Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

01.10.2025 року адвокат Антонець І.В., в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом про зняття арешту з майна. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.06.2002 року [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 08.06.2002 року, що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Лучко Н.Г. (реєстровий номер 1117), набуто право власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно довідки від 08.06.2002 року №319568-1 приватний нотаріус Лучко Н.Г. повідомляє, що згідно Єдиного реєстру заборон квартира за адресою: [ADDRESS] , власником (ами) якої (якого) є [PERSON] на 10 год. 34 хв. 14 сек. 08 червня 2002 року під забороною не перебуває. Отже на час придбання позивачем квартири не було зареєстровано жодних обтяжень. У липні 2025 року позивачу стало відомо, що у відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, у розділі «Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна» зареєстровано арешт (архівний запис): реєстраційний номер обтяження 1942547 зареєстровано: 04.05.2005 16:47:11 за №1942547 реєстратором: Четверта Запорізька державна нотаріальна контора, 69002, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Шкільна, 50 підстава обтяження: постанова, 6951, 07.08.2002, ДВС Жовтневого району м. Запоріжжя, вх. 568 об?єкт обтяження: квартира за адресою: [ADDRESS] власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис додаткові дані: архівний номер:2925445ZAP14, архівна дата: 12.08.2002, дата виникнення: 12.08.2002, № реєстра: 99231-1232, внутр. №2701D02D29F357303250, комментарий: р. 57. Протягом 23 років позивач як власник квартири не отримувала жодних документів з державної виконавчої служби з приводу виконавчого провадження, за яким було зареєстровано обтяження. Наразі, у зв`язку із дією арешту на квартиру, позивач позбавлена можливості реалізувати своє право розпорядження майном, як законний власник. Для з?ясування обставин накладення арешту до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 05.08.2025 року було подано заяву щодо надання інформації про виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на квартиру та звернення до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори з запитом про отримання копії постанови, яка стала підставою для реєстрації обтяження №1942547. 14.08.2025 року Центральним відділом державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) завідувачу Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори було направлено запит видати копію постанови №6951 від 07.08.2002 року, видавник: ДВС Жовтневого району м. Запоріжжя про накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка була зареєстрована 04.05.2005, 16:47:11 за №1942547. Як вбачається з відповіді Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16.09.2025 року згідно перевірки автоматизованої системи виконавчого провадження на примусовому виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження стороною в яких є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] .Крім того надано копію постанови про арешт майна боржника серії АА №927533 від 07.08.2002 року, яка була отримана від Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори. Згідно отриманої від Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №927533 від 07.08.2002 року, арешт був накладений державним виконавцем при примусовому виконанні ухвали від 26.07.2002 року Орджонікідзевського суду про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] з метою забезпечення позову. Позивач просить зняти арешт з нерухомого майна, яке належить [PERSON] на праві власності, а саме: з квартири за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження: 1942547, зареєстрований: 04.05.2005 16:47:11 за №1942547 реєстратором: Четверта Запорізька державна нотаріальна контора,архівний номер:2925445ZAP14, архівна дата: 12.08.2002, дата виникнення: 12.08.2002, № реєстра: 99231-1232, внутр. №2701D02D29F357303250, виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис №1942547 від 04.05.2005 року про обтяження майна. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати: судовий збір у розмірі 1211,20 грн.та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. Ухвалою судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 14.10.2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, у якій роз`яснено відповідачам та третій особі право подати відзив на позов Ухвалою судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя 11.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. 14.01.2026 року до суду від адвоката Антонець І.В. надійшло клопотання про долучення доказів, просить долучити до матеріалів справи додаткові докази розміру витрат на правничу допомогу, а саме: додатковий договір №1 від 05.11.2025 року до Договору про надання правничої допомоги №01-08/2025 від 01.08.2025 року; рахунок на оплату №10-11/2025 від 10.11.2025 року; акт приймання-передачі послуг за результатами надання правничої допомоги від 12.12.2025 року з описом робіт; платіжну інструкцію №@2PL815490 від 12.11.2025 року щодо оплати послуг. Врахувати при розподілі судових витрат докази розміру витрат на правничу допомогу, які були подані позивачем разом з позовною заявою та які долучені до цієї заяви. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 (десять тисяч гривень 00 коп.), понесені у зв`язку з розглядом справи. 27.01.2026 року до суду надійшло клопотання адвоката Антонець І.В, у якому просить залишити без розгляду заяву позивача про відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу. У судове засідання представник позивача, адвокат Антонець І.В. не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовної заяви наполягає. Відповідач, [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки з повідомленням, до суду повернулися конверти з позначкою «адресат відсутній». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Представник третьої особи, Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), до суду не з`явився, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 08.06.2002 року [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 08.06.2002 року, що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Лучко Н.Г. (реєстровий номер 1117), набуто право власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно довідки від 08.06.2002 року №319568-1 приватний нотаріус Лучко Н.Г. повідомляє, що згідно Єдиного реєстру заборон квартира за адресою: [ADDRESS] , власником (ами) якої (якого) є [PERSON] на 10 год. 34 хв. 14 сек. 08 червня 2002 року під забороною не перебуває. Отже, на час придбання позивачем квартири не було зареєстровано жодних обтяжень. У липні 2025 року позивачу стало відомо, що у відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, у розділі «Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна» зареєстровано арешт (архівний запис): реєстраційний номер обтяження 1942547 зареєстровано: 04.05.2005 16:47:11 за №1942547 реєстратором: Четверта Запорізька державна нотаріальна контора, 69002, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Шкільна, 50 підстава обтяження: постанова, 6951, 07.08.2002, ДВС Жовтневого району м. Запоріжжя, вх. 568 об?єкт обтяження: квартира за адресою: [ADDRESS] . власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис додаткові дані: архівний номер:2925445ZAP14, архівна дата: 12.08.2002, дата виникнення: 12.08.2002, № реєстра: 99231-1232, внутр. №2701D02D29F357303250, комментарий: р. 57. Протягом 23 років позивач як власник квартири не отримувала жодних документів з державної виконавчої служби з приводу виконавчого провадження, за яким було зареєстровано обтяження. Наразі, у зв`язку із дією арешту на квартиру, позивач позбавлена можливості реалізувати своє право розпорядження майном, як законний власник. Для з?ясування обставин накладення арешту до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 05.08.2025 року було подано заяву щодо надання інформації про виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на квартиру та звернення до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори з запитом про отримання копії постанови, яка стала підставою для реєстрації обтяження №1942547. 14.08.2025 року Центральним відділом державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) завідувачу Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори було направлено запит видати копію постанови №6951 від 07.08.2002 року, видавник: ДВС Жовтневого району м. Запоріжжя про накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка була зареєстрована 04.05.2005, 16:47:11 за №1942547. Як вбачається з відповіді Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16.09.2025 року згідно перевірки автоматизованої системи виконавчого провадження на примусовому виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження стороною в яких є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] .Крім того надано копію постанови про арешт майна боржника серії АА №927533 від 07.08.2002 року, яка була отримана від Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори. Згідно отриманої від Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №927533 від 07.08.2002 року, арешт був накладений державним виконавцем при примусовому виконанні ухвали від 26.07.2002 року Орджонікідзевського суду про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] з метою забезпечення позову. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. За змістом ст. ст. 149, 151, 152, 156 ЦПК України 1963 року, чинного на час постановлення ухвали про накладення арешту від 26 липня 2002 року, суд чи суддя на просьбу осіб, які беруть участь у справі, або за своєю ініціативою може вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в усякій стадії справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заява про забезпечення позову вирішується суддею чи судом, який розглядає справу, в той же день без повідомлення відповідача й інших осіб, які беруть участь у справі. Позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Частинами першою, другою ст. 158 чинного ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. Підставою для скасування заходів забезпечення позову на розсуд суду можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо, а також обставини, зазначені в частині 13 статті 158 ЦПК України. У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Отже, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення. Ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю. Тобто необхідно розмежовувати як окремі юридичні факти "скасування заходів забезпечення" судом, який їх застосував, у зв`язку з тим, що такі заходи вичерпали свою дію чи потреба у їх збереженні відпала, а також "скасування ухвали суду про вжиття заходів забезпечення" судом вищої інстанції з підстав її невідповідності нормам матеріального чи процесуального права та фактичним обставинам справи. Аналогічний правовий висновок викладено у пункті 29 постанови Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 50/790-43/173. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року, чинного на час закінчення виконавчого провадження щодо заявника, виконавче провадження підлягає закінченню у випадках , зокрема, фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом. Частиною 1 статті 38 вказаного Закону передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Отже, арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Водночас, застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12, від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15, від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11, від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц, від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц зазначено, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, та відсутність у необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Однак, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжджя від 26 липня 2002 року було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , який дотепер є чинним. У випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні, у тому числі накладеного за ухвалою суду про забезпечення позову. Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі № 462/6014/15-ц. Суд ,вважає, що на даний час потреба в арешті майна відпала, з моменту накладення арешту пройшло більше 23 років, виконавчі провадження відсутні. За таких умов, негативні наслідки у вигляді нескасованого арешту на майно суперечить принципу розумності та справедливості. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку й оскільки позивач в інший спосіб, окрім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд дійшов висновку про необхідність захисту її права шляхом скасування такого арешту.

Outcome: approved