Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб, що був укладений із відповідачем, вказуючи, що вони мають різні характери та погляди на спільне сімейне життя, з грудня 2024р. не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, збереження подружніх відносин протирічить її інтересам. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] (діє згідно довіреності від 24.04.2024р.) просить проводити розгляд справи без участі позивача та її представника та без фіксації судового засідання технічними засобами. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] (діє згідно довіреності від 19.06.2024р.) у заяві від 23.01.2026р. зазначив, що відповідач визнає позовні вимоги у повному обсязі, просить проводити розгляд справи за його відсутності, з періодом та причиною припинення шлюбних стосунків погоджується. Відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд розглядає справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини, і, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. 10.06.2011р. між сторонами у справі укладено шлюб, зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 431 (а.с.6). Встановлено, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, любов та повага один до одного, сторони з грудня 2024р. не проживають однією сім`єю, тому збереження шлюбно-сімейних відносин між сторонами неможливе і суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що визнання позову не суперечить чинному законодавству, а тому суд приймає визнання позову та приймає рішення про задоволення позову. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції № СВ09286329/1 від 07.05.2025р. позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач позов визнав, то стягненню з нього підлягає 50% від сплаченого судового збору, а саме 605, 60 грн., а інші 605, 60 грн. підлягають поверненню позивачці з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved