Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» - далі ТОВ «Факторинг Партнерс») звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4754149 від 10.09.2021 в розмірі 29 190,00 грн., а також судових витрат по оплаті судового збору та професійної правової допомоги. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 10.09.2021 між ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи між ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» було укладено електронний договір № 4754149 про надання споживчого кредиту, в розмірі 10 000,00 грн. строком на 30 днів. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість. 01.08.2025 між між ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс», було укладено Договір факторингу №01-08/25, згідно з умовами якого позивач набув права грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 4754149 від 10.09.2021. Ухвалою від 12.12.2025 дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (без виклику) за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву у встановленому законом порядку не подав. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних в справі доказів, суд дійшов наступного висновку. 10.09.2021 між ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» було укладено електронний Договір № 4754149 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого Товариство надало відповідачу [PERSON] кредит, а відповідач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (далі Договір). Відповідно до умов договору сума кредиту (загальний розмір) складає 10 000,00 грн., строком на 30 днів. Стандартна процентна ставка 1,9% в день у межах строку кредиту. Кредитодавцем ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» було перераховано [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. на його банківську картку № [NUMBER] , що підтверджується наданою позивачем довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім». 01.08.2025 між ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу № 01-08/25, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» свої права грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами, у тому числі і за Договором № 4754149 від 10.09.2021. Відповідно до Реєстру Боржників до Договору факторингу №01-08/25 від 01.08.2025 від ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача [PERSON] на загальну суму 29 190,00 грн. Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, відбулася заміна кредитодавця на підставі укладеного договору, а тому до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 4754149 від 10.09.2021. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а згідно вимог ст.ст. 527,530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у встановлений договором строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, положення якої застосовуються до відносин за кредитним договором, позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві кредит у строк та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбаченого, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), при цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Судом встановлено, що відповідач неналежним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, тому у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 29 190,00 грн. Ці обставини підтверджуються письмовими розрахунками заборгованості. Доказів погашення заборгованості як первинному, так і новому кредитору, матеріали справи не містять та відповідачем не надано. Встановлені фактичні обставини справи на підставі поданих доказів, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, свідчать про те, що позичальник [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, допустив прострочення виконання зобов`язання протягом дії кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до ст. ст.12,13,81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищенаведеного, суд встановив, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються відповідним розрахунком і підлягають до задоволення. Окрім цього, позивачем ТОВ «Факторинг Партнерс» 02.07.2024 було укладено Договір №02-07/2024 про надання правової допомоги з Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АСІСТАНС». На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката, пов`язаних з цією справою, позивач надав також Заявку про надання юридичної допомоги №787 від 01.09.2025, Витяг з Акту №19 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025, відповідно до яких Адвокатське об`єднання «ЛІГАЛ АСІСТАНС» надало клієнтові ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» послуги пов`язані з представництвом інтересів за позовом клієнта до [PERSON] на загальну суму 13 000,00 грн.. Тобто, позивач надав докази понесених витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України відшкодуванню підлягає не будь-яка допомога, а та, що пов`язана зі справою (представництво в суді, підготовка до її розгляду, збір доказів тощо). Відповідно до частини четвертої цієї ж статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вивчивши матеріали справи та подану заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновків про таке. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п.80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (Заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, в п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрат на правничу допомогу суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт: вивчення документів, підготовка позовної заяви. Суд також враховує категорію та складність справи, суть спору й характер спірних правовідносин, загальну тривалість процесу, кількість учасників справи, кількість та обсяг зібраних та доданих до позовної заяви доказів, а також обсяг документів, що підлягав вивченню у справі. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, яка є малозначною, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у таких справах є майже типовими та фактично шаблонними, а обсяг наданих доказів є невеликим, участі в судовому засіданні представник позивача не брав, а тому суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу, до 4 000,00 грн. Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката суд вважає співмірним із складністю даної справи та виконаних робіт, витраченим на виконання таких часом, обсягом наданих послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторін. Оскільки позов задоволено, з відповідача в користь позивача відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати, понесені на сплату судового збору в сумі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved