Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

26.08.2025 до Чугуївського міського суду Харківської області надійшов позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», інтереси якого представляє адвокат Анохіна Ольга Олексіївна, до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договорами: № 2001449891301 від 11.11.2019 у розмірі 32560,41 грн та № 1001995433501 від 15.10.2021 у розмірі 88745,19 грн, що у загальній сумі становить 121305,60 грн, а також суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позовний вимог позивач зазначає, що між позивачем та відповідачем укладено кредитні договори: № 2001449891301 від 11.11.2019, за яким [PERSON] видано кредит в сумі 20000,00 грн та № 1001995433501 від 15.10.2021, за яким [PERSON] видано кредит в сумі 60001,00 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання за вказаними кредитними договорами належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.04.2025 року складає: -за кредитним договором від 11.11.2019 № 2001449891301 - 32560,41 грн, з яких: 19950,00 грн заборгованість за кредитом, 12610,41 грн. заборгованість за процентами; -за кредитним договором від 15.10.2021 № 1001995433501 - 88745,19 грн., з яких: 52501,53 грн заборгованість за кредитом, 15,84 грн. заборгованість за процентами, 36227,82 грн. заборгованість за комісією; яку банк просить стягнути з відповідача на свою користь, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 24.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив провести розгляд справи без участі представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] , шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за місцем реєстрації та з урахуванням встановленого судом зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Клопотання про відкладення справи та відзив на позов до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів та за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст.ст. 280-281 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 листопада 2019 року між [PERSON] та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено кредитний договір за № 2001449891301, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 3000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту, який поступово збільшився до 20000,00 грн. Вказаний кредит надано строком на 12 місяців з пролонгацією на такий самий строк, у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін. Стандартна процентна ставка річних 47,88 %. В заяві на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 2001449891301 від 11.11.2019 [PERSON] просила встановити на її поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях, відкритий за її заявою, кредитний ліміт у сумі 3000,00 грн. та надати кредитну картку миттєвого випуску (не персоніфікованої) № [NUMBER] ; з розміром процентної ставки річних - 47,88 % річних, орієнтовна загальна вартість кредиту - 1257,86 грн. До укладення кредитного договору, 11 листопада 2019 року [PERSON] підписано також паспорт споживчого кредиту, в якому йому була надана інформація споживачу до укладення договору про споживчий кредит, відповідно до яких сума/ліміт кредиту - 3000,00 грн., строк - 12 місяців з пролонгацією на такий самий строк, у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін, розміром фіксованої процентної ставки - 47,88 % річних, загальні витрати за кредитом - 257,86 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту - 1257,86 грн., реальна річна процентна ставка 47,88%. Згідно наданої довідки про збільшення кредитного ліміту до договору № 2001449891301 від 11.11.2019, сума кредитного ліміту поступово збільшувалась: 23.01.2020 до 7000,00 грн; 04.06.2020 до 11800,00 грн, 19.02.2021 до 17800,00 грн; 19.05.2021 до 18800,00 грн; 23.10.2021 до 20000,00 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач, порушуючи умови договору, свої зобов`язання за договором належним чином в частині погашення заборгованості за кредитом не виконувала. З виписки/особового рахунку за період з 11.11.2019 до 09.04.2025 вбачається, що відповідач користувалася наданими їй кредитними коштами та періодично здійснювала погашення наявної у неї заборгованості. Так, згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 2001449891301 від 11.11.2019, станом на 09.04.2025 включно складає 32560,41 грн, з яких: 19950,00 грн заборгованість за кредитом, 12610,41 грн. заборгованість за процентами. 15 жовтня 2021 року між [PERSON] та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено кредитний договір за № 1001995433501, згідно якого надано споживчий кредит в розмірі 60001,00 грн. строком на 24 місяці, процентна ставка річних 0,01%, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%. В заяві на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001995433501 від 15.10.2021 [PERSON] просила надати споживчий кредит на загальні споживчі цілі шляхом банківського переказу на рахунок [NUMBER] , у сумі 60001,00 грн строком на 24 місяці, з розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99%, розміром процентної ставки - 0,01 % річних, із схемою повернення кредиту - ануїтетною (рівними платежами). В даній заяві наведено також графік платежів за період з 15.10.2021 по 15.10.2023, вказано, що чиста сума кредиту 4294,33 щомісяця та 4294,32 (останній платіж), усього за 24 місяці - 103063,91 грн; комісія за обслуговування кредитної заборгованості 1794,03 щомісяця, усього за 24 місяці 43056,72 грн. До укладення кредитного договору, 15 жовтня 2021 року [PERSON] підписано також паспорт споживчого кредиту кредит на загальні цілі -GP Х-sell BCEЯСНО2,99 (24) без довідки_банківський переказ, в якому їй була надана інформація щодо умов кредитування, відповідно до яких сума споживчого кредиту - 60001,00 грн., строк - 24 місяців, розміром фіксованої процентної ставки - 0,01 % річних, щомісячна комісія за обслуговування кредиту - 2,99%, загальні витрати за кредитом - 43062,91 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту - 103063,91 грн., реальна річна процентна ставка 76,9755%. Надання кредитних коштів в сумі 60001,00 грн. підтверджується платіжною інструкцією № TR.52924464.27805.8810 від 15.10.2021. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач, порушуючи умови договору, свої зобов`язання за договором належним чином в частині погашення заборгованості за кредитом не виконував. З виписки/особового рахунку за період з 15.10.2021 до 09.04.2025 вбачається, що відповідач користувався наданими йому кредитними коштами та періодично здійснювала погашення наявної у неї заборгованості. Так, згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 1001995433501 від 15.10.2021, станом на 09.04.2025 включно складає 88745,19 грн., з яких: 52501,53 грн заборгованість за кредитом, 15,84 грн. заборгованість за процентами, 36227,82 грн. заборгованість за комісією. 10 квітня 2025 року АТ «ПУМБ» на адресу [PERSON] надіслано письмову вимогу (повідомлення), в якій доведено до відому останній, що станом на 09 квітня 2025 року існує заборгованість в сумі 121305,60 грн. за кредитними договорами: від 11.11.2019 № 2001449891301 у розмірі 32560,41 грн; від 15.10.2021 № 1001995433501 у розмірі 88745,19 грн, яку банк просив погасити не пізніше 30 календарних днів з дня отримання повідомлення. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку позивач). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Щодо вимоги про стягнення комісії за кредитним договором № 1001995433501 від 15.10.2021 у розмірі 36227,82 грн, суд зазначає наступне. Правовідносини з приводу отримання споживчого кредиту врегульовані положеннями ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. За змістом ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У розділі Споживчий кредит (без послуги страхування) заяви № 1001995433501 від 15.10.2021 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана відповідачем визначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 2,99 %. Розділ заяви «Графік платежів» містить відомості про те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 1794,03 грн щомісяця. Загальний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування становить 43 056,72 грн. Отже умовами, укладеного між сторонами договору передбачена сплата позичальником комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Згідно розділу 4 паспорту споживчого кредиту щомісячна комісія за обслуговування кредиту - 2,99 База нарахування щомісячної комісії - нараховується щомісячно, від суми кредиту, який видається на загальні споживчі цілі. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 13.07.2022 року № 363/1834/17, зауважено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону N 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Так, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). За додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності) сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У розділі Споживчий кредит заяви № 1001995433501 від 15 жовтня 2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана відповідачем визначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 2,99 %. Розділ заяви «Графік платежів» містить відомості про те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 1794,03 грн щомісяця. Загальний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування становить 43056,72 грн. Згідно розділу 4 паспорту споживчого кредиту щомісячна комісія за обслуговування кредиту - 2,99 База нарахування щомісячної комісії - нараховується щомісячно, від суми кредиту, який видається на загальні споживчі цілі. Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, як в заяві № 1001995433501 від 15 жовтня 2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, так і в паспорті споживчого кредиту не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування кредитної заборгованості (списання, зарахування кредитної заборгованості, розрахунково-касові операції, надання консультативних та інформаційних послуг) за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх із споживачем при укладенні кредитного договору, то положення заяви № 1001995433501 від 15 жовтня 2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемним, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21. Крім того, аналогічні висновки, щодо визнання нікчемним пункту кредитного договору АТ «ПУМБ» яким передбачено сплату комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, викладені в постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 752/4008/20. Так, у вказаній постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 752/4008/20 зазначено наступне: «Як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, пунктом 4 спірного кредитного договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й у графіку щомісячних платежів, який є частиною кредитного договору від 18 березня 2019 року. Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА 1 було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, колегія суддів погоджується, що положення пункту 4 кредитного договору, укладеного 18 березня 2019 року між ОСОБА 1 та АТ «ПУМБ» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.» Положеннями п. 5.7.3 публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 15 березня 2021 року), долученої позивачем до матеріалів справи визначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касові операції щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Оскільки, публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не підписана відповідачем, остання не може вважатись частиною договору приєднання, так і не містить чіткого переліку послуг, з яким ознайомилась відповідач та з яким остання погодилась. Крім того, дані із сайту банку належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015р. (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією по кредитному договору № 1001995433501 від 15 жовтня 2021 у розмірі 36227,82 грн. є необґрунтованою, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає. Крім того, за період існування кредитних правовідносин між сторонами відповідач сплатив позивачу комісію за кредитним договором № 1001995433501 на загальну суму 5382,09 грн (15.11.2021 - 1794,03 грн., 15.12.2021 - 1794,03 грн., 15.01.2022 - 1794,03 грн.), що підтверджується відомостями, які зазначені у виписці по особовому рахунку з 15.10.2021 по 09.04.2025 та розрахунком суми заборгованості. Отже, суд дійшов висновку, що сплачена відповідачем комісія підлягає зарахуванню до основної заборгованості відповідача в порядку ст. 216 ЦК України. (52501,53 грн. (заборгованість за тілом кредиту) - 5382,09 грн (сплачена комісія) = 47119,44) Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення зі [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 2001449891301 від 11.11.2019 у розмірі 32560,41 грн, з яких: 19950,00 грн заборгованість за кредитом, 12610,41 грн. заборгованість за процентами та за кредитним договором № 1001995433501 від 15.10.2021 у розмірі 47135,28 грн., з яких: 47119,44 грн заборгованість за кредитом, 15,84 грн. заборгованість за процентами, а всього за двома кредитними договорами у розмірі 79 695, 69 гривень. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України» від 18 липня 2006 року; «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною Інструкцією № 814 від 11.07.2025. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги Акціонерного товариства АТ «Перший Український Міжнародний Банк» підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1591,48 грн. (79695,69х2422,40:121305,60=1591,48), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial