споживчого товариства «Сузір`я Будова», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», Споживче товариство «Сузір`я Плюс», Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України, змінивши предмет позову заявою від 05.11.2025 та уточнивши ідентифікаційні дані заявою від 05.01.2026 та просить визнати за [PERSON] право власності на об`єкт нерухомості, а саме: - квартиру [ADDRESS] , яка розташована на 21 поверху, загальною площею 71,4 кв.м. (реєстраційний номер 01.3074881.4645379.20240711.83.6399.50 згідно технічного паспорту від 30.09.2024 та сертифікату ІУ123241004661 від 18.10.2024) на підставі договору від 15 січня 2019 року 4/296 за місцезнаходженням: [ADDRESS] ; - приміщення №1206, яке розташоване на 21 поверху, загальною площею 7,4 кв.м. (реєстраційний номер 01.3074881.4645379.20240711.83.6664.77 згідно технічного паспорту від 30.09.2024 та сертифікату ІУ123241004661 від 18.10.2024) на підставі договору від 07 лютого 2019 року №4/21и-К за місцезнаходженням: [ADDRESS] ; - машино-місце/паркомісце № [NUMBER] (реєстраційний номер 01.3074924.4645434.20250626.47.5489.53) загальною площею 13,8 кв.м., згідно технічного паспорту від 10.09.2025 та сертифікату ІУ123251010154 від 23.10.2025 на підставі договору асоційованого членства у споживчому товаристві від 15 січня 2019 року №167/М, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є членом споживчого товариства «Сузір`я Будова» на підставі укладених договорів №4/296 від 15.01.2019 та №4/21и-К від 07.02.2019, №167/М від 15.01.2019. Позивачка профінансувала будівництво об`єктів у житловому будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . СТ «Сузір`я Будова» взяло на себе зобов`язання організувати і забезпечити будівництво об`єкта будівництва. Свої зобов`язання перед відповідачем позивачка виконала у повному обсязі - сплатила паї та цільові внески. Будівництво Житлового комплексу «Чотири сезони» (який складається з 4 житлових будинків та 1 паркінгу) відбувалось на земельній ділянці за кадастровим номером 5110137500:44:001:0057 за замовленням Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, яким 25.11.2004 з ТОВ «УВГП-Система» укладено договір № 227/ УПБ-70 Д про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей. Для залучення інвестицій (грошових коштів) ТОВ «УВГП-Система» уклало з СТ «Сузір`я Будова» та ТОВ «БАУБУД» Договір про спільну діяльність № 1/Г-19 від 29.08.2016. В момент укладення Договору про спільну діяльність № 1/Г-19 від 29.08.2016 (а також і в подальшому, під час внесення змін, та під час його розірвання) обидві сторони передбачали та усвідомлювали, що фактично будівництво буде здійснюватиметься за кошти (паї) фізичних осіб - членів СТ «Сузір`я Будова». Договір про спільну діяльність № 1/Г-19 від 29.08.2016 не містить інших джерел формування фінансових надходжень у будівництво, будь-які альтернативні джерела залучення коштів не передбачалися. Відповідач зобов`язався закінчити будівництво об`єкту будівництва у ІІІ кварталі 2021 року, проте строки будівництва неодноразово переносилися, без погодження про це позивача. З лютого - березня 2024 року СТ «Сузір`я Будова» стало повідомляти членів товариства про те, що укладені Договори асоційованого членства у товаристві: «укладено на підставі Договору про спільну діяльність, який було припинено у зв`язку з неможливістю його використання через зміну умов, що виникли із рішення суду у справі № 916/1674/18 щодо збільшення частки відшкодування перед контрагентом по договору пайової участі у будівництва та неможливістю виконання СТ «Сузір`я Будова» збільшення частки у зв`язку з тим, що СТ «Сузір`я Будова» є неприбутковою організацією, яка існує на внески членів та асоційованих членів, чого недостатньо для здійснення будівництва квартир за додатковими вимогами Міністерства оборони України», а також, що: «право СТ «Сузір`я Будова» на подальше використання земельної ділянки за адресою [ADDRESS] скасовано як результат вищеназваної причини. Тому об`єкти (квартири, паркінги, нежитлові приміщення, комори), вказані в Договорах асоційованого членства, не можуть бути передані членам». СТ «Сузір`я Будова» повідомило, що для можливості отримати квадратні метри на Гагаріна 19-21, інвестори мають переукласти Договір та вступити до нового споживчого товариства, доплативши суми, що є еквівалентною 250 доларів США (у разі підписання договору до 20 квітня), 270 доларів США (у разі підписання договору до 30 червня) за кожний квадратний метр по квартирах, по 150 доларів США за кожний квадратний метр по нежитлових приміщеннях та по 8 500 доларів США за кожний паркінг. Тобто позивачка вважає, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договорів. 18.10.2024 IV пусковий комплекс введено в експлуатацію. Пропонуючи позивачу укласти інші договори асоційованого членства з СТ «Сузір`я Плюс» за умови сплати певної суми коштів, та надавши позивачу проєкти договорів, відповідач фактично не визнає та оспорює її право на проінвестовані об`єкти нерухомості. Позивач вказує, що такі дії СТ «Сузір`я Будова», ТОВ «УВГП-Система», СТ «Сузір`я Плюс» свідчать про те, що незважаючи на наявність підтверджених належними доказами набуття права власності позивача щодо об`єктів нерухомості та майнових прав в об`єкті незавершеного будівництва, такі права позивача не визнаються відповідачем СТ «Сузір`я Будова». Отже, підставами звернення до суду із зазначеним позовом є дії відповідача, які свідчать про порушення права власності та майнових прав позивача на об`єкти інвестування. Позивач вказує, що ухвалення рішення у справі № 916/1674/18, яким визнано недійсною додаткову угоду № 3/70 СП від 16.10.2015 до договору № 227/УПБ-70Д від 25.11.2004 не є підставою для не виконання Договору про спільну діяльність №1/Г-19 від 29.08.2016 та Договорів асоційованого членства, адже угода визнана недійсною з причини неправомірних дій представника ПУКБ МОУ, який діяв з перевищенням повноважень та проти публічних інтересів, а відтак не може бути підставою для втручання у право власності та майнові права позивачів, які набуті добросовісно. Позивач вважає додаткову угоду № 3 від 11.12.2019 штучно утвореною та укладеною значно пізніше, також вважає, що додаткова угода укладена СТ «Сузір`я Будова» з порушення статуту та на шкоду інвесторів. Об`єкт будівництва на підставі договору про спільну діяльність був переданий СТ «Сузір`я Плюс», які не фінансували об`єкт, на думку позивача, ТОВ «УВГП-Система», СТ «Сузір`я Плюс» та СТ «Сузір`я Будова» діяли у змові та заздалегідь спланували «схему» позбавлення позивача майна. Відшкодування Міністерству оборони СТ «Сузір`я Плюс» має намір здійснювати за рахунок асоційованих членів «СТ «Сузір`я Будова», шляхом підвищення ціни за 1 кв.м. об`єкта будівництва, при тому СТ «Сузір`я Плюс» не є правонаступником СТ «Сузір`я Будова» та не може приймати рішення за інвесторів-членів іншого товариства. СТ «Сузір`я Будова» не може примушувати власних членів вступати у члени СТ «Сузір`я Плюс» та взяти на себе виконання фінансованих зобов`язань ТОВ «УВГП-Система». Позивач вказує, що укладені додаткові угоди № 3 від 11.12.2019, № 4 від 25.01.2024 та № 5 від 01.03.2024 до Договору про спільну діяльність № 1/Г-19 від 29.08.2016 та Договору про спільну діяльність № 1/Г-19 від 26.01.2024, укладеному між ТОВ «УВГП-Система» та СТ «Сузір`я Плюс є нікчемними, оскільки направлені на незаконне заволодіння майном інвесторів (позивачів), відповідно до ст.228 ЦК України. Здійснюючи розпорядження майном СТ «Сузір`я Будова», відповідач здійснив це з порушенням п. 8.2.10 Статуту СТ «Сузір`я Будова», згідно якого до компетенції загальних зборів членів споживчого товариства належить прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном, тоді як загальні збори не скликалися та не проводилися. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 вказано, що саме інвестор як особа, за кошти якої на підставі договору був споруджений об`єкт інвестування є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування, тому є підстави для визнання права власності на об`єкт будівництва, який зданий в експлуатацію. Ухвалою від 05.03.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову. Ухвалою від 17.03.2025 відмовлено у задоволення заяви представника позивача [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову. Після усунення недоліків позову, ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 17.03.2025 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 16.04.2025. До суду 04.04.2025 надійшов відзив представника СТ «Сузір`я Будова», згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування відзиву зазначено, що за позивачем як членом споживчого товариства не може бути визнане ані право власності, ані майнові права на об`єкти, які відсутні у складі майна самого споживчого товариства. У СТ «Сузір`я Будова» відсутнє майно, яке є предметом позову. За змістом укладених договорів асоційованого членства у споживчому товаристві позивачі не отримували ані право власності, ані майнові права, а стали асоційованим членами товариства, яке зобов`язалося забезпечити будівництво будинку і після здачі будинку в експлуатацію передати пайовикові закріплену за ним квартиру, за умови виконання пайовиком зобов`язань за цим договором. Предметом укладених договорів є участь позивачів у діяльності кооперативу. СТ «Сузір`я Будова» з 25.01.2024 не є учасником будівництва житлових будинків за адресою: [ADDRESS] , оскільки Договір про спільну діяльність було розірвано. Земельна ділянка на якій здійснюється будівництво належить Південному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України, яке є замовником будівництва і ПУКБ МОУ має право на отримання площі житла в об`єкті будівництва. СТ «Сузір`я Будова» отримала лист від ТОВ «УВГП-Система» від 25.08.2023 про необхідність збільшення з боку СТ «Сузір 'я Будова» фінансування за договором про спільну діяльність, однак відповідач згоду на оплату додаткових внесків не отримав, про що свідчить поведінка позивача. У зв`язку з неможливістю збільшенні фінансування договір про спільну діяльність було розірвано. Укладення додаткової угоди №4, Додаткової угоди №5, Акту №1 прийому-передачі будівельно-монтажних робіт від 01.03.2024 здійснено відповідно до положень чинного законодавства та умов договору про спільну діяльність №1/Г-19 від 29.08.2016. Укладення оспорюваних правочинів відбулося не внаслідок прийняття рішення щодо розпорядження майном, для якого потрібне рішення загальних зборів, як зазначають позивачі, а внаслідок реалізації зобов`язань СТ «Сузір`я Будова» за вже укладеними правочинами. Також відповідач зазначає, що навіть якщо на думку позивачів відбулося перевищення повноважень голови СТ «Сузір`я Будова» у позивачів відсутня можливість оскаржувати такі правочини відповідно до практики Верховного суду, згідно якою дії вчиняються в інтересах товариства, а не корпоративних прав його учасників. Правочин не може бути фраудаторним, адже необхідність укладення оспорюваних договорів виникла в зв`язку з набранням законної сиди рішенні у справі №916/1674/18, внаслідок чого було зменшено обсяг прав СТ «Сузір`я Будова» пов`язаних з будівництвом групи житлових будинків за адресою: [ADDRESS] і неможливості врегулювання правовідносин в іншому порядку. Договір про спільну діяльність між ТОВ «УВГП-Система» та СТ «Сузір`я Будова» розірвано за наслідок розгляду судової справ щодо визнання недійсною додаткової угоди №3/70СП до Договору №227/УПБ-70Д, укладеного між ТОВ «УВГП-Система» та ПУКБ Міноборони, наслідком чого є втрата СТ «Сузір`я Будова» права на передачу майнових прав асоційованим членам. Відповідач вказує, що не ухиляється від виконання договорів асоційованого членства, а повідомляє про неможливість їх виконання у первісному виді через непередбачувані обставини. У зв`язку з чим відповідач направив позивачам листа з запропонованими варіантами вирішення проблеми, зокрема, щодо можливості повернення грошових коштів, які були сплачені позивачами. Також відповідач вважає, що обраний позивачами спосіб захисту не відповідає належному способу захисту. Відповідач вказує, що позивач помилково вважає договір асоційованого членства договором інвестування, через що помилково застосовує норми законодавства та практику Верховного Суду. У підготовчому засіданні 16.04.2025 проведеному за участі представника позивача [PERSON] , прийнято заяву представника позивача про зміну предмету позову та залучення співвідповідачів, прийнято відзив. З метою надання часу для підготовки відзиву та надання часу для підготовки відповіді на відзив, у засіданні оголошено перерву до 12.05.2025. Ухвалою від 16.04.2025 прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмету позову від 16.04.2025, виключено зі складу третіх осіб, залучивши до участі у справі №522/4086/25-Е в якості співвідповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», Споживче товариство «Сузір`я Плюс», Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України. Залучено до участі у справі №522/4481/25-Е в якості співвідповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю «БАУБУД», Колективне підприємство «БУДОВА». Ухвалою від 25.04.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника [PERSON] - [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову. Не погоджуючись зі вказаною ухвалою представник позивача подала апеляційну скаргу в результаті розгляду якої, постановою Одеського апеляційного суду від 03.07.2025 ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 25.04.2025 скасовано, заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на об`єкти нерухомості за адресою [ADDRESS] , а саме на: - квартиру [ADDRESS] , яка розташована на 21 поверху, загальною площею 71,4 м2 (реєстраційний номер 01.3074881.4645379.20240711.83.6399.50); - нежитлове приміщення (комору) № 1206, яка розташована на 21 поверху, загальною площею 7,4 м2 (реєстраційний номер 01.3074881.4645379.20240711.83.6664.77). Заборонено вчиняти дії щодо об`єкту будівництва (інвестування), а саме: місця для паркування № 167, за місцезнаходженням: [ADDRESS] ) (будівельна адреса) згідно Договору асоційованого членства у споживчому товаристві № 167/М від 15.01.2019 Споживчому товариству «Сузір`я Будова» (Код ЄДРПОУ 40355181), Товариству з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» (Код ЄДРПОУ 32866376), Споживчому товариству «Сузір`я Плюс» (Код ЄДРПОУ45159936), Південному управлінню капітального будівництва Міноборони України (Код ЄДРПОУ 24980210), ТОВ «Баубуд» (Код ЄДРПОУ: 26133460), КП «Будова» (Код ЄДРПОУ: 22484783) в будь-який спосіб їм розпоряджатися, за місцезнаходженням Одеська область, місто Одеса, проспект Лесі Українки (попередня назва проспект Гагаріна, 19) (будівельна адреса), що розміщений на земельній ділянці за кадастровим номером 5110137500:44:001:0057 за адресою [ADDRESS] . До суду 25.04.2025 надійшов відзив СТ «Сузір`я Плюс» в особі представника Черевко О.В., згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивований тим, що СТ «Сузір`я Плюс» не є стороною договорів асоційованого членства та не має жодного правовідношення, які склалися між позивачами та СТ «Сузір`я Будова». У зв`язку з тим, що СТ «Сузір`я Плюс» є неналежним відповідачем по справі, то у задоволенні позовних вимог до останнього слід відмовити. До суду 30.04.2025 надійшов відзив представника ТОВ «УВГП-Система» Дімарського Д.Л., згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування відзиву зазначено, що позивач не обґрунтовує наявність порушення прав позивача з боку ТОВ «УВГП-Система». ТОВ «УВГП-Система» приймає участь у будівництві за адресою: м. Одеса, проспект Гагаріна, 19-21 на підставі Договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 про будівництво житла у порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей, укладеного між ТОВ «УВГП-Система» та Південним Управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України. Новостворене нерухоме майно - багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] належить забудовнику - Південному УКБ МОУ, як первісному інвестору (власнику). Південним УКБ МОУ для досягнення мети договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004 в якості інвестиції внесено право на здійснення будівництва на земельній ділянці, належної йому на праві постійного користування. Тобто, в даному випадку інвестицією Південного УКБ МОУ в будівництво об`єкта за адресою: [ADDRESS] є вказане право, яке має майнову цінність, оскільки дозоляє створення на належної йому земельній ділянці нового об`єкту нерухомості. До суду 01.05.2025 надійшов зустрічний позов Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України до [PERSON] , СТ «Сузір`я Будова» про визнання недійсними договорів асоційованого членства від 15.01.2019 №4/296, від 07.02.2019 №4/21и-К (з урахуванням заяви по виправлення опечатки у зустрічному позові від 10.10.2025). Зустрічний позов мотивований тим, що договір про спільну діяльність №1/Г-19 від 29.08.2016 між ТОВ «УВГП-Система» та СТ «Сузір`я Будова», ТОВ «Баубуд», укладений без жодного узгодження з Управлінням, яке є необхідним в силу положень Договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004. Отже, позивач за зустрічним позовом вважає, що сторони не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності на його укладення, а тому такий договір є недійсним. СТ «Сузір`я Будова» надалі укладало договори асоційованого членства на підставі недійсного договору, тому і такі договори є недійсними. Також вказує про суперечність договору про спільну діяльність інтересам держави і суспільства, адже 20% від загальної площі житла має бути передано військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей. До суду 12.05.2025 надійшла відповідь на відзив представника позивача [PERSON] у якій вказано, що асоційовані члени кооперативу виступають насамперед його інвесторами, оскільки вони не зв`язані з кооперативом трудовою функцією, а беруть лише майнову участь у діяльність кооперативу. Позивачі вказують, що ПУКБ МОУ не є інвестором будівництва, він є замовником будівництва, земельна ділянка не є інвестицією, адже ПУКБ МОУ не є її власником. З укладення договору у 2004 році будівництво не розпочиналося 12 років, адже стало можливим лише з утворенням СТ «Сузір`я Будова» та залучення грошових коштів інвесторів. Перелік житла, що розподіляється ПУКБ МОУ згідно договору від 25.11.2024 не ідентифіковано, а акт розподілу загальної площі введеного об`єкту в експлуатацію відповідачем суду не наданий. Позивачу відомо, що на дату укладення договорів асоційованого членства, ПУКБ МОУ отримало у повному обсязі житло за розподілом на інших ділянках та інших житлових будинках, а паркомісця і нежитлові приміщення взагалі не підлягали розподілу. Позивачу, як і іншим інвесторам СТ «Сузір`я Будова» не пропонувало збільшити фінансування будівництва. СТ «Сузір`я Будова» сповістило позивача, що не виконуватиме договору асоційованого членства з посиланням на судову справу № 916/1674/18, відношення до якого не має ані СТ «Сузір`я Будова», ані позивач. Рішення у справі № 916/1674/18 не передбачає приписів щодо збільшення фінансування будівництва, а передбачає визнання недійсною Додаткової угоди № 3/70 СП від 16.10.2015 до Договору № 227/УПБ-70Д від 25.11.2004, наслідки недійсності судом не визначено, а тому їх реалізація «за рахунок інвесторів» є безпідставною. СТ «Сузір`я Будова» діє виключно на користь СТ «Сузір`я Плюс», ТОВ «УВГП-Система», тобто всупереч Статуту, цілям діяльності, мети утворення та на шкоду власним членам, зокрема позивачу. Укладені додаткові угоди №3 від 11.12.2019, №4 від 25.01.2024, №5 від 01.03.2024 позивач вважає фраудаторними, адже укладені на шкоду асоційованим членам. 12.05.2025 представник позивача подала відповідь на відзив СТ «Сузір`я Плюс» у якій вказує, що СТ «Сузір`я Плюс» уклало договір про спільну діяльність, саме воно змушує переукласти договори, його дії направлені на шкоду позивачам. Про пов`язаність між собою ТОВ «УГВП-Ситема», СТ «Сузір`я Будова» та СТ «Сузір`я Плюс» свідчить їх реєстрацією за однією адресою. Також 12.05.2025 представник позивача подала відповідь на відзив ТОВ «УВГП-Система», згідно якої зазначає, що твердження відповідача про відсутність порушення прав з боку ТОВ «УВГП-Система» спростовуються фактом незаконного заволодіння та розпорядження останнім усіма активами СТ «Сузір`я Будова», фактом наявності договору про спільну діяльність від 29.08.2016, фактом представництва ТОВ «УВГП-Система» з боку СТ «Сузір`я Будова» під час укладення договорів асоційованого членства та ін. Позивач вказує, що ТОВ «УВГП-Система» порушує право власності та майнові права позивача. Розгляд справи у підготовчому провадженні 12.05.2025 відкладено на 01.07.2025 у зв`язку з отриманням повідомлення про замінування будівлі суду та терміновою евакуацією співробітників та відвідувачів суду. У підготовчому засіданні 01.07.2025 проведеному за участі представника позивача [PERSON] та представника СТ «Сузір`я Будова» - Новак Л.А., прийнято подані відзиви та відповіді на відзиви, також прийнято зустрічний позов, з метою надання представнику позивача часу для підготовки відзиву на зустрічний позов, розгляд справи відкладено на 23.07.2025. До суду 21.07.2025 надійшов відзив представника Ксендзюк І.Г. на зустрічний позов, згідно якого заперечує проти його задоволення, адже договори асоційованого членства не порушують права Південного управління капітального будівництва, адже об`єкти будівництва не є та ніколи не були об`єктами, що підлягають розподілу ПУКБ МОУ. Зустрічним позовом не ідентифіковано яке саме житло розподілене ПУКБ МОУ. Окрім того, 100 % житла належить СТ «Сузір`я Плюс», а значить зустрічний позов пред`явлено до неналежних відповідачів. У діях позивача за зустрічним позовом вбачається, недобросовісна та суперечлива поведінка, яка полягає у тому, що воно спочатку надає усі необхідні погодження щодо будівництва Житлового комплексу «Чотири сезони» за рахунок грошових коштів інвесторів - членів СТ «Сузір`я Будова», отримує дозвіл на виконання будівельних робіт, вводить будинок до експлуатації, направляє документи до районної адміністрації щодо присвоєння адреси, отримує квартири у інших будинках, а згодом, після отримання усіх необхідних документів для реєстрації права власності за об`єктами нерухомості звертається до суду із зустрічним позовом про визнання недійсними договорів асоційованого членства. Усі наслідки у справі № 916/1674/18 не стосуються ані СТ «Сузір`я Будова», ані Відповідачів за зустрічним позовом. Також [PERSON] вказує про подання зустрічного позову з пропуском строку позовної давності, адже щонайменше з введенням до експлуатації І секції ЖК «Чотири сезони» 12.07.2019 згідно сертифікату, позивачу за зустрічним позовом відомо, що за Договором про спільну діяльність № 1/Г від 29.08.2016 укладаються договори асоційованого членства в споживчому товаристві з метою виконання умов Договору № 227/УПБ-70Д від 25.11.2004, однак позов пред`явлено майже через 6 років після укладення договорів. У підготовчому засіданні 23.07.2025 проведеному за участі представника позивача [PERSON] та представника СТ «Сузір`я Будова» - Новак Л.А., прийнято відзив на зустрічний позов. В результаті проведеного підготовчого засідання закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 11.09.2025. У судовому засіданні 11.09.2025 проведеному за участі представника позивача [PERSON]. та представника СТ «Сузір`я Будова» - Новак Л.А., представника Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України - Ромашкіна С.В., оголошено перерву до 02.10.2025 з метою надання [PERSON] доказів представництва інтересів ПУКБ МОУ. У судовому засіданні 02.10.2025 представник позивача [PERSON] , представник СТ «Сузір`я Будова» - Новак Л.А., представник Південного міжрегіонального капітального будівництва МОУ - Ромашкін С.В. надали вступні слова. У судовому засіданні оголошено перерву до 06.11.2025. До суду 05.11.2025 надійшла заява представника позивача [PERSON]. про зміну предмету позову, подання якої зумовлене введенням в експлуатацію об`єкту будівництва в якому розташований паркінг. У судовому засіданні 06.11.2025, проведеному за участі представника позивача [PERSON]. та представника СТ «Сузір`я Будова» Новак Л.А., представника Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України - Ромашкіна С.В., відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про повернення до стадії підготовчого провадження, прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмету позову, задоволено заяву представника відповідача Ромашкіна С.В. про виправлення опечатки у зустрічному позову. У зв`язку з необхідністю надати строк для підготовки відзиву та, розгляд справи відкладено на 17.12.2025. До суду 19.11.2025 від СТ «Сузір`я Будова» надійшли пояснення до відзиву, у яких відповідач відзначає про підтримання позиції викладеної у відзиві. У зв`язку з відключенням подачі електроенергії до приміщення суду, розгляд справи у судовому засіданні 17.12.2025 відкладено на 05.01.2026. До суду 05.01.2026 надійшла заява представника позивача про уточнення ідентифікаційних даних машиномісця та долучення доказів. У судовому засіданні 05.01.2026 проведеному за участі представника позивача [PERSON]., представника СТ «Сузір`я Будова» - Новак Л.А., представника Південного управління капітального будівництва МОУ - Ромашкін С.В., прийнято пояснення до відзиву та уточнення до позову. Представники сторін6 надали вступні слова. Суд дослідивши докази перейшов до стадії судових дебатів, з метою підготовки до судових дебатів оголошено перерву на 08.01.2026. У судовому засіданні 08.01.2026 суд перейшов до стадії судових дебатів. Представник [PERSON] - [PERSON]. просила задовольнити позовні вимоги. Представник СТ «Сузір`я Будова» - Новак Л.А. просила відмовити у задоволенні позову. Представник Південного міжрегіонального капітального будівництва МОУ - Ромашкін С.В. просив відмовити у задоволенні позову та задовольнити зустрічний позов. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. У судовому засіданні 08.01.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та оголосив, що проголошення судового рішення відбудеться 20.01.2026 о 14:30 год. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов наступних висновків. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) вказала, що у разі виконання інвестором власних інвестиційних зобов`язань після завершення будівництва об`єкта інвестування відповідно до вимог закону майнові права інвестора трансформуються у право власності, яке підлягає державній реєстрації за інвестором як первісним власником. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року №344/16879/15-ц виснувала, що у випадку, коли об`єкт нерухомості вже збудований та введений в експлуатацію, проте інвестором (покупцем) не отримані правовстановлюючі документи у зв`язку із порушенням продавцем за договором (інвестування, купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно) взятих на себе договірних зобов`язань щодо передання всіх необхідних документів для оформлення права власності на квартиру, вартість якої сплачена покупцем в повному обсязі, та у разі невизнання продавцем первісного права власності на новостворений об`єкт інвестування, ефективним способом захисту такого права є звернення до суду з вимогою про визнання права власності на проінвестоване (оплачене) ним майно відповідно до положень статті 392 ЦК України. Позивачі як інвестори щодо майна яке здане в експлуатацію обрали ефективний спосіб захисту прав, адже не відбулася реєстрація права власності щодо об`єктів нерухомого майна, які є предметом спору, у зв`язку з чим доводи відповідача в цій частині є безпідставними. Судом встановлено, що споживче товариство «Сузір`я Будова» є споживчим житлово-будівельним кооперативом створеним його засновниками на добровільних засадах для організації будівництва житла, його експлуатації та надання інших послуг з метою задоволення споживчих потреб його членів в житлі та його експлуатації (п.1.1., 2.2 Статуту СТ «Сузір`я Будова» затвердженого рішенням Установчих зборів членів від 17.03.2016) (т.1 а.с.61-66). 15 січня 2019 року Споживче товариство «Сузір`я Будова» з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони уклали договір асоційованого членства в споживчому товаристві №4/296, у якому вказано, що: - відповідно до Статуту Товариства та цього Договору Товариство приймає Пайовика в асоційовані члени Товариства. Пайовик при підписанні даного Договору ознайомився з положеннями Статуту та згоден їх реалізовувати; - Пайовик зобов?язується прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань Товариства шляхом внесення в повному обсязі своєї Частки в Товариство, з метою забезпечення Товариством будівництва Будинку за рахунок внесеного Пайовиком паю, а також прийняти на себе в розмірі Цільового внеску частину витрат, пов?язаних з утриманням Товариства і реалізацією статутних цілей і завдань, на умовах цього Договору, а Товариство зобов?язується забезпечити будівництво Будинку, і, після здачі Будинку в експлуатацію, передати Пайовикові закріплену за ним квартиру, за умови виконання Пайовиком зобов?язань за цим Договором. Розмір Частки, зазначений в пункті 2.1, є остаточним і включає в себе витрати Товариства на забезпечення будівництва Будинку та виконання всіх необхідних дій для завершення будівництва Будинку та здачі його в експлуатацію (Пай), а також, витрати на утримання Товариства та реалізацію їм заданих цілей і завдань (Цільовий Внесок), крім випадків, зазначених у п.2.8 цього Договору; - Пайовик уповноважує Товариство виконати такі дії: - реалізувати статутні цілі і завдання відповідно до Статуту Товариства; - забезпечити будівництво Будинку; - розпорядитися внесеною ним Часткою відповідно до умов цього Договору та Статутом Товариства; - характеристика Квартири закріплюється в Додатку №1 («Специфікація») до даного Договору, який є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до п.2.1 Договору №4/296 від 15.01.2019, Пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести Частку в розмірі еквівалентному 74 814,00 доларів США, що на момент укладення Договору становить 2 096 650 гривень за курсом Національного банку України. Пунктом 4.2 Договору №4/296 від 15.01.2019 закріплено, що товариством зобов`язане, зокрема: - забезпечити будівництвом Будинку в строк - ІІІ квартал 2021 року; - закріпити Квартиру за Пайовиком за умови виконання п.2.1., 2.2, 2.3 цього Договору, тобто внесення Частки; - після здачі Будинку в експлуатацію письмово повідомити Пайовика про готовність Товариства передати квартиру у володіння Пайовика в необхідності підписати Акт прийому-передачі Квартири; - протягом 7 календарних днів з моменту підписання Сторонами Акту прийому-передачі Квартири до повної сплати Пайовиком Паю надати Пайовикові довідку про повну виплату паю, яка буде підставою для оформлення Пайовиком права власності на належну йому квартиру (т.1 а.с.67-77). Додатком №1 до Договору асоційованого членства в споживчому товаристві №4/296 від 15 січня 2019 року закріплена специфікація квартири: місцезнаходження будинку: [ADDRESS] , будівельний номер квартири [ADDRESS] , загальна площа квартири 71,8 кв.м., кількість кімнат 2 (т.1 а.с.78). Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру позивачка на виконання договору №4/296 від 15.01.2019 внесли грошові кошти у розмірі 1 801 293 грн (т.1 а.с.82-87). 07 лютого 2019 року Споживче товариство «Сузір`я Будова» з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони уклали договір асоційованого членства в споживчому товаристві №4/21и-К, у якому вказано, що: - відповідно до Статуту Товариства та цього Договору Товариство приймає Пайовика в асоційовані члени Товариства. Пайовик при підписанні даного Договору ознайомився з положеннями Статуту та згоден їх реалізовувати; - Пайовик зобов?язується прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань Товариства шляхом внесення в повному обсязі своєї Частки в Товариство, з метою забезпечення Товариством будівництва Будинку за рахунок внесеного Пайовиком паю, а також прийняти на себе в розмірі Цільового внеску частину витрат, пов?язаних з утриманням Товариства і реалізацією статутних цілей і завдань, на умовах цього Договору, а Товариство зобов`язується забезпечити будівництво Будинку, і, після здачі Будинку в експлуатацію, передати Пайовикові закріплену за ним квартиру, за умови виконання Пайовиком зобов`язань за цим Договором. Розмір Частки, зазначений в пункті 2.1, є остаточним і включає в себе витрати Товариства на забезпечення будівництва Будинку та виконання всіх необхідних дій для завершення будівництва Будинку та здачі його в експлуатацію (Пай), а також, витрати на утримання Товариства та реалізацію їм заданих цілей і завдань (Цільовий Внесок), крім випадків, зазначених у п.2.8 цього Договору; - Пайовик уповноважує Товариство виконати такі дії: - реалізувати статутні цілі і завдання відповідно до Статуту Товариства; - забезпечити будівництво Будинку; - розпорядитися внесеною ним Часткою відповідно до умов цього Договору та Статутом Товариства; - характеристика Нежитлового приміщення закріплюється в Додатку №1 («Специфікація») до даного Договору, який є невід`ємною частиною Договору. Згідно п.2.1 Договору №4/21и-К від 07.102.2019, Пайовик в порядку і на умовах, передбаченим цим Договором, зобов`язується внести Частку в розмірі 111 000 грн (т.1 а.с.89-93). Специфікація нежитлового приміщення закріплена у Додатку №1 до Договору асоційованого членства в споживчому товаристві №4/21и-К від 07.02.2019, згідно якого місцезнаходження будинку: [ADDRESS] (т.1 а.с.93 на звороті). Квитанціями до прибуткового касового ордеру підтверджується внесення [PERSON] грошової суми у розмірі 111 000 грн на виконання договору №4/21и-К від 08.10.2018 (т.1 а.с.95). 15 січня 2019 року Споживче товариство «Сузір`я Будова» з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони уклали договір асоційованого членства в споживчому товаристві №167/М, у якому вказано, що: - відповідно до Статуту Товариства та цього Договору Товариство приймає Пайовика в асоційовані члени Товариства. Пайовик при підписанні даного Договору ознайомився з положеннями Статуту та згоден їх реалізовувати; - Пайовик зобов?язується прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань Товариства шляхом внесення в повному обсязі своєї Частки в Товариство, з метою забезпечення Товариством будівництва Будинку за рахунок внесеного Пайовиком паю, а також прийняти на себе в розмірі Цільового внеску частину витрат, пов?язаних з утриманням Товариства і реалізацією статутних цілей і завдань, на умовах цього Договору, а Товариство зобов?язується забезпечити будівництво Будинку, і, після здачі Будинку в експлуатацію, передати Пайовикові закріплену за ним квартиру, за умови виконання Пайовиком зобов?язань за цим Договором. Розмір Частки, зазначений в пункті 2.1, є остаточним і включає в себе витрати Товариства на забезпечення будівництва Будинку та виконання всіх необхідних дій для завершення будівництва Будинку та здачі його в експлуатацію (Пай), а також, витрати на утримання Товариства та реалізацію їм заданих цілей і завдань (Цільовий Внесок), крім випадків, зазначених у п.2.8 цього Договору; - Пайовик уповноважує Товариство виконати такі дії: - реалізувати статутні цілі і завдання відповідно до Статуту Товариства; - забезпечити будівництво Будинку; - розпорядитися внесеною ним Часткою відповідно до умов цього Договору та Статутом Товариства; - характеристика Машиномісця закріплюється в Додатку №1 («Специфікація») до даного Договору, який є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до п.2.1 Договору №167/М від 15.01.2018, Пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести Частку в розмірі еквівалентному 19 000 доларів США, що на момент укладення Договору становить 532 450 гривень за курсом Національного банку України. Пунктом 4.2 Договору №167/М від 15.01.2019 закріплено, що товариством зобов`язане, зокрема: - забезпечити будівництвом Будинку в строк - ІV квартал 2021 року; - закріпити Машиномісця за Пайовиком за умови виконання п. 2.2, 2.3 цього Договору, тобто внесення Частки; - після здачі Будинку в експлуатацію письмово повідомити Пайовика про готовність Товариства передати Машиномісце у володіння Пайовика в необхідності підписати Акт прийому-передачі Квартири; - протягом 7 календарних днів з моменту підписання Сторонами Акту прийому-передачі Машиномісця до повної сплати Пайовиком Паю надати Пайовикові довідку про повну виплату паю, яка буде підставою для оформлення Пайовиком права власності на належну йому Машиномісце (т.1 а.с.96-100). Додатком №1 до Договору асоційованого членства в споживчому товаристві №167/М від 15 січня 2019 року закріплена специфікація машиномісця: місцезнаходження будинку: м.Одеса, проспект Гагаріна,19, відмітка 4 800, будівельний номер машиномісця [NUMBER] (т.1 а.с.101). Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру позивачка на виконання договору №167/М від 15.01.2019 внесла грошові кошти у розмірі 460 461 грн (т.1 а.с.103-106). Земельна ділянка площею 2,9225 за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням: для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України належить Державі в особі органу державної влади - Одеська обласна державна адміністрація, про що свідчить інформаційна довідка від 12.05.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т.1 а.с.107). Правокористувачем земельної ділянки площею 2,9225 га за адресою: [ADDRESS] є Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 12.12.2016 (т.1 а.с.242). Дозвіл на виконання будівельних робіт отримано замовником Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України 14.08.2018 щодо IV пускового комплекті та 31.08.2018 щодо V пускового комплексу (т.1 а.с.243, 244). 25 листопада 2004 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» (пайовик) та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України (замовник) укладено договір №227/УПБ-70Д про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей, відповідно до п.2.1 якого, предметом цього Договору є фінансування та будівництво «Пайовиком» в повному обсязі, згідно одержаної у встановленому законом порядку проектно-кошторисної документації на будівництво групи житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, підземними паркінгами, обладнанням, інженерними мережами та спорудами, орієнтованою загальною площею 35 тис.кв.м. на земельній ділянці орієнтовною площею 2,5 га в [ADDRESS] (військове містечко № [NUMBER] ). Згідно п.3.1 Договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004, Пайовик здійснює в повному обсязі фінансування будівництва об`єкту на умовах, передбачених дійсним Договором. Замовник вносить свою пайову участь у будівництво у вигляді виконання обов`язків, надання послуг, передбачених в п.4.1 Договору. Пунктом 3.4 Договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004, розподіл Об`єкту між сторонами здійснюється наступним чином: замовнику: 20% від загальної площі житла Об`єкту, що на момент укладення угоди орієнтовно складає 7 000 кв.м.; пайовику: 80% від загальної площі житла Об`єкту, що на момент укладення угоди орієнтовно складає 28 000 кв.м., а також кінцеву будівельну продукцію, визначену проектно-кошторисною документацією, а саме будинок (секції), 100% вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень, підземні паркінги, обладнання, інженерні мережі та споруди. Пунктом 3.7 Договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004, пайовик має право надавати замовнику квартири в інших новозбудованих житлових будинках в м.Одесі в обсязі частки замовника, визначеної в п.3.4 Договору в термін до кінця 2007 року (т.1 а.с.108-110). 02 грудня 2005 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» (пайовик) та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України (замовник) укладено додаткову угоду №1/70СП до договору №227/УПБ-70Д, згідно якої з метою скорочення термінів забезпечення житлом військовослужбовців та членів їх сімей та враховуючи те, що завершення будівництва об`єкту (м.Одеса, проспект Гагаріна 19-21) передбаченого чергами на 2007-2008 р., сторони домовились про те, що пайовик передає в 2005 році замовнику за його згодою готові квартири в інших будинках (т.1 а.с.111). 25 грудня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» (пайовик) та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України (замовник) укладено додаткову угоду №2/70СП до договору №227/УПБ-70Д, умовами якої змінили терміни будівництва та інші умови. Зокрема, пункт 3.7 Договору викладено в наступній редакції: «Пайовик достроково передає Замовнику квартири відповідно до п. 3.4. Договору загальною площею 7 008,20 кв.м., у т.ч. 30 квартир загальною орієнтовною площею 2 568,5 кв.м. у [ADDRESS] , згідно додатку №1 до цієї додаткової угоди у строк до 20.12.200 р., 74 квартири в [ADDRESS] орієнтовною площею 4 439,7 кв.м. згідно додатку №2 до цієї додаткової угоди, за погодженням КЕВ м.Одеси у строк до 20.12.2009 р...» (т.1 а.с.112-113). Додатком до додаткової угоди №2/70СП від 25.12.2008 є адресний перелік квартир, якими затверджено квартири в будинку [ADDRESS] та в будинку [ADDRESS] , які передаються замовнику на виконання додаткової угоди до договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004, відповідно до якого загальна площа становить 7 008,2 кв.м. (т.1 а.с.113 на звороті-114). 16 жовтня 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» (пайовик) та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України (замовник) укладено додаткову угоду №3/70СП до договору №227/УПБ-70Д, умовами якої, зокрема, пункт 3.4 Договору №227/УПБ-70Д викладено в новій редакції: «розподіл об`єкту між сторонами здійснюється наступним чином: замовнику - 7735 кв.м. Об`єкту; пайовику - решта площі Об`єкту, а також кінцеву будівельну продукцію визначену проектно-кошторисною документацією, а саме будинок (секції) 100% вбудовано-прибудованих приміщень, підземні паркінги, інженерні мережі та споруди, незалежно від ТЕП Об`єкту». Разом з тим площа об`єкта збільшено до 85 000 кв.м. (т.2 а.с.233-234). Однак, додаткова угода № 3/70 СП від 16.10.2015 до договору №227/УПБ-70 Д від 25.11.2004 про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей, укладена між Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» визнана недійсною з моменту вчинення постановою Південного-Західного апеляційного господарського суду від 31 серпня 2022 року у справі № 916/1674/18, яка залишена без змін постановою Верховного суду від 14 грудня 2022 року. 10 квітня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» (пайовик) та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України (замовник), колективним підприємством «Будова» (генпідрядник) укладено додаткову угоду №303/36/4 до Договору про будівництво житла в порядку пайової участі для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей №227/УПБ-70Д від 25.11.2024 (т.2 а.с.20-21). Під час дії додаткової угоди №3/СП від 16.10.2015, яка в подальшому була визнана недійсною, а саме 29 серпня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», споживчим товариством «Сузір`я Будова» та товариством з обмеженою відповідальністю «Баубуд» укладено договір про спільну діяльність №1/Г-19, відповідно до п.1.1 якого сторони уклали цей Договір про спільну господарську діяльність з метою будівництва групи житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, підземними паркінгами, обладнаннями, інженерними мережами та спорудами, орієнтовною загальною площею квартир 85 000 кв.м. за адресою: м.Одеса, проспект Гагаріна, 19-21. Для досягнення мети за Договором Сторони зобов`язуються спільно та узгоджено здійснювати необхідні фактичні і юридичні дії. Договором передбачено, що зі сторони ТОВ «УВГП-Система» внеском в спільну діяльність є право на забудову земельної ділянки, всі необхідні документи. Зі сторони СТ «Сузір`я Будова» внеском у спільну діяльність є грошові кошти у сумі 679 796 000 грн, а також професійні знання, навички і вміння, ділова репутація і ділові зв`язки. Зі сторони ТОВ «Баубуд» внеском в спільну діяльність є професійні навички і вміння, ділова репутація і ділові зв`язки, проведення вивчення ринку з питань обрання генерального підрядника (т.1 а.с.115-117). Між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», споживчим товариством «Сузір`я Будова» та товариством з обмеженою відповідальністю «Баубуд» 26 листопада 2019 року укладено додаткову угоду №2 до Договору про спільну діяльність №1/Г-19, якою зокрема внесено зміно у внесок СТ «Сузір`я Будова» який складає 680 000 000 грн і отримання СТ «Сузір`я Будова» 100 % квартир, а також залишок площі прибудованих та допоміжних приміщень за вирахуванням частки ТОВ «УВГП-Система», згідно п.5.2.1 та 100% місць у паркінгу в повному обсязі (т.1 а.с.118). 11 грудня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» та споживчим товариством «Сузір`я Будова» укладено додаткову угоду №3 до Договору про спільну діяльність №1/Г-19, згідно якої внесено зміни до договору №1/Г-19 від 29.08.2016, зокрема, в частині можливості одностороннього розірвання договору у випадку суттєвого порушення умов договору (т.1 а.с.151). ТОВ «УВГП-Система» листом від 25.08.2023 повідомила СТ «Сузір`я Будова», що за результатом розгляду судової справи №916/1674/18 Міністерство оборони України отримало право за умовами Договору 227/УПБ-70Д від 25.11.2004 на 17 000 кв.м. житла в об`єкті будівництва за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час Міністерство оборони має права на те ж саме нерухоме майно, на яке передбачені права СТ «Сузір`я Будова». З урахуванням частково проведених розрахунків, площа житла, що має бути передана Міністерству оборони України в об`єкті будівництва за адресою: [ADDRESS] становить 11 019,34 кв.м. квартир, тому є неможливим розподіл результатів спільної діяльності між ТОВ «УВГП-Система» та СТ «Сузір`я Будова» згідно Договору про спільну діяльність №1/Г-19 від 29.08.2016, зокрема, передача СТ «Сузір`я Будова» 100% квартир (т.1 а.с.248). 25 січня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» та споживчим товариством «Сузір`я Будова» укладено додаткову угоду №4 до Договору про спільну діяльність №1/Г-19, згідно якої сторони дійшли до згоди розірвати договір з 25 січня 2024 року. СТ «Сузір`я Будова» зобов`язане передати виконані роботи Генеральним підрядником ТОВ «УГВП-Система» в строк до 29.02.2024 (т.1 а.с.153). 01 березня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» та споживчим товариством «Сузір`я Будова» укладено додаткову угоду №5 до Договору про спільну діяльність №1/Г-19, згідно якої передача виконаних робіт перенесена до 01 березня 2024 року (т. 1 а.с.154). Як наслідок, 01 березня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» та споживчим товариством «Сузір`я Будова» підписано акт №1 прийому-передачі будівельно-монтажних робіт до Договору про спільну діяльність №1/Г-19 від 29.08.2016 «Будівництво житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: [ADDRESS] , І черга будівництва (IV та V пускові комплекси)» (т.1 а.с.155-156). Втім, рішенням Господарського суду Одеської області від 01 квітня 2025 року у справі №916/4928/24, яке набрало законної сили 18 червня 2025 року, позов Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України задоволено. Договір про спільну діяльність №1/Г-19 від 29.08.2016, укладений між ТОВ «УВГП-Системи», СТ «Сузір`я Будова» та ТОВ «Баубуд» визнано недійсним з моменту укладення. Застосовано наслідки недійсності правочину та визнано відсутнім передбачені Договором про спільну діяльність №1/Г-19 від 29.08.2016 права у ТОВ УВГП-Системи», СТ «Сузір`я Будова» та ТОВ «Баубуд» щодо об`єктів будівництва та збудованих об`єктів на земельній ділянці по [ADDRESS] (додатки до заяви від 30.07.2025 містяться в системі «Електронний суд»). Доводи позивача про те, що позивачі не були учасниками справи №916/4928/24, а тому в силу положень ст.82 ЦПК України, не слід брати до уваги таке рішення суд відхиляє, адже судом визнано недійсним договір про спільну діяльність від 29.08.2016 і це не є встановленою судом обставиною. Недійсність договору з моменту укладення встановлена рішенням, яке набрало законної сили і яке є обов`язковим для виконання. ТОВ «УГВП-Система» 26 січня 2024 року уклала договір про спільну діяльність №1/Г-19 з споживчим товариством «Сузір`я Плюс» (т.1 а.с.166-168). 18 жовтня 2024 року Державна інспекція архітектури та містобудування України видала сертифікат №ІУ123241004661, яким засвідчила відповідність закінченого будівництва об`єкта проектній документації та підтвердила готовність до експлуатації будівництва житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: [ADDRESS] черга будівництва (ІV пусковий комплекс) (т.1 а.с.137-142). На підставі розпорядження Приморської районної адміністрації №107 від 03.03.2025 житловому будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом (ІV пусковий комплекс) присвоєно адресу: будинок [ADDRESS] (проспект Гагаріна до перейменування) (т.1 а.с.185-192). На підставі розпорядження Приморської районної адміністрації №629 від 12.11.2025 житловому будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом (V пусковий комплекс), ідентифікатор об`єкту будівництва 01.3074924.4645434.20250626.47.0000.79 присвоєно адресу: будинок [ADDRESS] , а з ідентифікатором об`єкту будівництва 01.3074879.4645246.20250626.13.0000.60 присвоєно адресу: будинок [ADDRESS] (т.3 а.с.90-101). Додані до позову додатки, розташовані на а.с.123-132 першого тому не приймаються до уваги, адже ніким не підписані, а докази на а.с.133-136 першого тому не приймаються до уваги, адже не можливо встановити чия переписка, дата її здійснення, законність отримання доступу до чатів. Повідомлення про скликання загальних зборів (т.1 а.с.170-171) та, відповідно, відповідь на нього (т.1 а.с.173) не приймається до уваги, як недопустимий доказ, адже [PERSON] , яка склала повідомлення не є учасником справи. Інформаційна довідка на 245 аркуші справи 2 тому також не приймається судом до уваги, оскільки здійснена за запитом не учасника справи та не стосується предмету спору. Отже, позивач вважає, що за нею слід визнати права власності на три об`єкти нерухомості: квартиру та нежитлове приміщення в IV пусковому комплексі, який зданий в експлуатацію та машиномісце в V пусковому комплексі, який також зданий в експлуатацію під час розгляд справи, на підставі укладених трьох договорів асоційованого членства в споживчому товаристві «Сузір`я Будова», в той час як СТ «Сузір`я Будова» вказує на неможливість виконання вимог договорів, у зв`язку з визнання недійсним договору про спільну діяльність на підставі якого СТ «Сузір`я Будова» здійснювало свою діяльність на об`єктів за адресою: [ADDRESS] ). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У частині першій статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правовідносини сторін договору асоційованого членства в споживчому товаристві, який окрім, членських правовідносин містить положення про інвестиційні зобов`язання регулюються законами України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та «Про інвестиційну діяльність». Інвестор має право володіти, користуватися, розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій (об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права). Інвестор має право на придбання необхідного йому майна у громадян і юридичних осіб безпосередньо або через посередників за цінами і на умовах, що визначаються за домовленістю сторін, якщо це не суперечить законодавству України, без обмеження за обсягом і номенклатурою (частина перша статті 4, частини п`ята та шоста статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність»). У статті 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» визначено, що об`єкт інвестування - це квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном. Згідно зі статтею 177 ЦК України до об`єктів цивільних прав належать речі, майнові права та інше. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). За правилами статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування). Майнове право є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право є обмеженим речовим правом, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. У статті 190 ЦК України визначено, що майно є особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами. Отже, у ЦК України визначення майнового права немає, оскільки у статті 190 ЦК України лише зазначено, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. При цьому не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»). Концепція поняття «майно» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а отже і «майном» (пункт 98 рішення Європейського суду з прав людини щодо прийнятності заяви у справі «Броньовські проти Польщі» («Broniowski v. Poland»), заява № 31443/96; пункт 22 рішення від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05). Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Таким чином, майнове право - це обумовлене право на набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. СТ «Сузір`я Будова» в п.1.2 укладених з позивачем договорів, які визначають предмет договорів асоційованого членства у споживчому товаристві зобов`язалося забезпечити будівництво будинку і після його здачі в експлуатацію передати пайовику закріплене за ним приміщення, за умови виконання пайовиком зобов`язання за договором. Згідно матеріалів справи [PERSON] частково сплатила внесеки за двома договорами щодо квартири та нежитлового приміщення та у повному обсязі здійснила оплату по договору асоційованого членства в споживчому товаристві щодо паркомісця. Проте, навіть за умови повної сплати за договорами, на переконання суду позивач не може набути право власності на три об`єкти нерухомості, адже внаслідок визнання недійсним договору про спільну діяльність №1/Г-19 укладеного між ТОВ «УВГП-Система» та СТ «Сузір`я Будова» 29.08.2018, СТ «Сузір`я Будова» не набуло жодних прав щодо результатів будівництва будинку за адресою: [ADDRESS] , а, тому, на час розгляду справи у СТ «Сузір`я Будова» відсутні повноваження щодо розпорядження результатами будівництва. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як зазначено у статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У частині першій статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію квартира як окремий об`єкт цивільних правовідносин ще не існує і набуває юридично статусу об`єкта цивільних правовідносин лише після державної реєстрації, здійсненої відповідно до закону (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 521/19092/17). У статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 цього Закону). Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 зроблено висновок, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлено право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої на підставі договору був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою. Право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію, якщо таке передбачено законом чи договором, а повноцінним об`єктом у розумінні ЦК України такий об`єкт стає після його державної реєстрації. Захист прав на новостворене майно, прийняте в експлуатацію, у разі невизнання відповідачем прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист здійснюється на загальних засадах цивільного законодавства. Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою. Суд погоджується з доводами позивача про те, що [PERSON] є інвестором, однак право власності на приміщення у об`єкті будівництва за адресою: [ADDRESS] , не набуте нею, адже СТ «Сузір`я Будова» позбавлене права розпоряджатися майновими правами вищевказаного об`єкту будівництва, внаслідок визнання недійсним договору про спільну діяльність №1/Г-19 від 29.08.2016. При тому, суд звертає увагу на те, що договори асоційованого членства укладенні між позивачем та СТ «Сузір`я Будова» не містять визначення конкретних об`єктів нерухомого майна, характеристика квартири, нежитлового приміщення та машиномісця визначені тільки у додатках №1 до Договорів - «Специфікація». Згідно ст.876 ЦК України власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбаченого законом або договором. Забудовником (замовником) будівництва за адресою: [ADDRESS] є Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України. Генеральним підрядником будівництва є КП «Будова». СТ «Сузір`я Будова» не було забудовником та не набуло права на спільну діяльність на об`єкті будівництва. [PERSON] частково сплатила кошти на виконання договорів асоційованого членства у споживчому товаристві на рахунок СТ "Сузір`я Будова", що підтверджується наданими евитанціями, однак доказів того, що ці кошти передані далі саме на інвестування будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] суду представлено не було. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] та на машиномісце [ADDRESS] за [PERSON] , адже СТ «Сузір`я Будова» не могло розпоряджатися майновими права щодо цих об`єктів нерухомого майна. Інші доводи представника позивача не спростовують висновків суду вказаних вище, а, тому, не приймаються до уваги. Окрім того, суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі при розгляді справи №761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі іншої особи, як належного співвідповідача, за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті, є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 20 січня 2021 року у справі№ 203/2/19 (провадження № 61-6983св20). Визначення відповідачів, предмет спору та підстави позову є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів і обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується останнім під час розгляду справи. Визначення складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. З огляду на зміст наведених норм захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача (аналогічний висновок викладено в пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 року у справі № 910/15792/20). За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (наведену правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 910/7122/17). Заявлені позовні вимоги до відповідачів ТОВ «Баубуд», КП «Будова», СТ «Сузір`я Будова» та СТ «Сузір`я Плюс», ТОВ «УВГП-Система» задоволенню не підлягають, адже такі відповідачі є неналежним відповідачами та порушення прав та інтересів позивача з боку вказаних відповідачів судом не встановлено, оскільки лише Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України як замовник будівництва є особою за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Щодо вимоги зустрічного позову Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України про визнання недійсними договорів асоційованого членства в споживчому товаристві суд зазначає наступне. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу. У статті 215 ЦК України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Водночас за змістом частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно із статтею 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору. Разом з тим, далі вказано, що обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі № 6-62цс16). На захист прав третіх осіб, які виступають у правовідносинах з юридичними особами, у тому числі й укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.03.2017 у справі № 760/8121/16-ц). Позивач за зустрічним позовом вказує, що договір про спільну діяльність №1/Г-19 від 29.08.2016 є недійним через його укладення без погодження з Управлінням, яке є необхідними в силу положень Договору №22/УПБ-70Д від 25.11.2004, а, тому, СТ «Сузір`я Будова» не мало права укладати з іншими особами договори асоційованого членства в споживчому товаристві. Проте, суд не погоджується з такими доводами Південного управління капітального будівництва МОУ, адже СТ «Сузір`я Будова» на підставі недійсності договору про спільну діяльність, встановлену рішенням господарського суду у справі №916/4928/24, не набуло права укладати договори щодо інвестування об`єкту будівництва об`єкту за адресою: [ADDRESS] , тоді як договори асоційованого членства №4/239-КР від 13.03.2018, №146/М від 13.03.2018 та №4/16в-К від 08.10.2018 та Статут СТ «Сузір`я Будова» не містить положень щодо конкретного майна (майнових прав до введення будинків в експлуатацію) у об`єктів за адресою: [ADDRESS] . Південне управління капітального будівництва МОУ просить визнати недійсними договори, якими серед іншого визначені членські правовідносини між позивачем та СТ «Сузір`я Будова», наслідком чого буде фактична втрата позивачем членства в СТ «Сузір`я Будова», тоді як такі правовідносини сторін ніяк не впливають на права та обов`язки Південного управління капітального будівництва МОУ. Оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Цивільний кодекс України не містить визначення поняття «заінтересована особа», тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів. У зв`язку з цим виділяють декілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно). Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права. Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначила, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Доводи про відсутність узгодження Управління на укладення договору про спільну діяльність є безпідставними, адже такий договір вже визнаний судом недійсним, предметом спору є інші договори. На переконання Південного управління капітального будівництва МОУ недійсність договору про спільну діяльність свідчить про недійсність укладених на його основі договорів асоційованого членства у споживчому товаристві. Верховний суд у постанові від 27 листопада 2019 року при розгляді справи №396/29/17 дійшов висновку, що системне тлумачення абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК України та пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що: (а) законодавець не передбачив можливість здійснення односторонньої реституції; (б) правила абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК України застосовуються тоді, коли відбувається саме двостороння реституція; (в) в тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України. Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України не вказує, які його права порушують договори асоційованого членства укладені позивачем, не відзначає які наслідки матиме для нього визнання договорів недійсними. Разом з тим, з врахуванням встановленої судом безпідставності позовних вимог про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, замовником яких є Південне управління капітального будівництва, визнання недійсними договорів асоційованого членства в споживчому товаристві не створить для позивача за зустрічним позовом жодних правових наслідків. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Аналіз норм процесуального права, а також норм статей 4, 15, 16 ЦК України дає підстави стверджувати, що захисту в суді підлягає не будь-яке право особи, а саме порушене. Такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, яке існувало до укладення правочину. Застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину, тобто має місце двостороння реституція. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року № 910/3372/19. Ураховуючи вищевикладене та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що визнання недійсними договорів асоційованого членства у споживчому товаристві, які укладені між [PERSON] та СТ «Сузір`я Будова» не є ефективним способом захисту для Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Представник позивачів просила застосувати до зустрічного позову строк позовної давності, з приводу чого суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Виходячи з положень ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2022 у справі № 758/10335/16-ц. Отже, у зв`язку з тим, що зустрічний позов є необґрунтованим, строки позовної давності до нього не застосовуються. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії"). Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на вищевикладене, відсутні підстави наводити доводи іншим аргументам учасників справи.

Outcome: dismissed