Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

04 листопада 2025 року Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області звернулась до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилалась на те, що відповідно до рішення Старокостянтинівської міської ради від 05.06.2024 №39 п.2/23/VIII «Про прийняття нерухомого майна у комунальну власність Старокостянтинівської міської територіальної громади» житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , прийнятий у комунальну власність Старокостянтинівської міської територіальної громади. Право власності на вищезазначений житловий будинок зареєстровано за Старокостянтинівською міською радою 07.03.2025 та розроблено технічний паспорт на житловий будинок від 26.05.2023 КП «Старокостянтинівське міське бюро технічної інвентаризації». Відповідно до листа відділу комунального майна виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 29.04.2025 у 8-ми квартирному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані 22 особи з них в квартирі [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , відомості відсутні. Крім цього в ході проведеного огляду вищезазначеного житлового будинку встановлено, що в ньому ніхто з зареєстрованих осіб не проживає, житловий будинок знаходиться у незадовільному стані та потребує проведення капітального ремонту, особисті речі зареєстрованих громадян в житловому будинку відсутні, зі слів старости вони мають інше постійне місце проживання. У зв`язку з впорядкуванням житлового фонду Старокостянтинівської громади на теперішній час у Старокостянтинівської міської ради виникла необхідність ініціювання питання про визнання осіб що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: [PERSON] та [PERSON] , місце проживання яких було зареєстроване за адресою: кв. [ADDRESS] , а саме: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 05.05.1992 по теперішній час та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 05.05.1992 по теперішній час. Позивач вказує, що звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування жилим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав. Представник позивача звернувсь до суду з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити, з наведених у позові підстав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, від них не надійшло заяви про відкладення розгляду справи, тому суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною першою ст. 316 ЦК України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.391 ЦК України). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.47 Конституції України, встановлено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 Житлового кодексу України), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 Цивільного кодексу України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст.72 Житлового кодексу України, ст.405 Цивільного кодексу України). Також, відповідно до п.п.2 п.50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування)» затвердженого Постановою КМУ від 07.02.2022 №265 визначено, що зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2021 року у справі № 521/5887/17 (провадження № 61-7894св20) зазначено, що аналіз норм статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: не проживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважних причин не проживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №344/19735/19 (провадження № 61-13123св21) вказано, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності такої особи у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки. Вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. В суді встановлено, що відповідно до рішення Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 05.06.2024 №39 п.2/23/VIII «Про прийняття нерухомого майна у комунальну власність Старокостянтинівської міської територіальної громади» житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , прийнятий у комунальну власність Старокостянтинівської міської територіальної громади Хмельницької області. Право власності на вищезазначений житловий будинок зареєстровано за Старокостянтинівською міською радою Хмельницької області 07.03.2025 та розроблено технічний паспорт на житловий будинок від 26.05.2023 КП «Старокостянтинівське міське бюро технічної інвентаризації». Як вбачається з листа відділу комунального майна виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 29.04.2025 у восьмиквартирному житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані 22 особи і місце проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] зареєстровано у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , відомості відсутні. Згідно повідомлення начальника КП «Бюро технічної інвентаризації Старокостянтинівської міської ради» №537 від 17.12.2025 право власності на квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] станом на 31.12.2012 - не зареєстровано та приватизаційні документи, на вказані квартири відсутні. Як вбачається з інформації відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 10.07.2025 місце проживання відповідачів зареєстроване за адресою: квартира [ADDRESS] , а саме: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 05.05.1992 по теперішній час та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 05.05.1992 по теперішній час. Встановлено, що відповідачі у вищевказаному житлі не проживають понад шість місяців без поважних причин, житловий будинок знаходиться у незадовільному стані та потребує проведення капітального ремонту, особисті речі зареєстрованих громадян в житловому будинку відсутні. Вказані обставини підтверджується даними акту візуального обстеження житлового будинку [ADDRESS] від 10.04.2025 з світлинами; даними акту №6 про не проживання осіб за місцем реєстрації від 10.04.2025 з світлинами; даними повідомлення Веснянської старости Старокостянтинівської ОТГ В.Вороніної №18-10/70 від 22.12.2025. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, відповідно до положень ч.1 ст.71 Житлового кодексу України та слід визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою [ADDRESS] . Також, відповідно до ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню з кожного відповідача по 1514 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved