Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

До суду 27.06.2025 року звернувся [PERSON] з позовом Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління держпродспоживслужби в Запорізькій області про стягнення заробітної плати. Посилається на те, що 29 травня 2023 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було ухвалене рішення у справі за позовом [PERSON] до Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини, третя особа: Головне управління держпродспоживслужби в Запорізькій області про поновлення на роботі, яким позов [PERSON] до Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини про поновлення на роботі, третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області - задоволено. Поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника-лікаря ветеринарної медицини епізоотолога Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини з дати звільнення. Стягнуто з Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини (69089, м.Запоріжжя, вул. Героїв 37-го батальйону, буд.88, ЄДРПОУ 00699164) на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 183748 (сто вісімдесят три тисячі сімсот сорок вісім) гривень 24 копійки з урахуванням необхідності сплати обов`язкових податків та зборів. Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 вересня 2023 року апеляційну скаргу Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини та апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області задоволено. Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2023 року у цій справі скасовано та прийнято нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. За наслідками касаційного перегляду 22.05.2024 року Верховним судом прийнято постанову, якою постанову Запорізького апеляційного суду від 12 вересня 2023 року скасовано, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2023 року залишено в силі. Весь час, поки тривав судовий перегляд рішення, Позивач не міг реалізувати своє право на працю. Станом на день подання цього позову рішення суду у добровільному порядку Відповідачем не виконано. Просить стягнути з Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини середній заробіток за час затримки виконання судового рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 333/2536/22 у частині поновлення на роботі у період з 21.09.2024 року та по 27.06.2025 року у розмірі 148784 грн. та стягнути з Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини моральну шкоду у розмірі 100000 грн. 11.07.2024 року за заявою стягувача відкрито виконавче провадження ВП 75521888 щодо поновлення Позивача на посаді заступника начальника-лікаря ветеринарної медицини епізоотолога Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини з дати звільнення. Виконавче провадження триває на теперішній час, рішення суду про поновлення на роботі не виконане Відповідачем. Відповідач подав скаргу на дії державного виконавця, оскільки вважав, що на підставі наказу в.о. начальника Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини Сергія Павлова від 02.08.2024 № 155-к «Про поновлення на роботі [PERSON] » скасовано наказ від 27.05.2022 № 37-к «Про звільнення [PERSON] » та наказ від 31.05.2022 № 40-к «Про внесення змін до наказу від 27.05.2022 № 37-к «Про звільнення [PERSON] », поновлено [PERSON] на попередній роботі на посаді заступника начальника лікарні - лікаря ветеринарної медицини Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини з 28 червня 2022 року. Проте постановою Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2025 року у цивільній справі № 333/2536/22 за скаргою Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини на дії/рішення державного виконавця, встановлено, що [PERSON] слід поновити на тій посаді, яку він займав до звільнення. Натомість наказ Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини № 155-к від 02.08.2024 року не відповідає наведеному, оскільки посада скаржника не є аналогічній тій, з якої його було незаконно звільнено. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2025 у справі № 333/6370/24 (провадження 2/333/380/25) позов [PERSON] до Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Стягнуто з Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини на користь [PERSON] середній заробіток у сумі 255 908 гривень 48 копійок за час з 30 травня 2023 року до 20 вересня 2024 року затримки виконання рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 29 травня 2023 року у цивільній справі № 333/2536/22 про поновлення на роботі. Стягнуто з Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини на користь [PERSON] 8000 гривень як грошове відшкодування моральної шкоди. Позивач просить стягнути з Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини середній заробіток за час затримки виконання судового рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 333/2536/22 у частині поновлення на роботі у період з 21.09.2024 року та по 27.06.2025 року у розмірі 148784 грн. та стягнути з Запорізької районної державної лікарні ветеринарної моральну шкоду у розмірі 100000 грн. Ухвалою судді від 01.07.2025 провадження по справі відкрито, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 17.07.2025 року до суду надійшов відзив Запорізької районної Державної лікарні ветеринарної медицини на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнав, посилався на те, що Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №75522507) про стягнення з відповідача на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 183748,24 грн. Також було відкрито виконавче провадження №75521888 про поновлення [PERSON] на роботі. На теперішній час виконавче провадження №75522507 закінчено, виконавче провадження №75521888 знаходиться на виконанні. Наказом №155-к від 02.08.2024 [PERSON] поновлено на роботі, з цим наказом він ознайомлений 02.08.2024 року. 04.02.2025 [PERSON] приступив до роботи на посаді заступника начальника лікарні лікаря ветеринарної медицини та виконує свої посадові обов`язки на теперішній час і отримує заробітну плату. Представник відповідача вважає, що позивач пропустив строк для звернення до суду із цим позовом, оскільки він повинен був звернутися у тримісячний строк коли він дізнався про порушення свого трудового права, цей строк повинен обчислюватись з 08.07.2023 року (наступний день після винесення постанови про закриття виконавчого провадження №71939517) і закінчився в жовтні 2023 року. 18.07.2025 року надійшли письмові пояснення третьої особи, що не заявляє позовних вимог: Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, в яких зазначено, що за наслідками розгляду цивільної справи №333/2536/22 про поновлення на роботі з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Наказом Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини від 02.08.2024 р. за №155-к рішення суду про поновлення на посаді після скасування судом касаційної інстанції рішення апеляційної інстанції, яким в свою чергу було скасовано рішення суду першої інстанції про поновлення на посаді, було виконано, а позивача поновлено на посаді заступника начальника лікарні. Проте, позивач вважає, що поновлення на посаді не відбулось у зв`язку з тим, що він обіймав посаду заступника начальника лікаря ветеринарної медицини епізоотолога Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини. Запорізька районна державна лікарня ветеринарної медицини в своїй діяльності керується Положенням про Запорізька районна державна лікарня ветеринарної медицини, яке розроблено на підставі типового положення про районну, міську державні лікарні ветеринарної медицини, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 13.03.2017 р. №127 та повністю йому відповідає. З приписів зазначеного Положення вбачається, що в лікарні може бути одна посада заступника начальника лікарні, така посада має назву заступник начальника лікарні. На час виконання рішення суду структурою та штатним розписом лікарні було передбачено одну посаду заступника начальника лікаря ветеринарної медицини Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини, на якій і було поновлено позивача зазначеним наказом лікарні. Також заперечував проти вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки з такими вимогами позивач вже звертався до суду та по справі №333/6370/24 вже задоволений позов частково та стягнуто моральну шкоду в сумі 8000 грн. крім того, позивач не довів, що йому спричинена моральна шкода. 21.07.2025 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що наказ № 155-к від 02.08.2024 «Про поновлення на роботі [PERSON] » не відповідає тій посаді, з якої його незаконно звільнено. [PERSON] приступив до виконання обов`язків на посаді заступника начальника лікарні ветеринарної медицини Запорізької державної лікарні ветеринарної медицини. Тим самим Відповідач підтверджує, що Позивача він поновив не на тій посаді, з якої його незаконно звільнено. Відповідач помилково вважає, що Позивач позбавлений права звернутися із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі оскільки таке питання вже вирішувалося. Підставою для пред`явлення позову у теперішній час є непоновлення Позивача на посаді на підставі рішення суду. Доказами наведеного є відкрите виконавче провадження ВП 75521888 з примусового виконання рішення про поновлення на роботі Позивача. Так, постановою про накладення штрафу від 20.06.2025, що винесена заступником начальника відділу Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса) Гнідою Ю.В. було застосовано до Відповідача заходи примусового стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100 грн. Встановлююча частина постанови про накладення штрафу зазначає про те, що рішення суду про поновлення на роботі Відповідачем не виконано. Повторно, 15.07.2025, винесено ще одну постанову про накладення штрафу на Відповідача, застосовано штрафні санкції у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду про поновлення на роботі. На теперішній час триває порушення права Позивача, стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду є санкцією до Відповідача. 17.10.2025 року представником позивача до суду подана заява про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі №333/2536/22 у частині поновлення на роботі в період з 21.09.2024 по 28.10.2025 в розмірі 212761,12 грн. та стягнути моральну шкоду в сумі 100000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Черненко Т.Ю. позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Позивач додатково пояснив, що він дійсно був ознайомлений із наказом №155-к від 02.08.2024 р. «Про поновлення на роботі [PERSON] », але оскільки його було поновлено на посаду заступника начальника лікаря ветеринарної медицини, він не приступив до роботи, оскільки вважає, що його повинні були поновити на посаді заступника начальника лікаря ветеринарної медицини епізоотолога. В лютому 2025 року він приступив до роботи на посаді заступника начальника лікаря ветеринарної медицини, оскільки необхідно було отримувати заробітну плату для матеріального забезпечення родини. Представник відповідача Пінаєв В.В. проти позову заперечував, з підстав викладених у відзиві. Додатково повідомив, що на виконання рішення суду про поновлення [PERSON] на посаді 02.08.2024 р. Запорізькою районною державною лікарнею ветеринарної медицини виданий наказ №155-к від 02.08.2024 р. «Про поновлення на роботі [PERSON] ». Але [PERSON] до роботи не приступив з власних міркувань, мотивуючи тим, що посаду відрізняється від тієї, на яку його поновлено за рішенням суду. Проте, за час, який минув з дня звільнення [PERSON] відбулась реорганізація підприємства Запорізької районною державної лікарні ветеринарної медицини та посада заступника начальника лікаря ветеринарної медицини епізоотолога в штатному розкладі була відсутня. Позивача було поновлено на аналогічну посаду заступника начальника лікаря ветеринарної медицини з таким же посадовим окладом. [PERSON] приступив до роботи на посаді заступника начальника лікаря ветеринарної медицини з 04.02.2025 року, з того часу отримував заробітну плату. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління держпродспоживслужби в Запорізькій області Павлов С.В. в судовому засіданні проти позову заперечував. Заслухавши учасників, дослідивши письмові докази, суд прийшов до таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 29 травня 2023 року у цивільній справі № 333/2536/22 за позовом [PERSON] до Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини, третя особа Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, про поновлення на роботі позов задоволено: поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника - лікаря ветеринарної медицини - епізоотолога Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини з дати звільнення; стягнуто з Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 183 748 гривень 24 копійки з урахуванням необхідності сплати обов`язкових податків та зборів. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць у розмірі 16 366 гривень 24 копійки. Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 вересня 2023 року апеляційну скаргу Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини та апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області задоволено: рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 29.05.2023 у цій справі скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову [PERSON] до Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини, третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, про поновлення на роботі відмовлено. Постановою Верховного Суду від 22 травня 2024 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено: постанову Запорізького апеляційного суду від 12 вересня 2023 року скасовано, рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 29 травня 2023 року залишено в силі. 09.06.2025 Комунарським районним судом м. Запоріжжя по справі № 333/6370/24 позов [PERSON] до Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Стягнуто з Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини на користь [PERSON] середній заробіток в сумі 255908 грн. 48 коп. за час з 30.05.2023 р. по 20.09.2024 р. затримки виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2023 року у цивільній справі №333/2536/22 про поновлення на роботі та стягнуто моральну шкоду в сумі 8000 грн. Рішення набрало законної сили 23.09.2025 р. 02.08.2024 р. Запорізькою районною державною лікарнею ветеринарної медицини виданий наказ №155-к від 02.08.2024 р. «Про поновлення на роботі [PERSON] », яким скасовано наказ від 27.05.2022 р. №37-к «Про звільнення [PERSON] » та наказ від 31.05.2022 р. №40-к «Про внесення змін до наказу від 27.05.2022 р. №37-к «Про звільнення [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на попередній роботі на посаді заступника начальника лікарні лікаря ветеринарної медицини Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини з 28.06.2022 р. З цим наказом ознайомлений [PERSON] 02.08.2024, який написав свої зауваження щодо його змісту, зазначив, що посада, на якій його поновлено, не відповідає посаді, зазначеній в рішенні суду. Згідно довідки про доходи від 01.07.2025 [PERSON] отримував заробітну плату в Запорізькій районній державній лікарні ветеринарної медицини займаючи посаду заступника начальника лікарні-лікаря ветеринарної медицини з січня 2025 року по червень 2025 року. З довідки №5 від 01.07.2025 Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON] з 04.02.2025 року приступив до виконання обов`язків на посаді заступника начальника лікарні лікаря ветеринарної медицини Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини. Таким чином, виходячи з наданих суду доказів, [PERSON] на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя з 29.05.2023 року поновлено на посаді заступника начальника - лікаря ветеринарної медицини - епізоотолога Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини з дати звільнення. Це рішення підлягало негайному обов`язковому виконанню та діяло до 12.09.2023 року, коли постановою Запорізького апеляційного суду було скасовано. Але з 22.05.2024 року на підставі постанови Верховного Суду [PERSON] було поновлено на посаді заступника начальника - лікаря ветеринарної медицини - епізоотолога Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини. Але відповідачем був виданий наказ про поновлення [PERSON] на посаді заступника начальника - лікаря ветеринарної медицини Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини лише 02.08.2024 року. Фактично до роботи на посаді заступника начальника - лікаря ветеринарної медицини Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON] приступив з 04.02.2025 року. Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 09.06.2025 року був стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 255908 грн. 48 коп. за час з 30.05.2023 р. по 20.09.2024 р. Отже судом встановлено, що в період з 21.09.2024 р. по 03.02.2025 рік позивач повинен був бути поновлений на посаді заступника начальника - лікаря ветеринарної медицини - епізоотолога Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини, але в цей період рішення суду не виконувалось, [PERSON] фактично не був поновлений на вказаній посаді. Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату. Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу є, по суті, неотриманою заробітною платою за невиконання трудової функції не з вини працівника, на яку поширюються норми законодавства про оплату праці. Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21. Таким чином, суд приходить до висновку, що починаючи з 04.02.2025 року, коли позивач [PERSON] приступив до роботи на посаді заступника начальника - лікаря ветеринарної медицини Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини, отримував заробітну плату за цю роботу, він не мав статусу звільненого працівника, і тому вважати період з 04.02.2025 року по 28.10.2025 рік вимушеним прогулом і покладати на відповідача відповідальність за статтею 117 КЗпП у суду не має підстав. Що стосується періоду з 02.08.2024 року по 03.02.2025 рік, коли діяв виданий відповідачем наказ №155-к від 02.08.2024 р. «Про поновлення на роботі [PERSON] », але фактично до роботи позивач [PERSON] не приступив з власної ініціативи, мотивуючи тим, що посада не відповідає тій, на якій його було поновлено за рішенням суду, то суд позбавлений можливості зробити висновки про безпідставну відмову позивача від виконання роботи на посаді на якій його було поновлено, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цієї позиції відповідач, суду не надав. Згідно з усталеною судовою практикою розгляду трудових спорів, працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі у тому підприємстві, де зберіглося його попереднє місце роботи. Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не варто ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця. Слід врахувати, що позивач належав поновленню на роботі на посаді, з якого його було звільнено, а роботодавець вже на виконання рішення суду на власний розсуд вирішує, який найбільш ефективний спосіб відновлення порушених прав позивача варто застосувати. Таких висновків прийшов Верховний Суд по справі №380/16270/23 в постанові від 22.10.2025 року. Проте, під час судового розгляду в цьому провадженні та під час розгляду інших судових спорів за фактом поновлення [PERSON] на посаді (справа 333/2536/22, справа №333/6370/24) відповідачем не доведено, що була відсутня можливість виконати судове рішення та поновити позивача на попередній посаді - посаді заступника начальника - лікаря ветеринарної медицини - епізоотолога Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини. Таку можливість необхідно визначати за обсягом та переліком функціональних завдань та обов`язків працівника на обох посадах, його повноважень та відповідальності за відповідними посадами, а також з урахуванням, зокрема (але не виключно) її фаху, освітньо-кваліфікаційного рівня, категорії раніше займаної посади. Для дослідження питання аналогічності посади, з якої позивача звільнили, і яка існує на дату поновлення, суду необхідно проаналізувати посадові обов`язки та функціональне призначення обох посад. Суду не надані посадові інструкції посади заступника начальника - лікаря ветеринарної медицини - епізоотолога Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини та посади заступника начальника - лікаря ветеринарної медицини Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини. Більше того, суду не наданий штатний розклад, а також докази проведених змін у структурі відповідача (відповідні накази), які б підтверджували неможливість поновлення позивача саме на посаді заступника начальника - лікаря ветеринарної медицини - епізоотолога Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини. На це звертала увагу колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Запорізького апеляційного суду під час розгляду апеляційної скарги по цивільній справі №333/2536/22 від 02.04.2025 за скаргою Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини на дії державного виконавця. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що період з 21.09.2024 р. по 03.02.2025 рік, коли [PERSON] не працював в Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини є періодом вимушеного прогулу, за який наступає відповідальність за ст. 117 КЗпП України, тому за цей період з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток. Абз. 4 п. 2, абз. 1, 2 п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок), визначено, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата; при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку; суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком; середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абз. 1 п. 8 Порядку). З довідки про доходи від 07.02.2023 судом встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи, що передували його незаконному звільненню, становила 743,92 грн. Період затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі рахується судом з 21 вересня 2024 року до 03 лютого 2025 року та складає 96 робочих днів. Розрахунок середнього заробітку за цей період становить 743,92 грн ? 96 робочих днів= 71416,32 грн. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Доводи відповідача про пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду із цим позовом суд не приймає, оскільки частину першу статті 233 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2025 від 11.12.2025. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, спричинену затримкою з поновленням на посаді за рішенням суду в сумі 100000 грн. При вирішенні цього питання суд керувався ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону (ст. 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування роботодавцем завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи глибину та тривалість душевних страждань позивача, пов`язаних із неможливістю реалізувати своє право на працю, тяжкість вимушених змін у його житті та зважаючи на ч. 1 ст. 9, ст. 23, 1167, ч. 1 ст. 1172 ЦК України, суд вважає розумним, виваженим та справедливим визначити розмір одноразового відшкодування моральної шкоди позивача у 4000 грн., тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. За приписами ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 1, 2, абз. 1 ч. 8, ч. 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 2466,61 грн. 27.06.2025 за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 грн., що підтверджується відповідним фіскальним чеком. Задовольняючи позов частково, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволеної позовної вимоги (4%) про стягнення моральної шкоди в сумі 98,66 грн. Позивач посилається на те, що орієнтовно витрати на правничу допомогу складають 10000 грн. (Аналіз судової практики ВС з подібних питань, підготовка та складання позову 6000 грн.; участь у судових засіданнях із розрахунку 2000 грн.) та надає Договір про надання правничої допомоги від 11.07.2024 року укладений між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Право і захист», додаток до нього від 25.06.2025, розрахунок до цього договору від 25.06.2025 та акт прийому-передачі виконаних робіт від 25.06.2025, згідно якого роботи: аналіз судової практики ВС з подібних питань, підготовка та складання позову 6000 грн.; участь у судових засіданнях із розрахунку 2000 грн. клієнтом прийнято, послуги будуть оплачені не пізніше 10 робочих днів з моменту набрання рішенням у справі законної сили. Інших доказів суду не подавалось. Суд вважає за необхідне стягнути пропорційно до задоволеної частини вимог витрати на правничу допомогу, понесені позивачем та доведені документально, за аналіз судової практики ВС з подібних питань, підготовка та складання позову, яка оцінена у 6000 грн. Оскільки позов задоволений частково: позивач просив середній заробіток в сумі 212761,12 грн.+100000 грн., суд стягнув середній заробіток в сумі 71416,32 грн. та моральну шкоду в сумі 4000 грн., всього 75416,32 грн., що становить 24,11%, то відшкодуванню підлягають витрати за правничу допомогу в сумі 1446,60 грн. За участь у судових засіданнях із розрахунку 2000 грн. за кожне засідання підстав для стягнення не має, оскільки позивачем не наданий акт виконаних робіт щодо цього розрахунку. Суд не приймає акт виконаних робіт від 25.06.2025 року, оскільки він складений до подання позову до суду, коли не могли бути надані послуги з участі в судових засіданнях.

Outcome: partial