Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] через свого представника, адвоката Кудлюк Олександр Іванович звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування вимог посилається на те, що 09 лютого 2021 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Романченко Ю.В. заведена спадкова справа 14/2021 до майна [PERSON] , який помер [INFO] , залишивши заповіт, посвідчений Колядою Л.О., секретарем Нивотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області 24 лютого 2020 року, за реєстровим № 12 у частині окремо визначеної, належної йому земельної ділянки, на ім`я [PERSON] , який є позивачем, та заповіт, датований 23.11.2020 року на все належне [PERSON] майно, посвідчений Нінчуром С.М. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області на ім`я [PERSON] . 15 липня 2021 року від приватного нотаріуса Романченко Ю.В. позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої нотаріус зазначив, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] не можливо, так як є інших заповіт, складений пізніше. У позивача [PERSON] виник сумнів щодо дієздатності [PERSON] , так як йому достовірно відомо, що станом на день посвідчення оспорюваного заповіту, останній дуже хворів, що посилило його психічні розлади, тому не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Ухвалою суду від 02.05.2024 справа прийнята до провадження, яка надійшла з Апостолівського районного суду Дніпропетровської області. 20.05.2024 року представник відповідача подав відзив, в якому вимоги не визнає просить суд в їх задоволенні відмовити. Ухвалою від 13.02.2025 призначена судово-психіатрична експертиза. 08.07.2025 надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 10 від 09.07.2025 року. Ухвалою від 08.07.2025 поновлено провадження. Ухвалою від 16.12.2025 закрито підготовче провадження. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Представник відповідача позов не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.02.2021 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Романченко Ю.В. заведена спадкова справа до майна [PERSON] , померлого [INFO] , змістом якої є зокрема заповіт, посвідчений 23.11.2020 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Нянчуром С.М. на ім`я [PERSON] на майно, належне [PERSON] . Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, постановою нотаріуса від 15.07.2021 року позивач отримував відмову, оскільки був наявний заповіт [PERSON] на ім`я [PERSON] .. Сторона позивача вважає, що вказаний заповіт повинен бути визнаний недійсним, оскільки він складений [PERSON] незадовго до його смерті та він перебував на час його складання у безпорадному стані маючі психічний розлад здоров`я. За клопотанням позивача судом призначена посмертна судово-психіатрична експертиза згідно висновків якої, [PERSON] на момент підписання заповіту 23.11.2020 року виявляв психічний розлад у формі легкої розумової відсталості в ст. помірно вираженої дебільності з порушенням поведінки та соціальної адаптації та за своїм психічним станом на момент підписання заповіту 23.112020 року він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Стаття 207 ЦК України визначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Крім того, згідно з положеннями статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Спеціальною нормою, яка передбачає підстави недійсності заповіту є ст. 1257 ЦК України, якою визначено лише дві підставі недійсності заповіту. Так, згідно ч. 2 передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За цією ж статтею недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Таким чином, слід прийти до висновку, що заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, у яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Статтею 81 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Позивач зазначає, що на час складання заповіту в листопаді 2020 року [PERSON] захворів на пневмонію, що погіршило його психоемоційний стан та підсилило його психічні розлади. Страждаючи на психічні розлади, провали в пам`яті спадкодавець не орієнтувався іноді в часі та просторі. Відповідно Висновку судово-психіатричного експерта № 10 від 09.07.2025 року [PERSON] під час складання заповіту 23.11.2020 виявляв психічний розлад у формі легкої розумової відсталості в ст. помірно вираженої дебільності з порушенням поведінки та соціальної адаптації та за своїм психічним станом на момент підписання заповіту 23.112020 року він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вбачає, що наявні підстави для визнання заповіту від 23.11.2020 року недійсним, а тому приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідача. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved