Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

До суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в якій представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 11.02.2024 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем був укладений договір про надання фінансового кредиту № 79772112, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5500,00 грн на строк 30 днів та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на день. Позивач вказує, що за договором факторингу набув право вимоги за цим договором. Також зазначає, що станом на день подачі позову у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 19112,50 грн, з яких: 5500 грн заборгованість за основною сумою кредиту, 2808 грн заборгованість за процентами, 13612,50 заборгованість за процентами за понадстрокове користування кредитом. З наведених вище підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в зазначеному розмірі та судові витрати. Ухвалою суду від 09.10.2025 провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи без його участі, на позові наполягав. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідно ч. 8 ст.128, п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідач у встановлений строк відзив на позов не подала. Також, до суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно з електронним сайтом Луцького міськрайонного суду Волинської області користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин, інформацію про призначені судові засідання. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, але вони результатів не дали. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 11.02.2024 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем був укладений договір про надання фінансового кредиту № 79772112, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5500,00 грн на строк 30 днів та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на день. Кредитний договір та Додаток до договору підписано Позичальником за допомогою електронного підпису, що був сформований шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону Відповідача, вказаний у пункті 29 Кредитного договору . За договором факторингу позивач набув право вимоги за кредитним договором. Позивач зазначає, що станом на день подачі позову у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 19112,50 грн, з яких: 5500 грн заборгованість за основною сумою кредиту, 2808 грн заборгованість за процентами, 13612,50 заборгованість за процентами за понадстрокове користування кредитом. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Всупереч вищенаведеному, позивач не надав суду будь-яких доказів виконання кредитором умов кредитного договору від № 140306, а саме: доказів видачі позики відповідачу шляхом її перерахування на банківський рахунок позичальника (п.2.1. Договору). Матеріали справи містять лише сам договір позики, а також документи, що підтверджують перехід права вимоги до позивача, але будь-яких доказів виконання договору позики (банківська виписка, платіжне доручення, довідка про перерахування коштів платіжною системою тощо) в матеріалах справи немає. Позивач на підтвердження невиконання відповідачем своїх зобов`язань надає розрахунок заборгованості, згідно з яким станом заборгованість відповідача становить 19112,50 грн, з яких: 5500 грн заборгованість за основною сумою кредиту, 2808 грн заборгованість за процентами, 13612,50 заборгованість за процентами за понадстрокове користування кредитом. Однак зазначений доказ суд не може брати до уваги, оскільки документ може визнаватись як доказ, в сукупності з іншими, які стверджують отримання позичальником коштів. Водночас ні кредитор, ні фактор не надав підтвердження перерахування коштів, а розрахунок сам по собі не доводить факту кредитування та його виконання. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази про отримання відповідачем коштів за договором № 79772112, відповідно відсутній факт укладення між первісним кредитором та відповідачем договору. У зв`язку з вищевикладеним, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1, ч. 2ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовив у задоволенні позову, судові витрати позивача залишаються за ним.

Outcome: dismissed