Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 02.05.2025-100000302 від 02.05.2025 в розмірі 21243,62 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 02.05.2025 між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] укладено кредитний договір № 02.05.2025-100000302. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 8000 грн, строком на 140 днів, з процентною ставкою у розмірі 1% за 1 день користування кредитом. ТОВ "Споживчий центр" свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим станом на дату подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 21243,62 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000 грн, заборгованості по процентах в розмірі 8960 грн, комісії 283,62 грн, неустойки 4000 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ "Споживчий центр". 8 грудня 2025 року судом було прийнято позовну заяву до розгляду, призначено розгляд справи по суті з повідомленням, викликом учасників процесу. 13 січня 2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнає позовні вимоги частково. Вказав, що у зв`язку з тимчасовими складнощами в його матеріальному становищі він був змушений скористатися послугою споживчого кредитування. Так, 02.05.2025 року на сайті https://sqroshi.com.ua/ua/ оформив заявку на отримання споживчого кредиту в розмірі 8000,00 грн. строком на 140 днів, внаслідок чого 02.05.2025 р. між ним та ТОВ "Споживчий центр" автоматично було укладено Кредитний договір (оферти) № 02.05.2025-100000302. Ознайомившись із наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості за кредитним договором, вважає за потрібне зазначити наступне. В матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості за Кредитним договором, де по-денно було б відображено суму та підстави нарахованої заборгованості, а також неустойки, розмір сплачених коштів за кредитом, окрім копії "картки субконто Контрагенти". У зв`язку з цим, ним було подано до ТОВ "Споживчий центр" заяву (вимогу) про надання детального розрахунку заборгованості за кредитом від 09.01.2026 р. на їхню офіційну електронну адресу: info@sqroshi.com, яка зокрема також вказана у позові, оскільки самостійно на сайті, де він оформляв кредит https://sqroshi.com.ua/ua/ , в особистому кабінеті не зміг самостійно отримати таку інформацію. На момент звернення до суду із цим відзивом ним досі не отримано відповіді на заяву до ТОВ "Споживчий центр". Відповідач не погоджуюся із нарахованим позивачем розміром процентів за користування кредитом. Відповідно до п. 3.3.7 та п. 3.3.8 Розділу 3 Кредитного договору (оферти) № 02.05.2025-100000302 від 02.05.2025 р. проценти за користування кредитом (Проценти): встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Згідно з п. 7 та п. 10 заявки кредитного договору№02.05.2025-100000302 (кредитної лінії), а також п. 7 і п. 10 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору№02.05.2025-100000302, денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.87% (денна процентна ставка) = (9781.92 / 8000)/ 140 ? 100%. Відповідно перед укладанням відповідного кредитного договору сторони були ознайомлені з графіком платежів, де відображено; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Таким чином, положення щодо денної процентної ставки у Кредитному договорі є завуальованими, з яких неможливо чітко встановити реальний розмір процентів за користування кредитом, які підлягали стягненню з нього, тому при укладанні Кредитного договору він керувався графіком платежів, з яким його було ознайомлено і де чітко відображено усі необхідні платежі для погашення кредиту. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, при стягненні заявленої товариством заборгованості не підлягають врахуванню завуальовані, двозначні умови, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом. Таким чином, враховуючи умови Кредитного договору та передбачений ним графік платежів, станом на 18.09.2025 р. у нього утворилася заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 5 941,92 грн. (8 181,92 грн. - 2 240,00 грн.), а не 8 960 грн., як заявлено у позові. Також він не погоджується із нарахованою позивачем пенею у розмірі 4000,00 грн. та комісією за надання кредиту у розмірі 1600,00 грн. з огляду на наступне. Відтак, ураховуючи норми законодавства, якими врегульоване питання комісії при наданні кредиту, а також зважаючи на усталену судову практику з цього приводу, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з нього як відповідача комісії в сумі 283,62 грн. не підлягають задоволенню, так як це прямо суперечитиме законодавству України, оскільки суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку позикодавця надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням. Крім того, 15.05.2025 р. та 29.05.2025 р. він сумарно сплатив 3 556,38 грн., з яких 1316,38 грн. позивачем автоматично зараховано як сплату за комісію за надання кредиту. Оскільки стягнення такої комісії за надання кредиту є неправомірним, то такі сплачені кошти в розмірі 1316,38 грн. підлягають зарахуванню на погашення заборгованості за тілом кредиту, яке становило 8000,00 гривень, та відсотками в сумі 5941,92 гривень. Із позову та доданих до нього матеріалів неможливо встановити яким саме чином та за який період позивачем нараховано неустойку (пеню), отже, такі позовні вимоги є необгрунтованими та недоведеними. За таких обставин, зважаючи на норми законодавства та усталену судову практику, якими врегульовані щодо нарахування пені, відсутні підстави для задоволення вимог ТОВ «Споживчий центр» в частині стягнення заборгованості за неустойкою (пені) у розмірі 4 000,00 грн., оскільки це прямо суперечитиме законодавству України, оскільки така заборгованість нарахована за період не раніше ніж з 02 травня 2025 року, тобто під час дії в України воєнного стану, а тому вона підлягає списанню, отже у задоволенні такої вимоги необхідно відмовити повністю. Відтак, задоволенню підлягають лише позовні вимоги на суму 12625,54 грн., з яких заборгованість зі сплати за основною сумою кредиту (за тілом кредиту) становить 8000,00 грн., та заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом становить 4 625,54 грн. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, оскільки позов майнового характеру підлягає задоволенню лише на 59,43 %, то судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1439,68 грн 19 січня 2026 року до суду подано відповідь на відзив, в якому представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. 23 січня 2026 року до суду надійшли заперечення відповідача. У поданій заяві представник позивача просить проводити розгляд справи за відсутністю представника ТОВ "Споживчий центр". Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, подав до суду відзив на позовну заяву та заперечення, в яких висловив свої заперечення проти позову, суд ухвалив провести розглядати справу у відсутність відповідача на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Суд встановив, що 2 травня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" та [PERSON] укладений кредитний договір № 02.05.2025-100000302, підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) Е138, що підтверджується пропозицією про укладення кредитного договору (офертою), паспортом споживчого кредиту, додатком до анкети позичальника, заявою позичальника, відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцептом), підтвердженням укладення кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору відповідачу надано кредит в сумі 8000 грн строком на 140 дні з дати його надання зі сплатою процентів в розмірі 1 % за один день користування кредитом, які нараховуються протягом всього строку кредитування. Також нарахована неустойка та комісія згідно умов договору. За розрахунком позивача, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 02.05.2025-100000302 від 02.05.2025 становить 21243,62 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000 грн, заборгованості по процентах в розмірі 8960 грн, комісії 283,62 грн, неустойки 4000 грн. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що «згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до п. 3.3.7 та п. 3.3.8 Розділу 3 Кредитного договору (оферти) № 02.05.2025-100000302 від 02.05.2025 р. проценти за користування кредитом (Проценти): встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Згідно з п. 7 та п. 10 заявки кредитного договору№02.05.2025-100000302 (кредитної лінії), а також п. 7 і п. 10 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору№02.05.2025-100000302, денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.87% (денна процентна ставка) = (9781.92 / 8000)/ 140 ? 100%. Відповідно перед укладанням відповідного кредитного договору сторони були ознайомлені з графіком платежів, де відображено; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Таким чином, положення щодо денної процентної ставки у Кредитному договорі є завуальованими, з яких неможливо чітко встановити реальний розмір процентів за користування кредитом, які підлягали стягненню з нього, тому при укладанні Кредитного договору він керувався графіком платежів, з яким його було ознайомлено і де чітко відображено усі необхідні платежі для погашення кредиту. Таким чином, суд погоджується із позицією відповідача, що при стягненні заявленої товариством заборгованості не підлягають врахуванню завуальовані, двозначні умови, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом. П. 12 Заявки кредитного договору №02.05.2025-100000302 та п. 12 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №02.05.2025-100000302, сторонами узгоджено графік платежів, відповідно до якого позичальник за період з 02.02.2025 по 18.09.2025 в загальному мав сплатити платежі з Процентів у складі чергових платежів у розмірі 8181,92 грн., платежі з суми кредиту у складі чергових платежів у розмірі 8000 грн., та платежі з комісії надання у складі чергових платежів 1600 грн., тобто загалом мав здійснити чергові платежі на суму 17781,92 грн. 15.05.2025 та 29.05.2025 [PERSON] було сплачено двічі по 1778,19 грн. відповідно до графіку платежів, таким чином сумарно було сплачено 3556,38 грн., з яких 2240,00 грн. було зараховано як платіж за проценти за користування кредитом і 1316,38 грн. було зараховано як платіж за комісію за надання кредиту, що вказано позивачем у позові, та інформація про розподіл цих коштів наявна у долученій позивачем картці субконто Контерагенти. Враховуючи умови Кредитного договору та передбачений ним графік платежів, станом на 18.09.2025 р. у [PERSON] утворилася заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 5941,92 грн. (8181,92 грн. - 2240,00 грн.), а не 8 960 грн., як заявлено у позові. Заперечення відповідача щодо нарахування комісії суд не приймає до уваги. Комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісії та неустойки у разі їх наявності , розуміє та зобов`язується їх виконувати. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 зауважила, що немає підстав вважати умову конкретного кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом нікчемною, ані з огляду на приписи статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ані з огляду на приписи статті 228 ЦК України. Ця умова є недійсною як оспорювана. Відповідач не надав суду доказів, звернення до суду щодо визнання недійсним кредитного договору в цій частині, тому вимоги про стягнення комісії підлягають до задоволення. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. В той же час зазначаємо, що Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ЗУ "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. Так відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ "Про споживче кредитування" у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений 02.05.2025, тобто після набуття чинності змін до ЗУ "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Відповідно до умов кредитного договору, з відповідачем був укладений саме споживчий кредитний договір, тобто у кредит були отримані гроші для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. а тому в цьому випадку мають застосовуватись саме норми ЗУ "Про споживче кредитування". Зважаючи на викладене, нарахування неустойки за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною. Позивачем за кредитним договором нарахована неустойка у розмірі 4000 грн. За який період і за яке невиконання чи неналежне виконання кожного окремого зобов`язання вона нараховано з розрахунку заборгованості неможливо встановити, тому перевірити, що неустойка нараховано відповідно до п. 15 заявки кредитного договору, тому суд вважає, що позивачем не підтверджено належними доказами її нарахування, тому вимоги в цій частині до задоволення не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Також, повідомляємо, що відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Всупереч умовам укладеного між сторонами договору та наведеним нормам закону відповідач порушив строки погашення заборгованості за кредитом, про що свідчить розрахунок заборгованості за договором, що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за спірним договором у розмірі 14225,54 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000 грн, заборгованості по процентах в розмірі 5941,92 грн, комісії 283,62 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позову у розмірі 1622,04 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial