Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», позивач, кредитор) звернулося до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 26 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан», Кредитодавець) та [PERSON] (далі [PERSON] , позичальник, відповідач) було укладено в електронній формі Договір про споживчий кредит № 3633958, відповідно до якого Кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 3 000,00 грн. Позичальник свої зобов`язання не виконав. 26 січня 2022 року було укладено договір № 26-01/2022-83, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» (далі ТОВ «Вердикт капітал») права вимоги, зокрема за договором № 3633958. 10 січня 2023 року було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги, зокрема за договором № 3633958, унаслідок чого позивач набув права вимоги до відповідача. Позивач стверджував, що на дату пред`явлення позову заборгованість відповідача перед ним склала 17 940 грн, з яких: 3 000,00 грн основний борг, 14 370,00 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 570,00 грн заборгованість за комісіями, які ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просив стягнути з [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 3633958. 12 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" (далі ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ", Кредитодавець) та [PERSON] (далі [PERSON] , позичальник, відповідач) було укладено в електронній формі Договір позики № 77276184, відповідно до якого Кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 2126,00 грн. Позичальник свої зобов`язання не виконав. 22.02.2022 було укладено договір № 22/02/2022 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77276184. 10 січня 2023 року було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги, зокрема за договором № 77276184 від 12.10.2021, унаслідок чого позивач набув права вимоги до відповідача. Позивач стверджував, що на дату пред`явлення позову заборгованість відповідача перед ним склала 3 493,18 грн, з яких: 1 278,87 грн основний борг, 2214,10 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 0,21 грн нараховані 3% річних, які ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просив стягнути з [PERSON] за Договором позики № 77276184. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 2 422,00 грн судового збору та 13 000 грн витрат на правову допомогу. Представник позивача клопотав у першій заяві по суті про розгляд справи за правилами спрощеного провадження за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду не заперечує. Ухвалою судді від 10 грудня 2025 року було відкрито провадження в справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Через відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання, внаслідок чого поштове відправлення з ухвалою про відкриття провадження було повернуто до суду без вручення, ухвалою суду від 19 грудня 2025 року було постановлено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 29 грудняа 2025 року. Внаслідок неявки учасників судовий розгляд було відкладено на 22 січня 2026 року. У зв`язку з повторною неявкою, належним чином повідомлених про судове засідання, учасників справи, оскільки відповідач не подав відзиву на позов, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи суд постановив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України оскільки розгляд справи проводиться судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно розглянувши надані позивачем документи та матеріали на обґрунтування заявлених ним вимог, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі фактичні обставини й дійшов таких висновків. 26 жовтня 2021 року ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит № 3633958 (а.с. 26-34) (далі кредитний договір). Підпунктами 1.2, 1.3 та 1.4. кредитного договору встановлено, що Кредитодавець надає позичальнику кредит в сумі 3 000,00 грн строком на 17 днів з 26.10.2021 з встановленим терміном повернення кредиту і сплати комісіях за надання кредиту та процентів за користування кредитом 12.11.2021. Підпунктом 1.5.1. кредитного договору передбачено сплату комісію за надання кредиту в сумі 570,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00% від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору проценти за користування кредитом складають 1020,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з п. 1.6 кредитного договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Підпунктом 2.2.3 кредитного договору встановлено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена в п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм кредитування, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3. запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну ставку встановлену п. 1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 Договору. Підпунктом 2.3.1.1 передбачено можливість пролонгації строку кредитування на пільгових умовах, якщо кредитодавцем надана така можливість позичальнику, за умови сплати комісії та певної частки заборгованості за кредитом. Підпунктом 2.3.1.2 регламентовано пролонгацію на стандартних умовах, а саме, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Розділом 3 кредитного договору регламентовані обов`язки сторін, серед яких зокрема обов`язок кредитодавця надати кредит та позичальника повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені договором. Відповідно до підпункту 6.1. кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно з підпунктом 6.2. позичальник підписує договір з використанням одноразового ідентифікатора, який надсилається йому товариством електронним повідомленням (СМС). Договір містить сукупність персональних даних [PERSON] , зокрема щодо ідентифікаційного коду, паспорта, адреси місця реєстрації та номера телефону. Умови кредитування, які відповідають умовам кредитного договору відображені також в паспорті споживчого кредиту № 3633958. Відповідно до анкети-заяви на кредит № 3633958, яка була створена 26.10.2021 сторонами було погоджено надання кредиту в сумі 3 000,00 грн на строк 17 днів зі сплатою комісії за надання в розмірі 19% одноразово та процентів у розмірі 2,00% за кожен день користування, договір підписано 26.10.2021. Довідкою про ідентифікацію (підтверджується, що клієнт [PERSON] була ідентифікована кредитодавцем, одноразовий ідентифікатор J38897, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор - +380986714720. Квитанцією від 26.10.2021 підтверджується, що 26.10.2021 о 12:05 було сплачено суму 3 000 грн з призначенням «кошти згідно договору 3633958 на картку 516875*92. 26 січня 2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено Договір факторингу № 26-01/2022-83, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором №3633958, який був укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , в сумі 17 940,00 грн, яка складається з: 3 000,00 грн основний борг, 14370,00 грн проценти та 5700,00 грн комісія, що підтверджується реєстром та витягом з реєстру боржників. Відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 (а.с. 15-45) ТОВ «Вердикт капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», в тому числі за в тому числі за кредитним договором №3633958, який був укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в сумі 17 940,00 грн, яка складається з: 3 000,00 грн основний борг, 14 370,00 грн проценти та 5 700,00 грн комісія, що підтверджується реєстром та витягом з реєстру боржників. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно із ч. ч. 1, 2ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 1ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що одноразовий Ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України). При цьому, на виконання вимог ч.1 ст. 638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. З договору про споживчий кредит № 3633958 від 26.10.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , вбачається, що відповідно до вимог частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Кредитор, перерахувавши відповідачу обумовлені грошові кошти, виконав умови кредитного договору, натомість [PERSON] свої зобов`язання з повернення коштів за кредитним договором не виконав. Оскільки відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 3 000 грн. шляхом перерахування суми кредиту на банківську картку, вказану ним, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення з [PERSON] суми кредиту в розмірі 3 000 грн. на користь ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Щодо позовних вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» в частині стягнення відсотків за договором позики, суд дійшов таких висновків. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа N 444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наведений підхід до вирішення спорів у подібних відносинах підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа N 910/4518/16), де викладені зокрема правові висновки, що поняття "користування кредитом", яким послуговуються скаржники, є окремим випадком "користування чужими коштами". Термін "користування чужими коштами" Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі N 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, "користування кредитом" - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Тобто в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі N 912/1120/16 (пункт 6.19). У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови). Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). З врахуванням положень п. 1.2-1.4, 1.5.2, 1.6, 2.2.2, 2.2.3, 2.3.1.2 та 2.3.2 приписів ст. 1048 ЦК України та правових висновків Верховного Суду щодо її правозастосування, суд висновує про правомірність нарахування відсотків за період кредитування, узгоджений сторонами, загальна тривалість якого обмежена 60 календарними днями (к.д.). При цьому відсотки нараховуються від залишку суми боргу за період з 26.10.2021 по 12.11.2021 (первісний строк кредитування 17 к.д.) за ставкою 2,00 % й становлять 1 020 грн (3 000 грн х 2% х 17 к.д.) та за період з 13.11.2021 по 26.12.2021 (в межах 60-ти денного строку встановленого п. 2.3.1.2.; 60 к.д. 17 к.д. = 43 к.д.) за ставкою 5% й становлять 6 450,00 грн (3 000 грн х 5% х 43 к.д.). Загальний розмір відсотків за договором становить 7 470,00 грн. В іншій частині вимога щодо стягнення відсотків, нарахованих поза межами узгодженого строку кредитування з вказаних вище підстав визнається судом необґрунтованою, у зв`язку з чим в задоволенні позову частині стягнення відсотків, нарахованих за межами 60-ти денного строку кредитування слід відмовити. Суд зауважує, що позивач не звертався з вимогами про стягнення з відповідача відсотків річних за неправомірне користування кредитом відповідно до ст. 625 ЦК України. Враховуючи, що відповідач кредит наданий йому у розмірі 3 000 грн не повернув, з останнього підлягають стягненню відсотки у розмірі 7 470,00 грн, які узгоджені сторонами та нараховані відповідачу за погоджений період кредитування строком 60 днів з моменту отримання кредиту. Щодо стягнення комісії в сумі 570,00 грн суд зауважує про таке. Пунктом 1.5.1 кредитного договору встановлено сплату комісії в сумі 570,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту. Водночас положення кредитного договору не містять відомостей щодо додаткових, супутніх послуг, які надаються кредитодавцем і безпосередньо пов`язані з наданням кредиту. Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду, викладеного в постанові від 06 листопада 2023 року в справі №204/224/21 якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки Кредитодавець не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з наданням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена комісія за надання кредиту то умови кредитного договору щодо сплати позичальником Комісії є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відтак суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісіями в сумі 570,00 грн. Виходячи з викладеного, з [PERSON] на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягає стягненню заборгованість за Договором про споживчий кредит № 3633958 від 26.10.2021 у розмірі10 470,00 грн, з яких 3 000 грн сума боргу за тілом кредиту та 7 470,00 грн проценти за користування кредитом в межах строку кредитування (60 днів з моменту отримання кредиту). Щодо стягнення заборгованості, яка виникла на підставі договору № 77276184 про надання коштів у кредит від 12.10.2021. Суд встановив, що 12 жовтня 2021 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та [PERSON] (далі позичальник та/або відповідач) уклали Договір №77276184. Відповідно до п. 2 Договору про надання позики : сума позики становить 2126,00 грн.; базова процентна ставка (фіксована) 1,99 % яка нараховується з другого дня користування позикою до дати повернення позики, строк позики 30 днів. Згідно з розділу 2 Кредитного договору Відповідач підтверджує, що ознайомлений зі змістом цієї Заяви-договору, Договору з всіма додатками до нього та повністю з ними згодний. Відповідно до п.12 Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Згідно з додатком № 2 до договору Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит загальна сума процентів за період кредитування складає 6,38 грн. Інформаційною довідкою ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» від 07 листопада 2025 року підтверджується прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою API-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (код за ЄДРПОУ 39861924) відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між Компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції: Дата 12.10.2021; Номер платежу 0019fe0a-5100-4b6b-bc40-ee49004a5ee9; Сума 2126,00 грн.; Отримувач Миголинець Світлана - ЕПЗ номер [NUMBER] . Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту за договором позики №77276184 від 12.10.2021, [PERSON] 11.11.2021 року зобов`язана була сплатити за Кредитом 2132,38 гривень, з яких: 2126,00 гривень сума кредиту за договором; 6,38 гривень проценти за користування кредитом. 22.02.2022 було укладено договір № 22/02/2022 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77276184. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77276184. Згідно з розрахунком заборгованості у відповідача станом на 10.01.2023 наявна заборгованість за кредитним договором № 77276184 від 12.10.2021 у розмірі 3 493,18 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) 1278,87 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 2214,10 грн.; нараховані 3% річних - 0,21 грн.Таку позовну вимогу позивач обґрунтовує, зокрема, розрахунком суми заборгованості, вчиненою первісним кредитором. В той же час, доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості стверджується, що первісний кредитор нараховував відсотки за користування [PERSON] кредитом поза межами 30-ти денного строку кредитування, узгодженого сторонами й визначеного Договором позики № 77276184 від 12.10.2021. При цьому в межах зазначеного строку кредитування розмір нарахованих відсотків становить 6,38 грн. Велика Палата Верховного Суду у п. 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловила правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Зокрема, суд виснував: «Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України». Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу) (п. 81). У пунктах 84-87 цієї постанови ВП ВС констатовано: зі спливом строку кредитування позичальник не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України (п. 84); очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними (п. 85); невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України (п. 86); надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця (п. 87). Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (п. 91 згаданої вищи постанови ВП ВС). Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від таких висновків. Щодо можливості нарахування процентів поза межами стоку кредитування на підставі умов договору, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 у п. 114 зауважила: «сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх». Натомість Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин (п. 120). З врахуванням наведених норм цивільного законодавства та сталої практики їх правозастосування суд дійшов висновку, що умови Договору позики № 77276184 від 12.10.2021 передбачають тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Відповідно до умов договору позики № 77276184 від 12.10.2021 базова процентна ставка (фіксована) становить 1,99 %, відсотки нараховуються з другого дня користування позикою до дати повернення позики, строк позики 30 днів (до 12.11.2021). Відтак обґрунтованою є сума відсотків за період кредитування 1 269,00 грн (2 126,00 грн х 1,995 х 30 к.д.). З поданого позивачем розрахунку, зробленого ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ", сформованого 04.11.2025 слідує, що [PERSON] в період 12-14.11.2021здійснила на користь первісного кредитора сплату загальної суми 2 209,60 грн, з яких кредитодавцем було зараховано суму 847,13 грн в сплату заборгованості за тілом кредиту та суму 1 362,47 грн як сплату відсотків. Суд не має підстав відхиляти визнання позивачем обставини щодо часткової сплати відповідачкою суми заборгованості. Зважаючи на те, що обґрунтована сума відсотків за період кредитування (з 13.10.2021 по 12.11.2021), становить 1 269,00 грн, з врахуванням визнання позивачем факту сплати відповідачкою на виконання цього договору суми 2 209,60 грн суд констатує про повне погашення відповідачкою нарахованих відсотків в межах строку кредиту. Різницю суми 940,60 грн (2 209,60 грн 1 269,00 грн) належить зарахувати як сплату тіла кредиту, залишок якого у зв`язку з цим становить 1 185,40 грн (2 126,00 грн 940,60 грн). Така позиція суду ґрунтується на висновках ВП ВС, зроблених у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 про те, що якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру (п. 100). З урахуванням викладеного, вимога про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 2 214,10 грн є недійсною, на момент відступлення права вимоги ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", оскільки первісний кредитор був обізнаний про відсутність у відповідача обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом враховуючи проценту ставку та строк кредитування відповідно до Договору позики № 77276184 від 12.10.2021. З врахуванням приписів п. 6 розділу IV Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» у взаємозв`язку з постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 (в редакція чинних на момент спірних правовідносин) нарахування на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних є безпідставним. У зв`язку з цим первісний кредитор не мав права вимоги до відповідача щодо стягнення 3% річних у сумі 0,21 грн, а відтак не міг відступити їх на підставі договору факторингу. За таких обставин, ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" не набуло права грошової вимоги до відповідача про стягнення процентів за користування кредитом за межами строку кредитування та 3% річних через їх необґрунтованість, а відповідальність за відступлення недійсної вимоги лежить саме на ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ", а не на боржникові. Разом з тим, недійсність однієї з вимог, не свідчить про недійсність договору факторингу в цілому, оскільки відсутні обставини, які б свідчили про його нікчемність або про те, що він у встановленому законом порядку визнаний судом недійсним. Відтак, ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" набуло прав кредитора у Договорі позики № 77276184 від 12.10.2021 за дійсними вимогами, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в загальній сумі 1 185,40 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем заборгованості за кредитним договором первісному кредитору або новому кредитору, окрім визнаної позивачем суми, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором позики № 77276184 від 12.10.2021 у загальному розмірі 1 185,40 грн. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1ст. 15 ЦК України). Одним із способів захисту майнових прав відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України є примусове виконання обов`язку в натурі. З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами про споживчий кредит порушено майнові права позивача, тому наявні підстави для судового захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" заборгованості в загальній сумі 11 655,40 грн, з якої: за Договором про споживчий кредит № 3633958 від 26.10.2021 в сумі10 470,00 грн (3 000 грн сума боргу за тілом кредиту та 7 470,00 грн процентів) та за Договором позики №77276184 від 12.10.2021 в сумі 1 185,40 грн (тіло кредиту), у зв`язку з чим суд частково задовольняє позовні вимоги в зазначених межах. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. до яких належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Відповідно до договору № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 позивачу надавалась правова допомога Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС». Згідно витягу з акту № 15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» надано правову допомогу позивачу на загальну суму 13 000 грн. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності витрат на правничу допомогу (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, ціну позову, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для вирішення спору, приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, та розгляд справи в спрощеному провадженні відповідно до вимог ч. 4 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи, ціною позову, наданим фізичною особою-підприємцем обсягом послуг, не відповідає критерію розумності та їх стягнення у повному обсязі може становити надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Відтак, суд дійшов висновку, що враховуючи категорію спору та зважаючи на обсяг наданих правничих послуг, співмірною є компенсація витрат відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Відповідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог. Судом стягнуто з відповідача на користь позивача суму 11 655,40 грн із заявлених до стягнення 21 433,18 грн, що становить 54%. Відтак з відповідача належить стягнути на користь позивача на часткове відшкодування понесених ним судових витрат судовий збір в розмірі 1 308,10 грн (2 422,40 грн х 54% / 100% = 1 308,10 грн) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 700,00 грн (5 000 грн х 54% / 100% = 2 700,00), а разом 4 008,10 грн.

Outcome: partial