Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного сумісного майна. В обгрунтування позову зазначила, що вона у період з 2010 року по 07 березня 2015 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем. Разом з ним були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, підтримували в належному стані будинок, мали спільний бюджет. 07 березня 2015 року між ними було зареєстровано шлюб, який рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 08 червня 2021 року було розірвано. 07 грудня 2010 року, в період спільного сумісного проживання без реєстрації шлюбу, вони з відповідачем придбали будинок, розташований по [ADDRESS] , який оформили на відповідача. Даний будинок був придбаний за її грошові кошти, які їй передала тітка [PERSON] . [INFO] , в період їх спільного проживання без реєстрації шлюбу, у них народився син [PERSON] , на утримання якого відповідач сплачує аліменти. Зазначає, що за час спільного проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу за спільні кошти придбано наступне майно: будинок, розташований [ADDRESS] , автомобіль KIA SPORTAGE, н/з [NUMBER] , 2008 року випуску, та автомобіль Skoda Octavia, 2008 року випуску (Т.1 а.с.1-4). При збільшенніта уточненні позовних вимог у заяві від 03 січня 2024 року представник позивача зазначив, зокрема, що сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Їх батько кошти на утримання дітей не надає. Відповідно до судового наказу Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 28.10.2021 у справі №383/316/21 стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дітей, які відповідач не сплачує та має заборгованість. Діти навчаються, відвідують гуртки та репетиторів, потребують коштів на лікування. Ніякої участі у вихованні дітей відповідач не приймає, не цікавиться умовами їх проживання, станом їхнього здоров`я та їх навчанням. Матеріальної допомоги на утримання власних дітей відповідач не надає. У зв`язку з викладеним просить суд відступити від «рівності» часток під час поділу спільного майна з урахуванням інтересів дітей, які потребують захисту та підтримки. Крім цього зазначає, що автомобіль KIA SPORTAGE, н/з [NUMBER] , 2008 року випуску, який придбаний у шлюбі 29 грудня 2018 року, після розірвання шлюбу без згоди позивача був відчужений відповідачем 19 жовтня 2021 року. Вказує, що сторони разом утримували господарство: свиней - 200 голів, курей - 50 штук, індиків - 10 штук. Загальна вартість перелічених свійських тварин та птиці відповідно до проведених ним розрахунків становить 960000 грн., з яких 2/3 частини майна складає 640000 грн. Крім того, зазначає, що вклад позивачки у спільно придбаний спірний будинок розташований по [ADDRESS] щі Вільшанка посвідчується її участю у будівництві шляхом надання будівельних матеріалів (цегли, дощок, шиферу) від розбирання будинку, який належав [PERSON] та знаходився в [ADDRESS] . Участь [PERSON] в будівництві спірного будинку підтверджується закупочними актами та розрахунковими накладними на загальну суму - 61838 грн. (Т.1 а.с.139-143). Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, остаточно сформулювавши їх, представник позивача просив суд: - встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , без реєстрації шлюбу у період з 2010 року до 07.03.2015; - визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя будинок за адресою: [ADDRESS] ; - виділити у власність [PERSON] , [INFO] , 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] ; - виділити у власність [PERSON] , [INFO] , 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] ; - виділити у власність [PERSON] , [INFO] , автомобіль KIA SPORTAGE, н/з [NUMBER] , 2008 року випуску; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію, яка складає 2/3 частини ринкової вартості автомобіля KIA SPORTAGE, н/з [NUMBER] , 2008 року випуску у розмірі 203360 грн; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію, яка складає 2/3 частини ринкової вартості сільгосппродукції у розмірі 640 000 грн. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 28 червня 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна залишено без руху та запропоновано позивачеві подати до суду позовну заяву та її копію із зазначенням ціни позову (Т.1 а.с.33-34). 20 липня 2023 року [PERSON] подано уточнену позовну заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного сумісного майна (Т.1 а.с.38-41). Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 02 серпня 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна залишено без руху та запропоновано позивачеві подати до суду позовну заяву та її копію із зазначенням ціни позову з урахуванням вартості частини автомобіля KIA SPORTAGE, 2008 року випуску (Т.1 а.с.54-55). 18 серпня 2023 року [PERSON] подано уточнену позовну заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного сумісного майна (Т.1 а.с.59-62). Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 07 вересня 2023 року (Т.1 а.с.63-64). 04 вересня 2023 року представник відповідача - адвокат Оніщук В.І. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач дійсно 07.03.2015 зареєстрував шлюб з позивачкою, який було розірвано за рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 08.06.2021. Також відповідач до реєстрації шлюбу з позивачкою мав певні стосунки, від яких у сторін народилась дитина, син - [PERSON] , [INFO] . Друга дитина сторін, син - [PERSON] , [INFO] , народився під час їхнього шлюбу. Відповідач вважає, що їхні дошлюбні стосунки з позивачем тривали протягом незначного періоду, менше ніж рік до народження сина [PERSON] та не мали ознак сімейних, оскільки сторони не мали взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю. Крім того, на час реєстрації народження сина сторін [PERSON] , [INFO] , позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, тому реєстрація народження [PERSON] відбувалася через процедуру визначення походження дитини від батька за заявою матері та батька дитини. Відтак відповідач вважає, що оскільки позивач не надала суду належних доказів про спільне проживання сторін у період з 2010 року по 07.03.2015 та наявність у них прав і обов`язків притаманних подружжю у вказаний період, то даний позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову (Т.1 а.с.71-72). 13 грудня 2023 року представник позивача - адвокат Доров А.О. подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що сторонами підтверджується факт відносин до народження сина [PERSON] . Тобто дитина була зачата сторонами в 2013 році, а відносини між сторонами почалися ще в 2010 році. Проживати сторони почали разом, вести спільне господарство, мали спільний бюджет, спільний побут ще з 2011 року, що посвідчується штампом про реєстрацію в паспорті [PERSON] , оскільки [PERSON] була зареєстрована в спірному будинку з 13.05.2011 (Т.1 а.с. 113-116). 03 січня 2024 року [PERSON] подано позовну заяву про збільшення позовних вимог (Т.1 а.с.139-143). Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2024 року, зокрема, прийнято до розгляду заяву представника позивача - адвоката Дорова Андрія Олексійовича про збільшення позовних вимог у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного сумісного майна. У подальшому справу розглядати з урахуванням збільшених позовних вимог (Т.1 а.с.214-217). 16 лютого 2024 року представник відповідача - адвокат Оніщук В.І. подав до суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог, у якій зазначив, що відповідач належним чином виконує свої обов`язки із утримання та виховання дітей, а саме: вчасно та у повній мірі сплачує аліменти на утримання дітей та несе додаткові матеріальні витрати на їх утримання, оздоровлення тощо. Забезпечує дозвілля та відпочинок дітей. Цікавиться їх успіхами у навчанні. Вважає, що вимоги про відступлення від «рівності» часток під час поділу спільного майна є безпідставними та мають бути критично оцінені судом, оскільки для порушення такого питання відсутні підстави, визначені ст. 70 СК України. Відносно утримування господарства та стягнення грошової компенсації його вартості відповідач вказує, що між сторонами було проведено поділ усього майна в добровільному порядку. Кури та індики були прийняті позивачем у замороженому вигляді разом із морозильною камерою та іншим спільно нажитим майном. Свині, що залишалися в спільному господарстві були продані, а кошти від їх продажу разом з іншими заощадженнями сім`ї були передані позивачу для купівлі будинку в м. Первомайськ Миколаївської області, який вона, як виявилося згодом, змовившись із продавцем будинку, оформила за договором дарування. У зв`язку з наведеним, просив відмовити у задоволенні позовної заяви, з урахуванням заяви про збільшення (уточнення) позовних вимог (Т.2 а.с.6-8). 06 березня 2024 року представник позивача - адвокат Доров А.О. подав до суду відповідь на відзив на заяву про збільшення позовних вимог, у якій зазначив, що більшість наданих відповідачем квитанцій не стосується витрат на дитину, а несе особистий характер; фото, надані до відзиву, зроблені два роки назад, в той час, коли він ще цікавився життям дітей та зустрічався з ними. Зазначає, що відповідач фактично визнав факт спільного проживання та ведення спільного господарства разом із [PERSON] . Хоча при цьому жодних доказів щодо передання курей та індиків в замороженому вигляді разом із морозильною камерою відповідачем у справі не надано. У зв`язку з викладеним просив задовольнити позов у повному обсязі (Т.2 а.с.81-85). Відповідно до ухвали Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 29 березня 2024 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна та призначено справу до судового розгляду по суті (Т.2 а.с.93-94). Згідно з ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2024 року призначено у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна судову транспортно-товарознавчу експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено (Т.2 а.с.224-226). 14 лютого 2025 року поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна (Т.3 а.с.18). Позивач [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити, зазначила, що вона проживала разом із сином в с. Залізничне. З вересня 2010 року вони з [PERSON] почали проживати однією сім`єю. Разом з ним придбали будинок за 20000 грн. в [ADDRESS] , половину вартості будинку в сумі 10000 грн. вона віддавала особисто дочці власниці, а другу частину передали після оформлення документів. Під час оформлення будинку нотаріус повідомив, що вона перебуває у шлюбі. Батько відповідача, який був там присутній, сказав, що на неї оформити будинок не можна, а тому потрібно оформити на відповідача, а з часом можна буде переоформити частину будинку на неї. Їй нічого не заважало розірвати шлюб і оформити частину будинку на себе, однак вона не наполягала на цьому, оскільки любила відповідача, була впевнена та планувала з ним жити разом все життя довго і щасливо. Оформили будинок на [PERSON] .. Після цього він її з сином одразу в будинку прописав і вони туди переїхали. У відповідача був автомобіль Lada Kalina. Вона перевезла із Залізничного троє своїх телят та двоє свиней. У зв`язку з переїздом звільнилася з роботи на елеваторі. Попередній шлюб з [PERSON] , який зареєстрований у 2002 році, не розривала, оскільки проживала сама і потреби його розривати не було. У 2010 році нічого їй не заважало звернутися до юриста для роз`яснень та розірвати шлюб з [PERSON] . [PERSON] знав, що вона перебувала в шлюбі з [PERSON] , однак не наполягав на розлученні та не пропонував їй одружитися. Нікому її попередній шлюб не заважав та ніхто не звертав на це увагу. Коли була вагітна, подала позов про розірвання шлюбу. Шлюб з [PERSON] розірвала у 2014 році коли у них з відповідачем народилася дитина, що стало перешкодою у реєстрації народження дитини на [PERSON] як батька. Викликали [PERSON] , який писав відмову, що це не його дитина, а відповідач писав, що це його дитина. Вона отримувала пенсію на старшого сина, який є інвалідом та вносила її до спільного бюджету, кошти витрачали спільно, що потрібно те і купували. Розводили курей, свиней, індиків, потім продавали і купували все що потрібно на будівництво. Робили ремонт у будинку, купували побутову техніку. Одразу використовували речі, які вона привезла зі свого старого будинку, а з часом стали заробляти кошти, купувати нові речі для побуту. Її будинок в с. Залізничному розібрали і з матеріалів побудували сарай, частину матеріалів витратили на зерносховище та почали розводити свиней. Під час спільного проживання добудували будинок, побудували гараж, два сараї, зерносклад, купили автомобілі, кошти на авто позичали у [PERSON] . Вони все робили разом, вона допомагала йому будувати, молоти зерно, приймати пологи в свиней, доглядала за дітьми, прибирала, готувала. В основному кошти знаходилися у відповідача, бюджет був спільний. Здавали телят, купували цемент. Добудували ще один сарай перед будинком і загнали туди свиней. Курей було 50 штук, індиків 10 штук, точну кількість свиней не може назвати, до 200 голів, тому що тільки 80 голів загнали в новий сарай, а у великому сараї були свиноматки. За час проживання купували автомобіль Skoda Octavia, потім його продали, позичили гроші, яких не вистачало і купили автомобіль KIA SPORTAGE. Прожили разом десять років, потім почалися сімейні проблеми, відповідач негарно себе поводив, почав простягати руки, це бачили діти, виганяв з будинку. Вирішили трохи пожити окремо, щоб відпочити, а потім назад зійтися. В 2020 році в період шлюбу було оформлено договір дарування на будинок в місті Первомайськ. Вона зібрала речі і переїхала з дітьми в м. Первомайськ. Відповідач приїжджав до них і почав простягати руки навіть там. Відносини не налагоджувалися. Вони з [PERSON] домовилися, що він віддасть їй автомобіль за рахунок іншого майна, що йому залишиться. Спочатку він дійсно віддав їй автомобіль, вона на ньому їздила, але пізніше викликав поліцію і забрав його назад. Шлюбні відносини з відповідачем припинилися у грудні 2020 року, а шлюб розірвали в липні 2021 року. В господарстві тримали свиней та за рахунок цього і жили. Свиней продавали та за ці гроші ремонтували будинок, витрачали кошти для сім`ї, на утримання дітей. Доказів купівлі тварин під час перебування у шлюбі немає, реєстрацію їх не проводили, свиней не зважували, актів зважування не було, лише вакцинували. Інших доказів наявності поголів`я на момент припинення шлюбних відносин немає. Спочатку відповідач сплачував аліменти самостійно, а потім сказав їй, щоб зверталася до суду. Судовий наказ надіслала для примусового виконання до виконавчої служби, аліменти відповідач надсилає на карту. Заборгованості особливо не було. Відповідач спілкується з дітьми та брав їх на вихідні, купував смаколики. Спірним автомобілем користувався відповідач. Він не відшкодував вартість частини майна. Про продаж спірного автомобіля раніше відомо не було, автомобіль був проданий без її згоди. Про продаж автомобіля їй стало відомо під час судового розгляду. Представник позивача - адвокат Доров А.О. в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та врахувати при стягненні компенсації за автомобіль середню ринкову вартість автомобіля, визначену під час судового розгляду справи відповідно до висновку експерта. Суду пояснив, що у період з 2010 року по 07 березня 2015 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Разом були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, підтримували в належному стані будинок, мали спільний бюджет. 07 березня 2015 року між ними було зареєстровано шлюб. В період спільного сумісного проживання без реєстрації шлюбу, вони з відповідачем придбали будинок, розташований по [ADDRESS] , який оформили на відповідача, автомобіль KIA SPORTAGE та автомобіль Skoda Octavia. Зазначив, що сторони мають спільних дітей. Діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Їх батько кошти на утримання дітей не надає, аліменти на утримання дітей не сплачує та має заборгованість. Діти навчаються, відвідують гуртки та репетиторів, потребують коштів на лікування. Ніякої участі у вихованні дітей відповідач не приймає, не цікавиться умовами їх проживання, станом їхнього здоров`я та їх навчанням. Крім цього зазначає, що автомобіль KIA SPORTAGE після розірвання шлюбу без згоди позивача був відчужений відповідачем. Вказує, що сторони разом утримували господарство: свиней - 200 голів, курей - 50 штук, індиків - 10 штук. Загальна вартість перелічених свійських тварин та птиці становить 960000 грн., з яких 2/3 частини майна складає 640000 грн. Зазначив, що вклад позивачки у спільно придбаний спірний будинок, розташований по [ADDRESS] щі Вільшанка посвідчується її участю у будівництві шляхом надання будівельних матеріалів від розбирання будинку, який належав [PERSON] та знаходився в с. Залізничне. Участь [PERSON] в будівництві спірного будинку також підтверджується закупочними актами та розрахунковими накладними. Зазначив, що окрім наданих доказів та показів свідків, наявність поголів`я підтверджується сараями, ангарами, об`ємом господарства, здійсненням підприємницької діяльності щодо реалізації сільськогосподарської продукції, зокрема свиней. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначив, що жодних доказів позивачка на підтвердження вимог не надала. Суду пояснив, що їздив у с. Залізничне, зустрічалися з [PERSON] , тоді переїхали у Вільшанку. За спільні кошти у 2010 році придбали будинок по [ADDRESS] . Частина коштів була позивача, а частина його. Під час оформлення будинку нотаріус повідомив, що [PERSON] перебуває у шлюбі, а тому на неї не можна оформляти будинок. Він запропонував оформити будинок [ADDRESS] на [ADDRESS] . Вона не захотіла, і вони разом вирішили оформити будинок на нього. Про те, що вона перебуває у шлюбі дізнався під час оформлення будинку у 2010 році. З вересня 2010 року почали проживати разом з [PERSON] .. Будинок оформили на нього, оскільки [PERSON] перебувала в іншому шлюбі. Одружилися у 2015 році. Вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Разом проживали, будували, як всі нормальні сім`ї. [PERSON] допомагала йому, щось робили разом, щось сам. В основному ініціатива в розвитку господарства була його. І в придбанні, і пошуку коштів на це. 50 голів маленьких свиней йому дав його батько, і вони почали вирощувати свиней. Коли будували перший сарай, частину матеріалів взяли зі старого будинку [PERSON] в с. Залізничне, а частину матеріалів придбали. Коли будували склад, докупляли матеріали. У сараї могло утримуватися 30 - 40 голів, дивлячись якої вагової категорії. Після того як вони почали проживати окремо, він придбав [PERSON] будинок в м. Первомайськ на кошти, які отримав від продажу свиней, яких вони тримали. Вона по хитрому зробила, їй нотаріус підказав, щоб оформила договір дарування. Він їй дав 10 000 доларів, однак розписку вона йому не дала. Проживати як чоловік та жінка почали в 2015 році, коли уклали шлюб. До цього проживали разом з 2010 року. З [PERSON] сварилися, однак не бив її, жодної заяви в поліцію не було. Шлюбні відносини припинили з грудня 2020 року, розлучилися в 2021 році, на розлучення подавав він. Документів на купівлю свиней у них не було, індивідуальних номерів свині також не мали. Станом на момент припинення фактичних шлюбних відносин кількість худоби ніде не зафіксована. Там і близько не було 200 голів. Коли розійшлися, продали все поголів`я свиней (хряки, свиноматки) і на ці гроші придбали будинок позивачці. Після того як розійшлися, з першого дня аліменти сплачує шляхом перерахування коштів на картку позивачки, заборгованості по аліментах немає, возив дітей в зоопарк, Софіївський парк, у кафе ходили, купив дитині на день народження комп`ютер за 24000 грн., привіз дрова, бензин, щоб діти не мерзли. У період шлюбу разом придбали земельну ділянку площею 6 га, оформивши заповіт на позивачку. Вважає, що вартість автомобіля нижча ніж визначена експертом, оскільки він має знос. Не має бажання заявляти клопотання щодо проведення експертизи вартості автомобіля. Зі сторони позивачки не було жодних претензій щодо продажу автомобіля, договір купівлі-продажу нею не оспорювався, згоду від неї на продаж не отримував. Звертає увагу на те, що свідки позивача у своїх поясненнях щодо нього говорили неправду. Представник відповідача - адвокат Оніщук В.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, суду пояснив, що сторони в добровільному порядку поділили майно, спору після розірвання шлюбу не було. Відповідач відчужував спірний автомобіль за ціною, яка на той час відповідала стану автомобіля, оскільки договір купівлі-продажу укладався в територіальному сервісному центрі. Вважає, що договір є офіційним документом, він не може суперечити дійсній вартості цього транспортного засобу, сплачено всі податки, ціна 140000 грн чітко зафіксована і узгоджена між сторонами. Позивач не оспорювала договір і він є дійсним. Відповідач не визнає ціну, яка зазначена у висновку експерта, оскільки даний автомобіль експертом не оглядався, автомобіль мав пошкодження як і лакофарбового покриття так і потребував ремонту кузова, ходової частини та іншого дороговартісного ремонту, тому сторона відповідача вважає що немає потреби у проведенні експертизи даного авто, оскільки цей автомобіль був в такому стані який його оцінили в сервісному центрі і зареєстрували договір за відповідною ціною яка відповідала його стану на той час. Зазначає, що відповідач не витрачав майно не в інтересах сім`ї, не пропивав, не знищував його. Жодних доказів щодо застосування до неї насилля позивач не надала. Аліменти на утримання дітей сплачує вчасно. Звертався до суду з позовом про встановлення участі у вихованні дітей батьком. Кількість свиней нічим не підтверджена, їх реєстрація, передбачена чинним законодавством, не проводилася, свідки ніколи не перебували на території господарства та не перераховували тварин. Надані позивачем описи щодо проведення щеплень свиней не є належними доказами. Також у наданих позивачем документах на придбання будівельних матеріалів зазначені прізвища, які не стосуються даної справи, а тому не є належними доказами. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що у 2020 році [PERSON] попросив його допомогти перевезти речі з будинку у с-щі [PERSON] , де вони проживали разом із позивачем. Зокрема необхідно було перевезти меблі, одяг та інші речі, які вже були запаковані. Будь-яких тварин не перевозили. Із техніки вантажили пральну машинку, холодильник. Вони завантажили речі до вантажного автомобіля-буса і перевезли до м. Первомайськ, де їх розвантажили. До м. Первомайськ сторони їхали разом на окремому легковому автомобілі разом із дітьми. Із розмови сторін зрозумів, що вони придбали будинок у місті Первомайськ. На речі, які необхідно перевезти, вказували [PERSON] та [PERSON] . Він знав позивача та відповідача як сім`ю. Назад у с-ще [PERSON] його привіз [PERSON] . Під час спільного проживання сторони тримали свиней. Близько двох разів на рік він допомагав сторонам вантажити та перевозити свиней. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом 10 років з 2010 року, вели спільне господарство, мають двох дітей, зараз вони розлучені та хочуть поділити майно. Вони робили разом ремонти, будували сараї. Частину матеріалів для побудови вони взяли із старого будинку, в якому проживала позивач до шлюбу, а іншу частину купували за спільні кошти. Вони проживали у будинку, який був придбаний за кошти [PERSON] . Позивач допомагала відповідачу з доглядом за птицею, свинями, прибирала, прала, готувала їсти. Яку кількість худоби тримали сторони їй не відомо. Після розлучення відповідач передав позивачу автомобіль, але пізніше забрав його. Особисто свідком будь-яких сварок між сторонами вона не була. Зі слів позивача, відносно неї відповідач застосовував фізичне насильство. Після розлучення [PERSON] переїхала в м. Первомайськ у будинок, який вона отримала у дарунок. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] та [PERSON] одружилися та придбали будинок, почали разом проживати ще до народження дитини у 2014 році. Разом тримали господарство: кіз, корів, птицю, свиней. Свиней тримали на продаж. У свинарник жодного разу не заходив, тому не може назвати кількість свиней, яку тримали сторони. Після розірвання шлюбу [PERSON] продовжує тримати певне господарство. У 2021 році [PERSON] збирала підписи в акті опису майна, однак він думав, що ставить підпис на свідчення спільного проживання [PERSON] та [PERSON] . Не пам`ятає, що саме він підписував. Він одразу повідомив позивача, що йому не відомо, яка кількість тварин перебуває у господарстві сторін, тому не може стверджувати про це. У домоволодіння [PERSON] він не приходив, будь-яку худобу та птицю він не рахував, позивач приходила до нього додому і надавала йому документи для підпису. Документи він підписував вже після того, як сторони припинили спільне проживання. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що сторони з 2010 року проживали разом як сім`я протягом 10 років, до 2020 року. Вони разом тримали свиней, курей, гусей. Свиней мали понад 100 голів. За час спільного проживання вони придбали будинок, автомобіль, будували свинарник. Після розірвання шлюбу [PERSON] передав позивачу автомобіль, однак потім забрав. Зі слів позивача їй стало відомо, що відповідач ображав її. Будинок, в якому сторони проживали разом, придбаний за спільні кошти. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що з 2010 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом в селищі Вільшанка, придбали будинок. Потім почали вести спільне господарство, працювали. Через 5 років спільного проживання у них народилась дитина та вони одружилися. [PERSON] іноді дозволяв собі ображати та принижувати [PERSON] . В кінці кінців вони вирішили розлучитися та [PERSON] переїхала в м. Первомайськ. Будинок [PERSON] в с. Залізничне вони розібрали, будували сараї, склади під зерно. Коли [PERSON] приїжджає до [PERSON] , то влаштовує сварки. Гроші на будинок в селищі Вільшанка [PERSON] позичала у неї, потім вони повернули ці кошти. Під час їхнього спільного проживання [PERSON] допомагала [PERSON] у всьому, вона готувала, прала, прибирала, допомагала по господарству, вони тримали близько 200 свиней. Під час шлюбу вони придбали автомобіль, який зараз знаходиться у [PERSON] . [PERSON] скаржилася їй, що [PERSON] застосовував до неї фізичне насильство. До їхнього спільного проживання [PERSON] мала певні заощадження. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] товаришує із [PERSON] . [PERSON] розповідала їй, що [PERSON] в процесі розлучення із чоловіком. [PERSON] є не дуже щирою людиною та її словам не варто довіряти. [PERSON] пояснювала, що вона познайомилася із [PERSON] під час навчання в автошколі у 2020 році. З квітня 2024 року вона не спілкується з [PERSON] у зв`язку зі звільненням останньої. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] знає близько 30 років, з [PERSON] знайомий приблизно з 2007 року. Він дійсно підписував якийсь документ у 2021 році, однак це був акт, що посвідчував факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] . Кількість худоби він своїм підписом ніколи не посвідчував, оскільки вона йому не відома. Для проставлення підпису до нього додому приїжджали [PERSON] та [PERSON] у 2021 році. Позивач повідомила його, що йому необхідно посвідчити своїм підписом факт її спільного проживання із [PERSON] за вказаною в акті адресою. Підпис дійсно належить йому, однак в акті, що він підписував, не була зазначена кількість худоби та птиці. Тварин ніхто не рахував та їх кількість йому не відома. В приміщення, де тримається худоба, він ніколи не заходив. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] разом тримали господарство. Сторони під час спільного проживання продавали тварин. У 2021 році [PERSON] дійсно надавала йому для підписання акт про опис майна, для цього приходила до нього додому. Однак, перерахунок поголів`я не проводився. Під час підписання акту [PERSON] та [PERSON] були відсутні. Яка кількість тварин була наявна в господарстві на той момент йому не відомо, в господарські приміщення він не заходив. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] суду показав, що середня ринкова ціна даного автомобіля визначалася у відповідності вихідних даних, які були зазначені в ухвалі суду і матеріалах справи, тобто для вирішення даного питання достатньо марки і моделі автомобіля, рік виготовлення, об`єм двигуна, з якого було зрозуміло, що це бензиновий двигун і всіх цих даних було достатньо для визначення середньої ціни. Номер кузова не належить даному транспортному засобу, його було зазначено помилково. Вказаний номер кузова відноситься до шкоди октавії, однак вказане не вплинуло на висновок. При визначенні оцінки автомобіля номер кузова не враховувався. Для вирішення питання середньої ринкової вартості автомобіля було достатньо даних зазначених в ухвалі суду. Якби не вистачало б якихось даних, то було б заявлено відповідне клопотання. Було достатньо марки, моделі і об`єму двигуна. Щодо зазначення у висновку про те, що автомобіль має повний привід, було проведено аналіз ринку продажу аналогічних транспортних засобів та з`ясовано, що автомобілі такого року випуску, як повнопривідні так і передньопривідні, були в однаковій ціні і навіть є аналоги передньопривідні, які коштували дорожче. У бюлетені не зазначено вид коробки перемикачів, механіка чи автомат. Ціна середня, ціну встановлено з припущенням, що автомобіль є аварійно не пошкоджений. Якби визначалася ринкова вартість, то там була б інша ситуація. При розрахунку ринкової вартості враховується пробіг, комплектація, комплектність, фактичний стан (корозія, подряпини, пошкодження оббивки та інше), а також аварійні пошкодження. В даному випадку вказано середню ринкову вартість за аварійно непошкоджений автомобіль. На середньоринкову вартість автомобіля не впливає, повний чи передній привід автомобіля. Заслухавши вступне слово учасників справи, допитавши свідків, експерта, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільшанського районного управління юстиції у Кіровоградській області, 07 березня 2015 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільшанського районного управління юстиції у Кіровоградській області (Т.2 а.с.175). Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 08 червня 2021 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено та розірвано шлюб поміж [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07.03.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільшанського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №4. Вказане рішення суду набрало законної сили 09.07.2021 (Т.1 а.с.205). Сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільшанського районного управління юстиції у Кіровоградській області 27 лютого 2014 року, та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Вільшанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 26 липня 2016 року (Т.1 а.с.12-13). Відповідно до судового наказу Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] щомісяця аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (Т.1 а.с.106). Згідно з копією договору дарування житлового будинку від 16 жовтня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №№1-550; 1-551, укладеного між [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON] (Обдаровувана), дарувальник передав безоплатно у власність обдаровуваній, а обдаровувана прийняла у власність на умовах цього договору житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (Т.3 а.с.6-7) Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №375748117 від 24.04.2024 за [PERSON] 22 травня 2023 року зареєстровано право власності на будівлю свинарника, А, загальною площею 634,95, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, 27 квітня 2015 року зареєстровано право оренди земельної ділянки відповідно до договору оренди земельної ділянки, укладеного між Вільшанською селищною радою та орендарем [PERSON] , площею 0,1052 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за адресою: [ADDRESS] , строк дії 27.04.2064 (Т.2 а.с.130-134). Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2010 року по 07 березня 2015 року суд зазначає таке. Згідно з ч.ч. 2,4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється не тільки на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а й на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином, обов`язковою умовою для визнання однією сім`єю чоловіка і жінки, які не перебувають в зареєстрованому шлюбі, крім власне факту спільного проживання, є ведення ними спільного побуту, господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 6 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. При цьому, в порядку ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим, а також у разі його розірвання. Статтею 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Таким чином, положеннями ст. 74 СК України врегульовані майнові права осіб, що проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Ці положення є виключенням, а отже особи, які проживали без реєстрації шлюбу інших прав, ніж визначені ст. 74 СК України, не набувають. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц). Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20). Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17). У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до частини першої статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. У постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 522/1252/14-ц (провадження № 61-11255св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18), від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18 (провадження № 61-3852св19), від 13 травня 2024 року у справі № 727/8026/23 (провадження № 61-5139св24) визначено, що для встановлення факту спільного проживання необхідною умовою є, зокрема, неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі. Аналіз наведених вище норм чинного законодавства дає підстави стверджувати, що законодавець визначив пріоритетність зареєстрованого шлюбу, також визначений принцип одношлюбності і заборони на укладання шлюбу з особою, яка вже перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі. Встановлення судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є визнанням державою сімейних стосунків фізичних осіб і, за своєю суттю є альтернативою зареєстрованого шлюбу, а отже такі відносини мають бути правомірними. Позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу у період з 2010 року до [INFO] . Разом з цим, відповідно до копії запису акта про одруження №3 від 05 жовтня 2002 року, [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Йосипівка Вільшанського району Кіровоградської області, уклала шлюб із [PERSON] , [INFO] . Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » (Т.1 а.с.172). Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2013 року розірвано шлюб поміж [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 05.10.2002 у Йосипівській сільській раді Вільшанського району Кіровоградської області, актовий запис №3. Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишено « [PERSON] ». Рішення набрало законної сили 27 вересня 2013 року (Т.2 а.с.174). 07 березня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільшанського районного управління юстиції у Кіровоградській області, який рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області 08 червня 2021 року, що набрало законної сили 09 липня 2021 року, було розірвано (Т.2 а.с.175, Т.1 а.с.205). Таким чином, судом встановлено, що у період з 05 жовтня 2002 року до 27 вересня 2013 року позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2013 року. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, оскільки рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] набрало законної сили 27 вересня 2013 року, тому шлюб вважається припиненим 27 вересня 2013 року. Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Аналіз указаних норм дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень вищевказаної статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту не перебування осіб у будь-якому іншому шлюбі. В той же час, за приписами СК України шлюб в Україні вважається укладеним з дня його державної реєстрації в органах РАЦС. З огляду на викладене, суд зауважує, що перебування [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] унеможливлює встановлення судом факту її спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 2010 року по [INFO] , оскільки вказане не відповідає нормам сімейного права та суперечить моральним засадам суспільства. Таким чином, установивши, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 05 жовтня 2002 року до 27 вересня 2013 року, суд дійшов висновку про відмову у встановленні факту спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2010 року до 27 вересня 2013 року, оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в зазначений період суперечить вимогам статті 25 СК України. Поряд з цим, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за однією адресою в [ADDRESS] , в будинку, який належить на праві власності відповідачеві на підставі договору купівлі-продажу від 07 грудня 2010 року. Зокрема, місце проживання [PERSON] з 13 травня 2011 року зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (Т.1 а.с.5-6). 02 лютого 2021 року [PERSON] знялася з реєстрації місця проживання [ADDRESS] та зареєструвала місце проживання в [ADDRESS] . 13 травня 2011 року [PERSON] також зареєстрував своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] (Т.1 а.с.7 -8). Більш того, у період їх спільного проживання [INFO] у них народився син [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільшанського районного управління юстиції у Кіровоградській області (Т.1 а.с.13). Батьками у вказаному свідоцтві зазначені [PERSON] та [PERSON] . Крім цього, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт спільного проживання сторін. Покази свідків у цій справі щодо спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу суд вважає належними доказами для встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , оскільки здебільшого джерелом таких свідчень є відомості, які свідки сприймали особисто та були повідомлені їм сторонами, які позиціонували себе як сімейну пару у спірний період часу. Повідомлені свідками обставини узгоджуються з іншими матеріалами справи та підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя у [PERSON] та [PERSON] . Однак, суд оцінює критично покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в частині застосування відповідачем насильства до позивача, оскільки вказане не підтверджується матеріалами справи. Більш того, суд не бере до уваги покази свідка [PERSON] , оскільки вони є непереконливими, зокрема, з урахуванням показів свідка [PERSON] . Разом з цим відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнавав факт спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Крім цього сторони погодили у судовому засіданні момент припинення спільного проживання та ведення господарства - грудень 2020 року. Таким чином в ході розгляду справи судом встановлені обставини, характерні для сімейних правовідносин, а саме: спільне проживання в одному будинку [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] , та реєстрація їх місця проживання за однією адресою з 13 травня 2011 року, ведення спільного господарства, спільного побуту, спільне харчування, наявність спільного бюджету, взаємне піклування, наявність взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, придбання майна в інтересах сім`ї для спільного користування, зокрема й будівельних матеріалів для облаштування будинку, приведення до належного для проживання стану, побудова господарських будівель, відзначення свят. З огляду на викладене, повно та всебічно встановивши обставини справи, ретельно та належно дослідивши та надавши правову оцінку всім зібраним доказам й доводам сторін, за своїм внутрішнім переконанням на підставі належним чином оцінених доказів, суд дійшов висновку про те, що сторони у спірний період проживали разом та перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, усі житлово-побутові витрати несли разом, тобто здійснювали свої права як подружжя. Таким чином, суд вважає, що позивачкою надано належні, допустимі та достатні докази, які у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують факт її проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Додатково суд враховує, що як наслідок спільного фактичного проживання, позивачка та відповідач уклали шлюб 07 березня 2015 року. З огляду на викладене, на підставі належним чином оцінених доказів суд дійшов висновку про те, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 27 вересня 2013 року (розірвання позивачем попереднього шлюбу з [PERSON] ) до 07 березня 2015 року (реєстрація шлюбу [PERSON] з [PERSON] ). Однак, враховуючи що позивач [PERSON] у період з 05 жовтня 2002 року до 27 вересня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , позовні вимоги щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в період з 2010 року по 27 вересня 2013 року (період перебування у іншому зареєстрованому шлюбі) не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про виділення у власність автомобіля та стягнення грошової компенсації вартості автомобіля суд зазначає таке. Пунктом 3 частини першої статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з абзацом 2 частини другої статті 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до вимог частини третьої ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Частинами першою, другою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно з висновком Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду в постанові від 05 квітня 2019 року у справі №645/4711/15-ц один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Аналогічна позиція підтримана у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності», у якому зазначено, що вартість спільного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано. Для її визначення у разі необхідності призначається експертиза. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У постанові Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18) зазначено, що «при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна». У постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19) Верховний Суд зазначив, що «у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Разом з тим, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) виснував, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Ринкова вартість колісного транспортного засобу це вартість, за яку можливе відчуження КТЗ на ринку подібного КТЗ. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 08 червня 2021 року у справі №384/114/21 (провадження №2/384/87/2021) позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 07 березня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільшанського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис за № 4 (Т.1 а.с.9). В період шлюбу 29 грудня 2018 року за рахунок спільних сумісних коштів подружжя ними було придбано транспортний засіб KIA SPORTAGE, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1975, куз. № [NUMBER] , про що свідчить лист Територіального сервісного центру МВС 3545 (на правах відділу міста Благовіщенське) Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Кіровоградській області (філія ГСЦ МВС) від 31 травня 2023 року №31/391/3545-23 (Т.1 а.с. 161). 19 жовтня 2021 року згідно з договором купівлі-продажу 4842/2021/2861757 транспортного засобу [PERSON] продав вищевказаний автомобіль [PERSON] (Т.3 а.с.212). За змістом п. 3.1. вказаного договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 140000 грн. Звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію, яка складає 2/3 частини ринкової вартості автомобіля Kia Sportage, 2008 року випуску у розмірі 203360 грн. Поряд з цим, під час судового розгляду справи ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2024 року було задоволено клопотання представника позивача та призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу (Т.2 а.с.224-226). Відповідно до висновку експерта від 07 лютого 2025 року №2193/24-27, складеного головним судовим експертом Кропивницького відділення Київського НДІСЕ Гончар В.В. за наслідками проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи, середня ринкова ціна колісного транспортного засобу Kia Sportage, 2008 року виготовлення, об`єм двигуна 1975 см3, реєстраційний № [NUMBER] , станом на дату проведення експертизи, а саме: 07.02.2025 складає: 321960 грн. 00 коп. (Т.3 а.с.13-16). З наведеного вбачається, що спірний автомобіль Kia Sportage, 2008 року виготовлення, об`єм двигуна 1975 см3, реєстраційний № [NUMBER] , було придбано позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] у період їх перебування у зареєстрованому шлюбі за кошти, які їм належали, а тому вказаний автомобіль в силу вимог ст. 60 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та належав їм на праві спільної сумісної власності. Даних про те, що відповідачем спірний автомобіль був відчужений за письмовою згодою позивача або даних про те, що кошти, отримані внаслідок відчуження транспортного засобу, були витрачені в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять. Встановивши, що сторони придбали автомобіль марки KIA SPORTAGE, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1975 см.куб, під час перебування у зареєстрованому шлюбі і що відповідач розпорядився зазначеним спільним майном подружжя на власний розсуд без повідомлення та письмової згоди [PERSON] , суд дійшов переконливого висновку, що в такому випадку позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу. В постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі №402/849/18 (провадження № 61-8383св19), зазначено, що «у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість». Відповідач на спростування розміру середньої ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідних повторних чи додаткових експертиз з оглядом автомобіля, а тому наданий висновок підлягає врахуванню під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя. Визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, суд виходить з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, що відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема у вищенаведеній постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Під дійсною вартістю спірного автомобіля на час розгляду справи розуміється грошова сума, за яку автомобіль не проданий, а міг бути проданим, що не є тотожними поняттями, а тому для визначення дійсної вартості спірного автомобіля необхідний висновок експерта, який має спеціальні знання, оскільки сторони з цього приводу порозумітися не можуть. Такий підхід гарантує позивачу справедливу сатисфакцію та одночасно убезпечить сторони від зловживань. За положеннями частини першої ст. 102 ЦПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. До предмета доказування у цій справі входить дійсна вартість спірного автомобіля, тобто грошова сума, за якою спірний автомобіль міг бути проданим, тобто ринкова його ціна, встановлення якої потребує наявних у експерта спеціальних знань. Наразі частина третя ст.102 ЦПК України передбачає, що висновок експерта може бути підготовлений, як на замовлення учасника справи, так і на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2023 року в справі №199/291/21 зазначив про те, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 травня 2023 року в справі №753/1902/21. Доводи представника відповідача про те, що судовий експерт Гончар В.В. при проведенні судової автотоварознавчої експертизи застосував невідповідні технічні характеристики транспортного засобу, зазначивши про повний привід та не проводив огляд автомобіля, суд не приймає до уваги та оцінює критично, оскільки допитаний в судовому засіданні експерт суду пояснив, що було проведено аналіз ринку продажу аналогічних транспортних засобів та з`ясовано, що автомобілі такого року випуску, як повнопривідні так і передньопривідні, були в однаковій ціні і навіть були аналоги передньопривідні, які коштували дорожче. Висновок складено відносно середньоринкової ціни колісного транспортного засобу на вторинному ринку України, а тому огляд автомобіля не проводився. Так, ухвалою суду на вирішення експерта поставлено лише одне питання, яка середня ринкова ціна автомобіля марки Kia Sportage, 2008 року виготовлення, об`єм двигуна 1975 см3, реєстраційний № [NUMBER] , станом на дату проведення експертизи. Із висновку експерта від 07 лютого 2025 року №2193/24-27 убачається, що середня ринкова ціна колісного транспортного засобу Kia Sportage, 2008 року виготовлення, об`єм двигуна 1975 см3, реєстраційний № [NUMBER] , станом на дату проведення експертизи, а саме: 07.02.2025 складає: 321960 грн. 00 коп. Отже, експертом досліджено питання середньої ринкової ціни спірного автомобіля, що в свою чергу свідчить про те, що автотоварознавча експертиза проведена відповідно та у межах ухвали суду. Обставина зазначення невірного номера кузова автомобіля не стала перешкодою у визначенні середньої ринкової ціни автомобіля відповідно до подібних за технічними характеристиками та роком випуску транспортними засобами і на обґрунтованість висновку експерта не вплинула, про що свідчить зміст висновку експерта та пояснення допитаного під час судового розгляду експерта, який зазначив, що при визначенні оцінки автомобіля номер кузова не враховувався. З аналізу висновку експерта від 07 лютого 2025 року слідує, що судовий експерт визначив рік виготовлення КТЗ (2008 року), та врахував дану характеристику автомобіля під час визначення його середньої ринкової ціни. Зокрема, у додатку 1 до висновку експерта від 07 лютого 2025 року Бюлетені автотоварознавця №139 лютий 2025 року зазначений рік випуску: 2008. Згідно з п. 3.1 розділу ІІІ Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/2092 (далі Методика), основним підходом до визначення ринкової вартості КТЗ є порівняльний підхід. Для визначення вартості за порівняльним підходом використовуються статистично усереднені цінові дані КТЗ, які були відчужені в Україні, за умов, що вони відповідають змісту поняття «ринкова вартість», зокрема ґрунтуються на даних ринку КТЗ і зведені в довідниках, до яких висуваються вимоги щодо науковості, об`єктивності, об`ємності інформації. За п.3.2 розділу ІІІ Методики найбільш вірогідним методом порівняльного підходу до оцінки КТЗ є метод, заснований на аналізі цін ідентичних КТЗ. За цим методом вартість визначається на базі середньої ціни продажу (пропозиції) ідентичного КТЗ з відповідним строком експлуатації. Подальше коригування враховує різницю між пробігом, комплектністю, укомплектованістю, технічним станом об`єкта порівняння та об`єкта оцінки. Відповідно до п.7.4 розділу VІІ Методики середня ринкова ціна КТЗ це величина, яка визначається статистичними методами, еквівалентна найбільш вірогідній вартості продажу (пропозиції до продажу), сукупності КТЗ визначної моделі з відповідним строком експлуатації і пробігом на визначений момент часу, у конкретному регіоні чи місцевості з дотриманням вимог, що відповідають поняттю «ринкова вартість». У додатку 1 до висновку експерта від 07 лютого 2025 року Бюлетень автотоварознавця від 07 лютого 2025 року зазначено, що середній річний нормативний пробіг автомобіля, тис.км- 21, середній статистичний пробіг автомобіля, тис.км 351.7. За таких обставин, висновок експерта від 07 лютого 2025 року відповідає вимогам Законів України «Про судову експертизу» та «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національному стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженому постановою КМУ від 10 вересня 2003 року №1440, та Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/2092 та є у справі належним і допустимим доказом, оскільки протилежного не доведено. Як вже зазначалося вище, спірний автомобіль відчужений проти волі позивача і визначенню підлягає саме ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобіля на час розгляду справи. Висновком експерта від 07 лютого 2025 року встановлена саме середня ринкова вартість спірного автомобіля. Аргументи представника позивача про те, що до спірних правовідносин слід застосувати ціну 140000 грн, за якою відповідач [PERSON] продав автомобіль [PERSON] , тобто даними вартості спірного автомобіля відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 19.10.2021, не узгоджуються із позиціями, які висловлені Верховним Судом у постановах від 17 серпня 2022 року в справі №545/2396/20 та від 15 жовтня 2020 року №483/812/19, приймаючи до уваги, що ціна спірного автомобіля у договорі купівлі-продажу від 19 жовтня 2021 року №4842/2021/2861757 є договірною, а не дійсною ринковою вартістю транспортного засобу. Відповідачем та його представником не надано доказів на підтвердження дійсної вартості спірного транспортного засобу та не спростовано належними і достовірними доказами середню ринкову ціну автомобіля, яка визначена висновком експерта від 07 лютого 2025 року. Таким чином, посилання відповідача та його представника на те, що висновок експерта не є належним та допустимим доказом в частині визначення середньої ринкової вартості автомобіля, є безпідставними, оскільки відповідач та його представник у встановленому процесуальним законом порядку не спростували вартість спірного автомобіля, зокрема, на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надали та не зверталися із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, хоча суд неодноразово роз`яснював відповідачу його право заявити таке клопотання. Більш того, жодних даних на спростування дійсної середньої ринкової вартості автомобіля, визначеної у висновку експерта відповідач не надав, а його домовленості з покупцем щодо низької вартості автомобіля не мають правового значення для правильного вирішення спору в цій частині. Не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає встановленим по справі обставинам, тому що позивач не оспорює договір купівлі-продажу автомобіля, є помилковими, оскільки у разі, коли один з подружжя розпорядився спільним сумісним майном подружжя на власний розсуд без повідомлення та письмової згоди іншого з подружжя, останній має право на грошову компенсацію половини дійсної ринкової вартості транспортного засобу, а тому обраний [PERSON] спосіб захисту порушених прав є ефективним та таким, що призводить до їх поновлення. Більш того, дійсність вказаного договору не є предметом розгляду у даній справі. Щодо відступу від засади рівності часток суд зазначає наступне. В обґрунтування вимоги щодо відступу від засади рівності часток представник позивача посилався на те, що неповнолітні діти проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Батько дітей [PERSON] ніякої участі у вихованні не приймає, не цікавиться умовами їх проживання, станом їхнього здоров`я та їх навчанням. Матеріальної допомоги на утримання власних дітей відповідач не надає, аліменти, відповідно до судового наказу Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2021 року на утримання дітей не сплачує. Крім цього зазначає, що позивачка [PERSON] має на утриманні сина [PERSON] [INFO] - інваліда з дитинства психічного захворювання (Дз. F 72. C 80), а тому позивачка перебуває у вкрай скрутному становищі і сама утримує дітей. У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи, що відповідач дітям матеріальної допомоги не надає, просив суд відступити від «рівності» часток під час поділу спільного майна, зокрема автомобіля, з врахуванням інтересів дітей, які потребують захисту та підтримки. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільшанського районного управління юстиції у Кіровоградській області 27 лютого 2014 року та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Вільшанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 26 липня 2016 року та (Т.1 а.с.12-13). Відповідно до судового наказу Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] щомісяця аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) (Т.1 а.с.106). Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 грудня 2021 року, яке набрало законної сили 20 січня 2022 року, позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними задоволено повністю. Зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дітьми [PERSON] та [PERSON] шляхом встановлення зустрічей з ними за місцем проживання [PERSON] (Т.2 а.с.10-11). Представником відповідача надано до суду платіжні інструкції та квитанції на підтвердження виконання відповідачем обов`язку зі сплати аліментів та здійснення додаткових витрат, а також фотосвітлини [PERSON] з дітьми (Т.2 а.с. 12-45). Більш того, відповідно до повідомлення Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області за №3585/6724 від 08.02.24, відповідачу [PERSON] повідомлено, що його заява від 02.02.2024 розглянута, з громадянкою [PERSON] проведена профілактична бесіда, щодо неналежного виконання своїх батьківських обов`язків та рекомендовано звернутися до Управління у справах дітей, для вирішення всіх спірних питань (Т.2 а.с86). Відповідно до частин другої, третьої статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21 надав роз`яснення щодо підстав для збільшення чи зменшення частки одного з подружжя у праві на майно. Зокрема, зазначено, що обставини, які є підставою для збільшення чи зменшення частки одного з подружжя у праві на майно можна поділити на дві групи: негативні, тобто ті, що надають можливість суду зменшити розмір частки одного з подружжя (частина друга статті 70 СК України); позитивні, що дають змогу суду збільшити розмір частки одного з подружжя (частина третя статті 70 СК України). Негативні обставини (частина друга статті 70 СК України) - орієнтовний перелік обставин (зокрема, якщо один із подружжя не дбав про матеріальне спільне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї), за наявності яких суд може зменшити частку одного з подружжя. Такі обставини можуть застосовуватися як окремо, так і в сукупності. Тобто законодавець невичерпно виокремив випадки недобросовісної поведінки одного з подружжя як під час шлюбу, так і після його розірвання щодо виконання своїх сімейних обов`язків та майна і встановив наслідок такої недобросовісної поведінки - зменшення розміру частки одного з подружжя. Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 70 СК України доповнено словами «ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей)». Тобто на рівні СК України передбачено, що ухилення від участі в утриманні дитини (дітей) є підставою для втручання в майнову сферу одного із подружжя за ухилення від виконання сімейного обов`язку з утримання дитини (дітей). Законодавець не пов`язує наявність такої негативної обставини ні з договором про сплату аліментів на дитину (дітей), рішенням суду (судовим наказом) про стягнення аліментів на дитину (дітей), ні з розміром заборгованості зі сплати аліментів. Тому ухилення від участі в утриманні дитини (дітей) може мати місце у разі: невиконання одним із батьків договору про сплату аліментів на дитину (дітей); невиконання рішення суду або судового наказу про стягнення аліментів на дитину (дітей); нездійснення одним із батьків жодного утримання за відсутності договору про сплату аліментів на дитину (дітей), рішення суду або судового наказу про стягнення аліментів на дитину (дітей). Позитивні обставини (частина третя статті 70 СК України) - суд може збільшити частку в праві на майно того з подружжя, з яким проживають діти до вісімнадцяти років або повнолітні непрацездатні діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Тобто законодавець пов`язує збільшення частки в праві на майно того з подружжя, з яким залишається дитина (діти), у разі, якщо недостатнім є розмір аліментів, які вона (вони) одержують. Таким чином, закон передбачає такий алгоритм: існує та виконується договір про сплату аліментів на дитину (дітей), рішення суду (судовий наказ) про стягнення аліментів на дитину (дітей); на дитину призначаються аліменти; розмір аліментів, які вона (вони) одержує (одержують), недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування; під час поділу майна подружжя частка в майні того з них, з ким проживає дитина (діти), за рішенням суду збільшується. Для застосування частини третьої статті 70 СК України щодо збільшення частки у спільному майні подружжя того з них, з яким проживає дитина з особливими потребами, необхідно встановити, зокрема, які саме потреби виникають у такої дитини та з чим вони пов`язані, як вони можуть забезпечуватися та чи покриває розмір сплачуваних аліментів понесені витрати та їх забезпечення та/або непонесені, але необхідні витрати. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Таким чином, при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] вчасно сплачує аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей, заборгованості не має, приймає участь у вихованні дітей, цікавиться умовами їх проживання, станом їх здоров`я та навчанням. Отже, проживання дітей з позивачем [PERSON] з огляду на встановлені судом обставини та положення статті 70 СК України, саме по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при стягненні компенсації за автомобіль, позивачем не доведено. Посилання позивача на необхідність відступу від засади рівності часток подружжя у спільному сумісному майні є необґрунтованим. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 27 грудня 2019 року у справі №297/2837/17. Разом з цим суд звертає увагу, що позивач перешкоджала відповідачеві у спілкуванні з дітьми, внаслідок чого він звертався до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області і 06 грудня 2021 року судом було прийнято рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними задоволено повністю, що свідчить про бажання батька виховувати дітей та спілкуватися з ними (Т.2 а.с.10-11). При цьому суд враховує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дітей, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. З матеріалів справи не вбачається, що [PERSON] зловживає алкоголем чи вживає наркотичні засоби, притягувався до адміністративної відповідальності чи кримінальної відповідальності, застосовував насильство щодо позивачки та дітей чи негативно впливає на їх духовний та фізичний розвиток, його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів, а тому доводи позивача суд не приймає до уваги як безпідставні. Суд не погоджується з доводами представника позивача щодо ненадання відповідачем коштів на додаткові витрати на дітей, оскільки аліменти ним сплачуються вчасно, що не заперечується позивачем, при цьому позивач має право на стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей відповідно до ст.185 Сімейного кодексу України. З огляду на викладене, враховуючи відсутність будь-яких підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позовні вимоги в частині стягнення 2/3 частки компенсації вартості транспортного засобу у спільному майні подружжя підлягають частковому задоволенню, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути грошову компенсацію, що становить частини середньої ринкової вартості транспортного засобу - автомобіля Kia Sportage, 2008 року виготовлення, об`єм двигуна 1975 см3, реєстраційний № [NUMBER] , VIN [NUMBER] , а саме: 160980 грн. 00 коп. Поряд з цим, суд вважає безпідставними позовні вимоги про виділення у власність [PERSON] транспортного засобу - автомобіля Kia Sportage, 2008 року виготовлення, об`єм двигуна 1975 см3, реєстраційний № [NUMBER] , оскільки 19 жовтня 2021 року його було відчужено відповідачем по договору купівлі-продажу і спірний автомобіль не перебуває у власності відповідача. Щодо позовних вимог про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та виділення його у власність суд зазначає таке. Відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 07 грудня 2010 року, укладеного між [PERSON] , [INFO] (Продавець), та [PERSON] , [INFO] (Покупець), посвідченого приватним нотаріусом Вільшанського районного нотаріального округу Науменком Ф.С., зареєстрованого в реєстрі за №1130, Продавець передав у власність, а Покупець прийняв у власність придатний для використання за призначенням житловий будинок під [ADDRESS] . Продаж житлового будинку вчиняється між сторонами за 20000 грн (Т.1 а.с.14-15). У пункті 1.13 вказаного договору зазначено, що покупець повідомив продавця про те, що у шлюбі не перебуває і будинок набувається (купується) ним на власні кошти, що підтверджується його письмовою заявою оформленою у встановленому порядку. Відповідно до витягу про Державну реєстрацію прав №29942468 від 13.05.2011, виданого Ульяновським комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації, за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2010 зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Згідно з копією висновку про вартість об`єкта оцінки від 23.06.2023, наданого ФОП [PERSON] , ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 92 100 грн. (а.с.42). Поряд з цим, судом встановлено, що у період з 05 жовтня 2002 року до 27 вересня 2013 року позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2013 року. Таким чином, суд дійшов переконливого висновку, що спірний будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , був придбаний відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 07 грудня 2010 року, у період перебування [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , а тому позовні вимоги про визнання вказаного будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя і виділення у власність [PERSON] 2/3 частини вказаного житлового будинку та 1/3 частину житлового будинку [PERSON] не підлягають задоволенню. Разом з цим, в обґрунтування збільшених позовних вимог, представник позивача посилався на те, що вклад позивачки [PERSON] в спільно придбаний будинок розташований за адресою: [ADDRESS] посвідчується її участю в будівництві, шляхом надання будівельних матеріалів (цегли, дощок, шиферу тощо) від розібрання будинку, який належав [PERSON] та знаходився в [ADDRESS] . Також, на його переконання, участь [PERSON] в будівництві спірного будинку підтверджується закупівельними актами та розрахунковими накладними на загальну суму 61838 грн. та фотознімками домоволодіння (Т.1 а.с.139-142, 180-183). Згідно зі статтею 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зазначила, що «Втручання у право власності може бути визнано обґрунтованим та здійсненим із дотриманням балансу інтересів подружжя у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що привели до істотного збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у кожній конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх її обставин. Істотність має визначальне значення, оскільки необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи в остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися так, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної власності, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився за час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальним правилом мають враховуватися здійснені капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не створюватиме підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт у такому разі не зазнає і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість особистого майна однієї зі сторін. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених витрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає їх істотними, то інший з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі. Другий чинник істотності такого збільшення вартості має бути пов`язаний зі спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилася, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інші чинники, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що за статтею 62 СК України не визнаються підставами для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном». В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу. При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя позивач повинен довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність. [PERSON] на підтвердження її участі в будівництві надано фотознімки домоволодіння, копії документів, зокрема: видаткову накладну №Б-0000742 від 31 січня 2018 року про придбання шиферу в кількості 25 штук на загальну суму 2800 грн (отримувачем зазначено приватна особа), видаткова накладна №С-0002632 від 25 березня 2015 року про придбання цементу 24 мішка на загальну суму 1008 грн. (отримувачем зазначено приватна особа), закупівельний акт від 09 лютого 2015 року про купівлю 180 плит на суму 15300 грн. покупець [PERSON] , закупівельні акти - накладні: від 09.02.2015 щодо придбання стовпчиків на суму 6400 грн, від 14.04.2015 щодо придбання плит та стовбців на суму 16880 грн, 07.08.2015 щодо придбання плит та стовбців на суму 12970 грн, від 09.06.2017 щодо придбання стовбців на суму 700 грн, 06.02.2018 щодо придбання відсівоблоків на суму 5880 грн (Т.1 а.с.180-183, 150-154). У вказаних копіях зазначено прізвище покупця [PERSON] . Крім цього, позивачем надано технічний паспорт на житловий будинок, побудований у 1956 році, загальною площею 45,9 кв.м., розташований в [ADDRESS] , виданий начальником БТІ 22 вересня 2003 року на ім`я [PERSON] (Т.1 а.с.155-158). Однак судом не встановлено, що зазначені у наданих видаткових накладних та закупівельних актах матеріали були використані для будівництва саме спірного житлового будинку. Наявні у справі докази не підтверджують факт затрат позивача щодо істотного збільшення вартості спірного майна. Будь-яких клопотань про призначення експертиз щодо визначення збільшення ринкової вартості будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат [PERSON] в судовому засіданні не заявляла. Поряд з цим, у копіях матеріалів інвентарної справи, наданої КП «Благовіщенським міжміським бюро технічної інвентаризації» на домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] відсутні будь-які дані щодо збільшення вартості майна (Т.2 а.с.49-80). Враховуючи наведене суд дійшов обґрунтованого висновку, що спірний житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбаний відповідачем 07 грудня 2010 року, тобто у період перебування [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . При цьому позивач не надала суду доказів того, що за час шлюбу відбулося істотне збільшення вартості спірного домоволодіння у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи за рахунок внесення нею її власних коштів у значному розмірі чи власних трудових затрат та, що саме її внесок є, у розумінні статті 62 СК України, істотним для можливості визнання спірного нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог та визнання особистого майна [PERSON] спільним майном подружжя, оскільки позивач не довела, що збільшення вартості майна є істотним. Разом з тим, суд зазначає, що [PERSON] не позбавлена права звернутись з вимогами про стягнення частини збільшення вартості поліпшень у спірному будинку. Щодо позовної вимоги про стягнення 2/3 частини грошової компенсації вартості сільськогосподарської продукції суд зазначає наступне. В обґрунтування вказаних вимог представник позивача зазначає, що сторони разом утримували господарство, яке складалося з свиней - 200 голів, курей - 50 штук, індиків - 10 штук, що підтверджується актом опису майна, посвідченого сусідами. У своїх розрахунках зазначає, що загальна вартість всього переліченого вище сільськогосподарського майна становить - свині 200 голів (в середньому по 80 кг) = 1 голова х 80 кг х 60 грн = 4800 грн за голову х 200 гол = 960000 грн. 2/3 частини становить 640000 грн, які просить стягнути з відповідача. Відповідно до акту опису майна в домоволодінні [ADDRESS] від 21.12.2021, підписаного [PERSON] та сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , описано таке майно: свині - кількість 200 голів, кури - кількість 50 шт., індики - кількість 10 шт. У вказаному акті наявна відмітка про те, що [PERSON] від підпису відмовився (Т.1 а.с.160). Згідно з копією довідки від 17.08.2022 за №4, виданої ТОВ «ФЛОРА», ринкова вартість сільгосппродукції складає: свині - 60,00 грн. за 1 кг живої ваги, кури (живі) - 250 грн. за 1 одиницю, індики (живі) - 600 грн. за 1 одиницю (Т.1 а.с.19). Згідно з копією відповіді на адвокатський запит, наданої Вільшанським відділом Голованівської районної державної лікарні ветеринарної медицини за №31 від 13 серпня 2024 року, реєстрація поголів`я худоби, а саме: свиней, курей, гусей за адресою: [ADDRESS] (домогосподарство), яке рахується за [PERSON] не проводилася. Також повідомлено, що в 2020 році в даному домогосподарстві проводилось обов`язкове щеплення свиней проти класичної чуми в кількості 53 голови (акт від 10 лютого 2020 року); в 2021 році 51 голова (акт від 09 лютого 2021 року) (Т.2 а.с. 170). Відповідно до копії акту від 09 лютого 2021 року в смт. Вільшанка Кіровоградської області було проімунізовано проти класичної чуми свиней 100 голів (Т.2 а.с.203). Згідно з описом громадян, у яких проведено профілактичне щеплення проти чуми свиней, дата щеплення 09.02.2021, проведено щеплення проти чуми свиней, зокрема, у « [PERSON] », « [PERSON] » (Т.2 а.с.204-206). Відповідно до копії акту від 10 лютого 2020 року в смт. Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області було проімунізовано проти класичної чуми свиней 100 голів (Т.2 а.с.207). Згідно з описом громадян, у яких проведено профілактичне щеплення проти чуми свиней, дата щеплення 10.02.2020, проведено щеплення проти чуми свиней, зокрема, у « [PERSON] », « [PERSON] » (Т.2 а.с.208-210). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про ветеринарну медицину», прийнятна ідентифікація - ідентифікація, що передбачає, зокрема, для свиней - повсюдну ідентифікацію та облік в індивідуальному порядку за допомогою одноразового ідентифікатора. Відповідно до ст.4 Закону України «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин», об`єктом ідентифікації та реєстрації є сільськогосподарські тварини, зокрема, свині. Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин», юридичні та фізичні особи, що провадять діяльність з розведення та утримання тварин, зобов`язані: подавати для реєстрації дані про ідентифікованих тварин, господарства їх розведення та утримання, переміщення, забій, утилізацію, загибель, падіж тварин; ідентифікувати усіх тварин у господарстві; вести облік усіх тварин у господарстві, в тому числі їх народження, ідентифікаційних номерів, усіх переміщень тварин, а також про забій, утилізацію та падіж тварин; зберігати відомості про тварину протягом трьох років після її смерті (забій, падіж, утилізація або переміщення); здійснювати переміщення тварин з ідентифікаційними документами; подавати дані до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ветеринарної медицини, про усі переміщення тварин, надходження нових тварин у господарство, а також забій, утилізацію, падіж тварин протягом 5 робочих днів з дати таких дій або подій; проводити забій, утилізацію лише ідентифікованих та зареєстрованих тварин. Порядок ідентифікації та реєстрації свиней, затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України за №639 від 01 грудня 2017 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 лютого 2018 року за №154/31606 встановлює вимоги до здійснення ідентифікації та реєстрації свиней, оформлення і видачі ідентифікаційних документів, реєстрації господарств, переміщення свиней. Вказаний порядок є обов`язковим для всіх юридичних і фізичних осіб, що займаються розведенням та утриманням свиней, проводять їх продаж, забій, утилізацію, надають послуги зі штучного осіменіння та організовують виставки свиней. Ідентифікація та реєстрація свиней запроваджується з метою: контролю за переміщеннями свиней у межах країни та під час їх експорту й імпорту; контролю за санітарним станом виробництва та переробкою продукції свинарства; сприяння охороні території України від занесення та поширення збудників хвороб та плануванню ветеринарно-санітарних заходів; одержання достовірної інформації про поголів`я свиней та їх місцезнаходження для організації системи відстеження походження продукції свинарства. Відповідно до п.7 розділу І Порядку ідентифікації та реєстрації свиней, ідентифікація та реєстрація товарних свиней, яких утримують та розводять фізичні особи, включають: звернення до Адміністратора Єдиного державного реєстру тварин щодо проведення ідентифікації і реєстрації тварин; ідентифікацію тварин шляхом прикріплення бирок з індивідуальним ідентифікаційним номером; реєстрацію ідентифікованих тварин у Реєстрі тварин; реєстрацію в Реєстрі тварин інформації про переміщення, забій, утилізацію, загибель, падіж тварин тощо. Згідно з п.п.1, 8 розділу ІІІ Порядку ідентифікації та реєстрації свиней, ідентифікацію свиней у господарстві фізичної особи та фізичної особи - підприємця проводить власник (утримувач) самостійно або Адміністратор Реєстру тварин. Для реєстрації ідентифікованих товарних свиней, яких утримують та розводять фізичні особи, працівник Адміністратора Реєстру тварин зі слів власника заповнює реєстраційне свідоцтво товарної свині з індивідуальним ідентифікаційним номером та засвідчує перший і другий аркуші своїм підписом і кодом. Перший аркуш реєстраційного свідоцтва товарних свиней з індивідуальним ідентифікаційним номером власник передає в електронному або паперовому вигляді Адміністратору Реєстру тварин протягом п`яти робочих днів від дати ідентифікації тварини. Ідентифікаційним документом для зареєстрованих товарних свиней є другий аркуш реєстраційного свідоцтва товарних свиней з індивідуальним ідентифікаційним номером. Разом з цим суд звертає увагу, що відповідно до інформації Вільшанського відділу Голованівської районної державної лікарні ветеринарної медицини за №31 від 13 серпня 2024 року, реєстрація поголів`я худоби, а саме: свиней, курей, гусей за адресою: [ADDRESS] (домогосподарство), яке рахується за [PERSON] не проводилася. Таким чином, судом встановлено, що реєстрація, зокрема, свиней, поділу яких бажає позивачка, не проводилася. Свині не були ідентифіковані та зареєстровані відповідно до визначеного законодавством Положення про ідентифікацію і реєстрацію свиней, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України за №639 від 01 грудня 2017 року. Про відсутність будь-якої реєстрації свиней та ведення їх обліку відповідно до вимог чинного законодавства підтвердили сторони в судовому засіданні. Не надано позивачкою і доказів про купівлю цих тварин нею чи відповідачем під час їх перебування в шлюбі, що визнано сторонами по справі. Більш того суд звертає увагу, що у вказаній інформації зазначена адреса: [ADDRESS] , натомість адреса зареєстрованого місця проживання [PERSON] - [ADDRESS] . Також в інформації Вільшанського відділу Голованівської районної державної лікарні ветеринарної медицини за №31 від 13 серпня 2024 року, зазначено, що в 2020 році в даному домогосподарстві ( [ADDRESS] , проводилось обов`язкове щеплення свиней проти класичної чуми в кількості 53 голови (акт від 10 лютого 2020 року); в 2021 році 51 голова (акт від 09 лютого 2021 року) (Т.2 а.с. 170). При цьому суд зауважує, що не можуть бути належними і допустимими доказами акти профілактичних щеплень свиней Вільшанського відділу державної лікарні ветеринарної медицини від 10 лютого 2020 року та 09 лютого 2021 року та опис громадян у яких проведено профілактичне щеплення проти чуми свиней 10 лютого 2020 року та 09 лютого 2021 року, які надані позивачем, оскільки в цих даних відображено лише кількість тварин, яким проведена вакцинація, доказом же права власності на них вказані акти та описи не є, оскільки існує передбачена законодавством форма реєстрації і обліку тварин. Більш того, у вказаних актах взагалі не зазначено та не конкретизовано належність свиней, а також відсутня повна адреса господарства, у якому проводилася вакцинація свиней та прізвище власників. Вказано, що вакцинація проти класичної чуми свиней проводиться на «території ферми смт Вільшанка розміщені в господарстві гр.» Разом з тим у актах від 10 лютого 2020 року та 09 лютого 2021 року зазначено про покладення відповідальності за догляд і стан імунізованих тварин на власників тварин, однак відсутні їх прізвища та імена по батькові. Також зазначено, що фактично імунізовано 100 голів, витрачено 100 доз вакцини (Т.2 а.с.203-207). Поряд з цим, у наданому описі громадян у яких проведено профілактичне щеплення проти класичної чуми свиней 10 лютого 2020 року смт Вільшанка зазначені: запис номер 1 [PERSON] (свином. біла 2 р.), з 2 по 34 номер запису проставлені штрихові лінії ПІБ, записи номер 35, 36 [PERSON] (свиня біла 8 м), з 37 по 53 номери проставлені штрихові ліні ПІБ, запис 54 [PERSON] (кабан біла 2 м), з 55 по 70 номер запису проставлені штрихові лінії ПІБ, записи номер 71, 72 [PERSON] (свиня біла 4 м), з 73 по 86 номери проставлені штрихові лінії ПІБ, запис номер 87 [PERSON] (кабан білої масті), з 88 по 100 номер запису проставлені штрихові лінії ПІБ (а.с.208 -210). Разом з цим, у наданому описі громадян у яких проведено профілактичне щеплення проти чуми свиней у лютому 2021 року [ADDRESS] зазначено: запис номер 1 [PERSON] (кабан біла 4 м.), з 2 по 32 номер запису проставлені штрихові лінії ПІБ, запис номер 33 [PERSON] (свиня біла 8 м), з 37 по 53 номери проставлені штрихові лінії, запис 54 [PERSON] (хряк 1.6 р), з 34 по 72 номер запису проставлені штрихові лінії ПІБ, запис номер 73 [PERSON] (свиня біла 4 м), з 74 по 83 номери проставлені штрихові лінії ПІБ, запис номер 84 Стиценко Олексан (свиня 8 м), з 85 по 100 номер запису проставлені штрихові лінії ПІБ (а.с.204 -206). Більш того, надані позивачем акти профілактичних щеплень свиней Вільшанського відділу державної лікарні ветеринарної медицини та опис громадян у яких проведено профілактичне щеплення проти чуми свиней від 10 лютого 2020 року та 09 лютого 2021 року та інформація Вільшанського відділу Голованівської районної державної лікарні ветеринарної медицини про проведення обов`язкового щеплення свиней проти класичної чуми Вільшанського відділу Голованівської районної державної лікарні ветеринарної медицини у 2020 році в кількості 53 голови (акт від 10 лютого 2020 року); в 2021 році 51 голова (акт від 09 лютого 2021 року) не містять відомостей про існування свиней саме станом на грудень 2020 року (припинення фактичних шлюбних відносин) та на дату розірвання шлюбу та не є достатніми доказами права власності. У зв`язку з цим суд не приймає до уваги та оцінює критично надані акти та описи, оскільки вони не підтверджують належність тварин. Суду також не надано доказів щодо отримання дозволу на здійснення господарської діяльності щодо вирощування свиней сторонами, тому зазначення ветлікарнею у актах та описах щеплень тварин як господарства в якому проведені ці щеплення не є належним доказом. Між тим, у суду також відсутні будь-які дані про реєстрацію сторін як підприємців та право на вчинення ними торгівлі. Разом з цим суд не приймає до уваги та оцінює критично наданий позивачкою акт опису майна в домоволодінні [ADDRESS] від 21 грудня 2021 року, підписаного [PERSON] та сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , щодо свиней у кількості 200 голів, курей у кількості 50 шт. та індиків у кількості 10 шт. (Т.1 а.с.160), оскільки допитані в судовому засіданні свідки категорично заперечили те, що їм була відома кількість свиней, курей, індиків, оскільки ніхто з них у приміщення, де тримаються свині та птиця не заходив та не рахував їх. Зокрема, свідок [PERSON] пояснив суду, що у 2021 році [PERSON] збирала підписи в акті опису майна, однак він думав, що ставить підпис щодо свідчення спільного проживання [PERSON] та [PERSON] . Не пам`ятає, що саме він підписував. Він одразу повідомив позивача, що йому не відомо, яка кількість тварин перебуває у господарстві сторін, тому не може стверджувати про це. У домоволодіння [PERSON] він не приходив, будь-яку худобу та птицю не рахував, позивач приходила до нього додому і надавала йому документи для підпису. Документи він підписував вже після того, як сторони припинили спільне проживання. У свинарник жодного разу не заходив, тому не може назвати кількість свиней, яку тримали сторони. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він дійсно підписував якийсь документ у 2021 році, однак це був акт, що посвідчував факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] . Кількість худоби він своїм підписом ніколи не посвідчував, оскільки вона йому не відома. Для проставлення підпису до нього додому приїжджали [PERSON] та [PERSON] у 2021 році. Позивач повідомила його, що йому необхідно посвідчити своїм підписом факт її спільного проживання із [PERSON] за вказаною в акті адресою. Підпис дійсно належить йому, однак в акті, що він підписував, не була зазначена кількість худоби та птиці. Тварин ніхто не рахував та їх кількість йому не відома. В приміщення, де тримається худоба, він ніколи не заходив. Свідок [PERSON] пояснив суду, що йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] разом тримали певне господарство, тварин, які продавали. У 2021 році [PERSON] надавала йому для підписання акт про опис майна, для цього приходила до нього додому. Однак, перерахунок поголів`я не проводився. Під час підписання акту [PERSON] та [PERSON] були відсутні. Яка кількість тварин була наявна в господарстві на той момент йому не відомо, в господарські приміщення він не заходив. З огляду на викладене, вказаний акт від 21 грудня 2021 року за підписом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щодо наявності 200 голів свиней, 50 курей та 10 індиків судом до уваги не береться як такий, що не підтверджений належними, достатніми та допустимими доказами, оскільки вказані свідки у своїх показаннях не підтвердили наявність свиней та птиці. При цьому суд звертає увагу, що фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені у грудні 2020 року, шлюб між сторонами розірвано 08 червня 2021 року, рішення набрало законної сили, а акт складено 21 грудня 2021 року, через рік після припинення фактичних шлюбних відносин та більше п`яти місяців після розірвання шлюбу. Позивач не довела обставини, на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог, жодного належного та допустимого доказу не надала, не зазначила джерела придбання, не довела права власності на свиней та факт їх наявності на момент припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу. Більш того, позивач та її представник будь-яких клопотань щодо витребування належних доказів у зв`язку з неможливістю отримати їх самостійно, не заявляли. Таким чином за наданими у справі доказами неможливо достовірно встановити, чи були наявні зазначені свині, кури та індики на час припинення спільного ведення господарства [PERSON] та [PERSON] .. Аналіз і оцінка доказів ретельно досліджених у судовому засіданні свідчить про відсутність сукупності достатніх і взаємопов`язаних доказів для логічного висновку щодо належності 200 голів свиней, 50 курей, 10 індиків, про розподіл яких заявлено вимогу, як спільного майна подружжя. Більш того, будь-яких даних щодо їх ваги суду також не надано. До того ж інші матеріали справи свідчать про недоведеність існування тварин саме станом на момент припинення фактичних шлюбних відносин та на дату розірвання шлюбу. Доказування ж, згідно вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України, не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не приймає до уваги та оцінює критично посилання представника позивача на те, що наявність поголів`я свиней в кількості 200 голів підтверджується сараями, ангарами, об`ємом господарства та здійсненням сторонами підприємницької діяльності щодо реалізації свиней, оскільки вказане не підтверджується належними та допустимими доказами на час припинення шлюбних відносин сторін та на час розірвання шлюбу між ними. Таким чином, позивачем [PERSON] , всупереч вимогам статті 81 СК України, не надано суду належних та допустимих доказів щодо наявності 200 голів свиней, 50 курей, 10 індиків та їх ваги на момент припинення фактичних шлюбних відносин, а також доказів, які б свідчили про те, хто, за які грошові кошти та коли придбав поголів`я свиней, докази їх ідентифікації та реєстрації відповідно до визначеного законодавством Положення про ідентифікацію і реєстрацію свиней, що позбавляє суд можливості вирішити по суті позовні вимоги позивачки в цій частині, у зв`язку з чим у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що/ вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного та

Outcome: partial