Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

І.Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У липні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. Свої вимоги аргументує тим, що відповідач [PERSON] має трьох дітей: малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , та повнолітнього [PERSON] , [INFO] . Малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , знаходяться на вихованні в КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія»» Чернігівської обласної ради, в закладі не прописані. [PERSON] мати дітей є законним їх представником, повинна опікуватись ними, натомість вона своїх батьківських обов`язків не виконує. За місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] не проживає, постійно змінює місце свого проживання, веде бродячий спосіб життя, має другу групу інвалідності загального захворювання, але переогляд по встаноленню групи інвалідності не пройшла, у зв`язку з чим з жовтня 2024 року їй було припинено виплату державної соціальної допомоги. Їй було запропоновано допомогу фахівця з соціальної роботи для покращення умов життя та проходження переогляду для встановлення групи інвалідності, але [PERSON] від допомоги відмовилася, постійного доходу не має, жодних зусиль до зміни своєї життєвої ситуації вона не докладає. При реєстрації народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком дітей записано зі слів матері у відповідності до ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України. [PERSON] постійно звертається в КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія»» Чернігівської обласної ради з заявами про продовження терміну перебування її дітей в закладі, але не хоче усвідомлювати своєї відповідальності щодо невиконання нею своїх материнських обов`язків щодо її малолітніх дітей, не утримує та не виховує їх належним чином, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний та духовний розвиток як складову виховання. Оскільки відповідач постійно нехтує і невиконує своїх материнських обов`язків щодо дітей, позивач звернувся з відповідним позовом до суду. ІІ.Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 липня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого розгляду в порядку загального провадження на 08 год 30 хвилин 11 вересня 2025 року. У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено до 11 год 00 хв 08 жовтня 2025. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 жовтня 2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 11 год 00 хв 04 листопада 2025 року. У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено до 14 год 00 хв 09 грудня 2025. У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено до 11 год 30 хв 20.01.2026. ІІІ.Позиції сторін. Представник позивача Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання розглянути справу заочно. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи та не скористалась правом на надання відзиву на позовну заяву. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних у справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України. ІV.Фактичні обставини встановлені судом. [INFO] народився [PERSON] його батьком записано [PERSON] , матір`ю є [PERSON] (а.с.18). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 19.02.2025, [INFO] народився [PERSON] в м.Прилуках, Чернігівської області, його матір`ю є [PERSON] , відомості про батька дитини - [PERSON] , записано за заявою матері у відповідності до ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України, про що Прилуцьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) складено актовий запис №195 від 26.06.2020(а.с.30,31). [INFO] народилася [PERSON] її батьками записано [PERSON] , матір`ю є [PERSON] (а.с.23). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 19.02.2025, [INFO] народилася [PERSON] в м.Прилуках, Чернігівської області, її матір`ю є [PERSON] , відомості про батька дитини - [PERSON] , записано за заявою матері у відповідності до ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України, про що Прилуцьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області складено актовий запис №51 від 15.02.2019(а.с.28,29). Згідно з посвідчення серія [NUMBER] [PERSON] , 1983 року народження, є інвалідом ІІ групи(а.с.16) Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ №671763, [PERSON] , [INFO] , повторно встановлено другу группу інвалідності 03.01.2020 по 01.02.2022(а.с.17) Згідно з листа КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія»» Чернігівської обласної ради №02-07/157 від 05.02.2025, малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають на вихованні в КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія»» Чернігівської обласної ради, в закладі не прописані, так як мати дітей [PERSON] є їх законним представником, є особою з ІІ групою інвалідності. За період з 2024 та 2025 роки мати відвідувала дітей декілька разів, при відвідування приносила солодощі та подарунки, турбувалася про дітей, запитувала про стан їх здоров`я і розвитку. 31.01.2025 мати супроводжувала доньку [PERSON] , [INFO] , в м.Чернігів при обстеженні дитини у КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» ЧОР(а.с.34) Відповідно до довідок КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія»» Чернігівської обласної ради №02-07/154 від 05.02.2025, №02-07/153 від 05.02.2025, [PERSON] , [INFO] , з 09.04.2019 року і по теперішній час виховується КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія»» Чернігівської обласної ради, [PERSON] , [INFO] , з 07.08.2020 року і по теперішній час виховується КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія»» Чернігівської обласної ради. Діти знаходяться на повному державному утримання на підставі заяви матері [PERSON] про тимчасове влаштування дітей. Навчання діти проходять по програмі «Я у Світі»(а.с.37,38) Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 18.02.2025, комісією Малодівицької селищної ради встановлено, що [PERSON] періодично з`являється за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає, будинок потребує ремонту, пічне опалення знаходиться в аварійному стані, не має водопостачання, газопостачання, меблі в будинку в незадовільному стані, посуд та білизна в належній кількості відсутні, в будинку антисанітарія, умови проживання незадовільні(а.с.35) Згідно з довідки Товкачівського старостинського округу №1 Малодівицької селищної ради №50 від 18.02.2025, [PERSON] на території Товкачівського старостинського округу №1 Малодівицької селищної ради власного житла та майна не має(а.с.36) Відповідно до психологічно -педагогічної характеристики практичного психолога КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія»» Чернігівської обласної ради від 21.01.2025 на [PERSON] , [INFO] , дівчинка активна, емоційний стан позитивний, нервово-психічний розвиток дитини не відповідає її віку(а.с.40) Відповідно до довідки КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія»» Чернігівської обласної ради №02-07/158 від 05.02.2025, [PERSON] , [INFO] , має розумову відсталість легкого ступеня, з відхиленням в поведінці, розладом експресивної мови, потребує психолого-педагогічної соціальної, медичної реабілітації(а.с.43) Відповідно до психологічно -педагогічної характеристики від 21.01.2025 на [PERSON] , [INFO] , хлопчик активний, емоційний стан позитивний, нервово-психічний розвиток дитини не відповідає його віку(а.с.41) Відповідно до довідки КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія»» Чернігівської обласної ради №02-07/158 від 05.02.2025, [PERSON] , [INFO] , має затримку психічного та мовного розвитку. Загальний недорозвиток мови ІІ рівня, потребує медико- соціальної і психолого -педагогічної корекції(а.с.44) Згідно з довідки Знам`янського старостинського округу №5 Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області №22 від 13.02.2025, [PERSON] на території Знам`янського старостинського округу №5 Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області не зареєстрована та не проживає, рідко навідує свою матір [PERSON] , яка проживає з онуком [PERSON] , [INFO] . Кожне відвідування [PERSON] до матері закінчувалась, тим, що останню виганяли за погану поведінку. Її син [PERSON] не сприймає матір та не спілкується з нею. З огляду на вказане Знам`янський старостинський округ №5 Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її дітей(а.с.45) Згідно з довідки Малодівицької селищної ради Чернігівської області №166 від 20.03.2025, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , щодо реєстрації за вказаною адресою своїх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] до Малодівицького ЦНАПу не зверталася(а.с.47) Відповідно до довідки УСЗН Прилуцької РДА №278 від 14 лютого 2025 року, [PERSON] знаходиться на обліку РУСЗН та отримує соціальну допомогу інвалідам ІІ групи, за період з 01.01.2024 по 12.12.2024 отримала соціальну допомогу у розмірі 17406 грн(а.с.46) Згідно з листа Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області №05 від 14.02.2025, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Під час візиту комісії Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області за вказаною адресою встановлено, що [PERSON] там не проживає. Зі слів сусідів, вона іноді з`являється в помешканні, з односельцями не спілкується. Будинок за вказаною адресою знаходиться в аварійному стані та непридатний для проживання. Зі слів старости [PERSON] веде бродячий спосіб життя, виявляє агресію, не усвідомлює своєї поведінки, вживає алкоголь, мала групу інвалідності, але не продовжила її. Знаходиться на обліку психоневрологічного диспансеру(а.с.48) Рішенням виконавчого комітету Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області №114 від 27 червня 2025 року затверджено Висновок Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.49). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області №114 від 27 червня 2025, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.50) V.Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21. Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява№ 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Водночас, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною. Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Судом встановлено, що малолітні діти відповідача [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є вихованцями КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія»» Чернігівської обласної ради. З долучених до матеріалів справи доказів в їх сукупності вбачається, що відповідач з дітьми майже не спілкується, допомоги не надає, веде бродячий спосіб життя, ніде не працює, має ІІ групу інвалідності, але на даний час, не оформила повторне підтвердження інвалідності, соціальних виплат не отримує, матеріальної допомоги малолітнім дітям не надає, постійного житла не має, а тому орган опіки і піклування прийшов висновку про доцільність позбавлення її батьківських прав щодо її малолітніх дітей. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами Суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідачів на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідачів «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дітей, і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України). Так, відповідачу, як матері малолітніх дітей в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На думку Суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Повертаючись до обставин даної справи Суд підкреслює, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач жодним чином не виконує свої материнські обов`язки, матеріально дітей не утримує, рідко відвідує їх в КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія»» Чернігівської обласної ради. Окрім іншого, в судовому засіданні знайшло підтвердження, що відповідач не приймає участі в навчально-виховному процесі своїх малолітніх дітей. Наведене в своїй сукупності, на думку Суду, може свідчити про ухилення відповідача від виконання своїх материнських обов`язків. При цьому, в даній конкретній ситуації Судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідач жодного разу не звернулася до уповноважених органів держави з метою захисту прав своїх малолітніх дітей, та сприянні їй будь-яким чином реалізувати свої материнські обов`язки. Суд зауважує, що навіть протягом розгляду справи в суді відповідач таких дій не вчинила і в судове засідання не з`явилася, що також свідчить про небажання брати у часті у вихованні дітей. При цьому Суд звертає увагу, що взаємовідносини між дітьми та матір`ю склались таким чином, що діти проживають та виховуються в КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія»» Чернігівської обласної ради, а не з матір`ю, тому в даній ситуації Судом будуть враховані «інтереси дитини» в широкому розумінні на поняття сім`ї (стаття 5 Конвенції про права дитини). Зокрема, в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дітей у матері, оскільки вона з ними не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення матері із своїми дітьми. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір`ю та дітьми. Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни її поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169). Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дітей відповідачем, свідомого нехтування нею своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення [PERSON] , батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлена батьківських прав відносно її малолітніх дітей, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)). Вказані обставини дають підстави для висновку про наявність підстав, передбачених статтею 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав, з огляду на її свідоме ухилення від виконання материнських обов`язків щодо виховання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За таких обставин вказані позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про передачу малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , органу опіки та піклування Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області для подальшого їх влаштування. Оскільки [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , тому суд важає необхідним передати органу опіки та піклування Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області під опіку малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Щодо позовних вимог стягнути з [PERSON] на користь дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] аліменти на їх утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У відповідних положеннях ст.3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини 1989 року, що 27 вересня 1991 року набула чинності для України, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи докази, враховуючи, що відповідач має ІІ группу інвалідності, після повторного підтвердження групи інвалідності, має можливість отримаувати соціальну допомогу від держави в органах соціального захисту населення, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, стягнувши з [PERSON] , на користь дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти на їх утримання у розмірі 1 / 3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до її повноліття, починаючи з часу подання позовної заяви. Такий визначений судом розмір аліментів буде відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у ст.7 СК України. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. VІ.Розподіл судових витрат. Відповідно до вимог ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, то з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 3028 грн в порядку відшкодування коштів за сплату судового збору при подачі позовної заяви. Згідно з ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги щодо стягнення аліметів, обґрунтовані і підлягають задоволенню судовий збір у розмірі 1211,20 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved