Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

29 квітня 2025 року представник Позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» адвокат Столітній М.М. через систему «Електронний суд», звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 54 827,25 грн та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 листопада 2023 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 7327174 про надання споживчого кредиту (далі Кредитний договір) відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 1364-ОД від 20.11.2023 року та розміщених їх на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. 03 грудня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено Додаткову угоду до Договору №7327174 про надання споживчого кредиту відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 1364-ОД від 20.11.2023 року та розміщених їх на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов кредитного договору, з урахуванням Додаткової угоди до Договору, сума кредиту складає 10 500 грн, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, дата повернення кредиту 24 листопада 2024 року. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало надавши кредит в сумі 10 500 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Відповідно до п.1.5.1 Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день застосовується в межах строку кредиту, вказаного п.1.4 цього Договору. П.п.3 п.4.1 Кредитного договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 25 липня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 25.07/24-Ф згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту відповідача зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення. Рішенням №251124/1єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року, змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Реєстраційні дії щодо зміни найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" поведені державним реєстратором Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації Мельник І.В. 10 грудня 2024 року, що підтверджується відповідною випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань №1000681070010062201 від 10 грудня 2024 року. 30 грудня 2023 року відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту. Враховуючи той факт, що на момент укладення договору факторингу №25.07/24-Ф від 25 липня 2024 року, строк договору №7327174 про надання споживчого кредиту від 30 листопада 2023 року не сплив, то позивачем було здійснено нарахування процентів за користування грошовими коштами за 123 календарні дні з 25 липня 2024 року по 24 листопада 2024 року в розмірі 25 700,85 грн. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 10 500 грн - тіло кредиту; 18 626,4 грн - нараховані проценти, та нараховані проценти позивачем за 123 календарних дні 25 800,85 грн, всього 54 827,25 грн. Також, позивач просить покласти на відповідача зобов`язання компенсувати позивачу витрати на судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Ухвалою від 01 травня 2025 року відкрито провадження по справі ухвалено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Заочним рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2025 року позов ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», заборгованість за кредитним договором № 7327174 від 30 листопада 2023 року з урахуванням додаткової угоди до договору №7327174 від 03 грудня 2023 в розмірі 54 827 (п`ятдесят чотири тисячі вісімсот двадцять сім) гривень 25 коп. Стягнуто із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», - судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та 3000 грн витрат на професійну правову допомогу. 25 липня 2025 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшла заява представника відповідача [PERSON] , адвоката Коротченко Д.С. про перегляд заочного рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2025 року у справі № 338/562/25 за позовом ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2025 року заяву про перегляд заочного рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2025 року по судовій справі №338/562/25 задоволено. Заочне рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2025 року у справі № 338/562/25 за позовною заявою представника Столітнього М. М., який діє в інтересах позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" (далі ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал") до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано. Призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Коротченко Дарії Сергіївни від 05.08.2025 року про залучення до участі у справі № 338/562/25 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Акціонерного товариства «Універсал Банк» та [PERSON] - відмовлено. Також відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Коротченко Дарії Сергіївни від 03.09.2025 року про залучення до участі у справі № 338/562/25 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] . Закрито підготовче провадження у цивільній справі № 338/562/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явились. Від представника позивача Столітнього М. М. в матеріалах справи є заява про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач та його представник адвокат Коротченко Д.С. у судове засідання не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 30 листопада 2023 між ТОВ «Авентус України» та [PERSON] був укладений електронний договір № 7327174 про надання споживчого кредиту та 03 грудня 2023 року додаткову угоду до договору № 7327174 про надання споживчого кредиту (а.с.20-35; 75-76). Згідно з п.1.3 кредитного договору з урахуванням додаткової угоди до договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 10 500 грн; строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору (а.с.36-37). Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту. Вказаний договір, додаток № 1 до нього підписаний електронним підписом «С5830» Пилип`юком А. С. 30 листопада 2023 року, паспорт споживчого кредиту до договору (а.с.43-46) підписаний електронним підписом «FE2226» Пилип`юком А. С. 30 листопада 2023 року, а додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту, додаток №1 та паспорт споживчого кредиту до укладення додаткової угоди (а.с.39-42) підписаний електронним підписом «С6679» Пилип`юком А. С. 03 грудня 2023 року. Додатки № 1(а.с.36-37; 77-79) і паспорти споживчого кредиту (а.с.43-46; 39-42) містить вказівку на суму кредиту, строк його видачі, знижену і стандартну відсоткові ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту штрафи тощо. Факт перерахування відповідачу кредитних коштів на зазначену в договорі (п.2.1 Договору) платіжну картку підтверджується інформацією, викладеною у листі Супервайзера з обробки звернень клієнтів й держорганів АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-250509/37339-БТ від 09 травня 2025 року (а.с.210) про здійснення успішного переказу на платіжну картку Відповідача № [NUMBER] , 30 листопада 2023 року на суму 500 грн та 03 грудня 2023 року на суму 10 000 грн. 25 липня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 25.07/24-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитними договорами, вказаними у реєстрах боржників (а.с. 89-97). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 29 126,4 грн, яка складається з: 10 500 грн суми заборгованості за основною сумою боргу; 18 626,4 грн - суми заборгованості за відсотками. Крім того, позивачем відповідно до умов кредитного договору за 123 календарні дні (за період з 25 липня 2024 року по 24 листопада 2024 року) нараховано проценти на суму 25 700,85 грн. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Як установлено судом договір №7327174 від 30 листопада 2023 року про надання споживчого кредиту та додаткову угоду до договору №7327174 про надання споживчого кредиту від 03 грудня 2023 року, укладено між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] в електронній формі. У договорі зазначено, що він підписаний останнім електронним підписом одноразовим ідентифікатором «С5830», а додаткову угоду до договору, підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «С6679». У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12,81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. В силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на відповідача. За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність позивачем укладання договору про надання споживчого кредиту та додаткової угоди до договору про надання споживчого кредиту між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості. Підписавши 30 листопада 2023 року договір про надання споживчого кредиту, а 03 грудня 2023 року додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту, відповідач відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору та взяв на себе відповідні зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за їх користування. Однак, у визначений строк їх не повернув, у зв`язку з чим із відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість, яка складається із несплаченого тіла кредиту та відсотків. Разом з цим, відповідачу поданій заяві про перегляд заочного рішення, фактично проти позову заперечував, посилаючись на те, що: кредитний договір ним не укладався; його персональні дані та банківські реквізити могли бути використані третіми особами шахрайським шляхом; він звертався до правоохоронних органів із заявою про кримінальне правопорушення; про відступлення права вимоги його належним чином не повідомляли; умови договору щодо процентів є несправедливими. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення цивільних прав та обов`язків. Судом встановлено, що кредитний договір укладений в електронній формі, з використанням ідентифікаторів доступу, які відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» визнаються належним способом ідентифікації особи. Сам по собі факт заперечення відповідачем укладення договору не спростовує належності електронного правочину, якщо інше не доведено у встановленому законом порядку. Матеріали справи не містять вироку суду, яким би встановлено факт використання персональних даних відповідача третіми особами, а наявність кримінального провадження не є безумовним доказом відсутності волевиявлення відповідача. Так, Відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про втрату ним платіжної картки та подальше звернення до банку з вимогою про блокування картки у період укладення договору, тощо Таким чином, доводи відповідача про неукладення кредитного договору є припущеннями, які не підтверджуються належними доказами та відповідно не спростовують доказів, поданих позивачем на підтвердження укладання договору. Під час розгляду справи, із досліджених доказів судом встановлено, що кредитні кошти були перераховані на банківську картку, яка належить відповідачу. Відповідач не надав доказів, що зазначені кошти ним не отримані та не використані, або що вони були повернуті кредитору. На переконання суду отримання коштів на платіжний засіб боржника є належним доказом виконання кредитором свого зобов`язання, а обов`язок доведення протилежного покладається на боржника. Суд враховує, що відкриття кримінального провадження саме по собі не підтверджує факту шахрайства та не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності за зобов`язаннями до моменту встановлення відповідних обставин обвинувальним вироком суду. Доказів того, що кредитор або позивач брали участь у будь-яких незаконних діях, матеріали справи не містять. Відповідачем не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного Кредитним договором. Розрахунок заборгованості за договором відповідачем не спростований. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається із матеріалів справи, 25 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» було укладено Договір факторингу №25.07/24-Ф, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна», як Фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження Клієнта Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержанная яких належить клієнту. Згідно п. 1.2. Договору Факторингу перехід від Клієнта (ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») до Фактора (Позивача) Вимоги Заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку, після чого Фактор (Позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора (Позивача) Права Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Договір факторингу набув чинності з моменту його підписання. Неповідомлення боржника про відступлення права вимоги не звільняє його від обов`язку виконання зобов`язання, а лише покладає ризик несприятливих наслідків на нового кредитора у разі виконання боржником зобов`язання первісному кредитору, чого у цій справі не встановлено. Враховуючи той факт, що на момент укладення договору факторингу №25.07/24-Ф від 25 липня 2024 року, строк договору №7327174 про надання споживчого кредиту від 30 листопада 2023 року не сплив, то позивачем було здійснено нарахування процентів за користування грошовими коштами за 123 календарні дні з 25 липня 2024 року по 24 листопада 2024 року в розмірі 25 700,85 грн. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак, оскільки умови кредитного договору про надання споживчого кредиту від 30 листопада 2023 року, з урахування додаткової угоди до договору від 03 грудня 2023 року, укладеного між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , відповідачем не виконано, право грошової вимоги за ним на підставі Договору факторингу № 25.07/24-Ф від 25.07.2024 року перейшло до позивача. Щодо розмір нарахованих процентів суд зазначає наступне. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 10 500 грн - тіло кредиту; 18 626,4 грн - нараховані проценти, та нараховані проценти позивачем за 123 календарних дні 25 800,85 грн, всього 54 827,25 грн. Таким чином загальний розмір нарахованих процентів за 360 днів користування кредитом складають 44 425, 25 грн. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року N 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року N 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року N 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У Рішенні від 11липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що,

Outcome: partial