Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , 3-я особа: Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради про позбавлення батьківських прав і свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачка [PERSON] є її рідною донькою. [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] . Відомості про батька дитини в свідоцтві про народження зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Неповнолітній [PERSON] з 9 річного віку зареєстрований та проживає разом з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , його матір у даній квартирі не проживає, лише інколи відвідує свою сім`ю, але з сином не спілкується. [PERSON] веде асоціальний спосіб життя: не працює, не має визначеного місця мешкання, зі слів відомо, що мешкає в укритті лікарні і нічого не потребує. З 2020 року і на даний час дитина мешкає з бабою та дідом, вони повністю утримують онука, повністю забезпечують всі його потреби, приймають активну участь у його всебічному розвитку, онук навчається у школі №26, організовують медичний догляд, організовують належне харчування. Бабуся підтримує зв`язок з класним керівником онука [PERSON], забезпечує дитину всі необхідним для навчання. Відповідачка - мати дитини майже все життя своєї дитини ніяким чином не проявляє батьківської турботи, не приймає участі у його вихованні, не піклується про його навчання, не забезпечує йому належне харчування, медичний догляд, не спілкується з сином в обсязі необхідному для його нормального виховання, не створює йому умов для отримання ним освіти та взагалі не цікавиться подальшою долею дитини. Така поведінка матері дитини свідчить про невиконання нею своїх батьківських обов`язків, а тому позивачка просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] , її представник адвокат Вовк Н.С. подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали повністю, просять суд його задоволити повністю. Відповідачка [PERSON] у своїй заяві позов визнала повністю, згодна на позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. 12 листопада 2025 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 21.01.2026 року. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №20, зокрема, роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. В даній справі судом встановлені наступні обставини: відповідачка [PERSON] є рідною донькою позивачки [PERSON] (а.с.7). [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] . Відомості про батька дитини в свідоцтві про народження зазначені відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.6). Позивачка [PERSON] зазначає, що неповнолітній [PERSON] з 9-ти річного віку зареєстрований та проживає разом з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Його матір у даній квартирі не проживає, лише інколи відвідує свою сім`ю, але з сином не спілкується. [PERSON] веде асоціальний спосіб життя: не працює, не має визначеного місця мешкання, зі слів відомо, що мешкає в укритті лікарні і нічого не потребує. З 2020 року і на даний час дитина мешкає з бабою та дідом, вони повністю утримують онука, повністю забезпечують всі його потреби, приймають активну участь у його всебічному розвитку, онук навчається у школі №26, організовують медичний догляд, організовують належне харчування. Бабуся підтримує зв`язок з класним керівником онука [PERSON], забезпечує дитину всі необхідним для навчання. Відповідачка - мати дитини майже все життя своєї дитини ніяким чином не проявляє батьківської турботи, не приймає участі у його вихованні, не піклується про його навчання, не забезпечує йому належне харчування, медичний догляд, не спілкується з сином в обсязі необхідному для його нормального виховання, не створює йому умов для отримання ним освіти та взагалі не цікавиться подальшою долею дитини. Така поведінка матері дитини свідчить про невиконання нею своїх батьківських обов`язків, Відповідно до висновку служби у справах дітей СМР служба вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , так як мати дитини самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчанням, не має постійного заробітку, дитину не може забезпечити належними умовами проживання. [PERSON] не має постійного місця проживання, останнім часом місцем її перебування було в Центрі реінтеграції бездомних осіб. На думку суду, поведінка відповідачки, свідчить про незацікавленість її як матері у долі дитини, байдужому ставленні до своїх батьківських обов`язків. Будь-яких доказів того, що відповідачка піклується про дитину та приймає особисту участь у вихованні сина - суду не надано. В даній ситуації суд, дослідивши докази, керується принципом найкращих інтересів дитини, який визначений у пункті 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, згідно якому в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави необхідно стягнути 1211,20 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved