Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитними договорами в розмірі 36142,44 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 12.12.2024 між відповідачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») укладено кредитний договір № 8564904, який підписано електронним підписом відповідачки та на підставі якого остання отримала кредитні кошти на умовах визначених договором. 17.07.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 17072025, у відповідності до умов якого позивач набув права грошової вимоги до відповідачки в сумі 15680,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 5250,00 грн. сума заборгованості за відсотками, 5430,00 грн. сума заборгованості за пенею, штрафами. Відповідачка належним чином взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість в розмірі 15680,00 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідачки. Крім цього, 17.10.2024 між відповідачкою таТовариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «1 БАНК») укладено договір позики № 73279143, який підписано електронним підписом відповідачки та на підставі якого остання отримала кредитні кошти на умовах визначених договором. 27.03.2025 між ТОВ «1 БАНК» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу, згідно з умовами якого останнє набуло право вимоги грошових коштів від [PERSON] за вказаним вище кредитним договором. Відповідачка належним чином взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість у розмірі 20462,44 грн., з яких: 9450,45 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 3943,26 грн. заборгованість за відсотками, 5868,73 грн., сума заборгованості за пенею та 1200,00 грн. комісія за надання кредиту. Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 18.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачці було встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву (а.с. 102-103). 28.11.2025 представником відповідачки подано відзив на позовну заяву в якому представник зазначила, що позивач посилається на те, що позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду докази на укладення договорів, тощо. Разом з цим, позивач при подачі позову не зазначив, щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, які підтверджують факт надання відповідачці кредитних коштів. Таким чином, вважає що позивачем не доведено належними доказами факт отримання відповідачкою кредитних коштів та у відповідних розмірах. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано копії договору про надання споживчого кредиту та договір надання коштів у кредит та складені позивачем розрахунки заборгованості за цими договорами. Однак, до матеріалів позовної заяви не додані первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок позичальника у розмірі зазначеному в договорах про надання кредиту. Зокрема, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надали копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку, тощо. Таким чином, неможливо перевірити правильність розрахунків заборгованості проведених позивачем, а тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідачки перед позивачем, а також сума відсотків, зазначена в розрахунку, є правильними. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитними договорами, є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір, а відтак вимоги позивача задоволенню не підлягають. Окрім того, зазначає щодо незаконності нарахування штрафних санкцій в сумі 5430,00 грн. сума заборгованості за пенею, штрафами за договором від 12 грудня 2024 року № 8564904 та 5868,73 грн. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою/кредитом за договором № 73279143 від 17.10.2024. Щодо правомірності нарахування відсотків в розмірі 2,70% в день за понадстрокове користування позикою, що встановлено п. 2.2. договору № 73279143 про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту ) від 17 жовтня 2024 року, та стягнення з [PERSON] відповідних відсотків у розмірі 5868 грн. 73 коп., а також заборгованості за штрафом, пенею в сумі 5430 грн. 00 коп. за договором від 12.12.2024 року № 8564904 зазначає що у п. 2.2. договору можливість нарахування відсотків в розмірі 2,70% в день за понадстрокове користування позикою є мірою відповідальності після закінчення строку надання позики та застосовується у випадку прострочення позичальника, а відтак в силу закону відповідач звільнений від сплати таких платежів, які у випадку нарахування підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи викладене, той факт, що кредитні договори укладено 17.10.2024 та 12.12.2024, вважає, що відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій у цей період, оскільки до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Крім цього просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. (а.с. 116-119). 01.12.2025 представником позивача подано відповідь на відзив в якому представник відповідача зазначає, що кредитні договори були укладені з позичальником в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. [PERSON] через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подала заявку на отримання позики за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання позики, після чого позикодавець надіслав відповідачці за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідачка використала для підтвердження підписання договору. Відповідно до листа № 7/13235 від 21.07.2025, кредитні кошти за кредитним договором № 8564904 було перераховано на банківську карту № [NUMBER] . Відповідно до листа № КД-000050969/ТНПП від 15.09.2025, кредитні кошти за кредитним договором № 73279143 було перераховано на банківську карту № [NUMBER] . З огляду на те, що отримані кредитні кошти за кредитним договором були перераховані [PERSON] на картку № [NUMBER] , яка відкрита у АТ КБ «ПриватБанк», інформацію про перерахування коштів за кредитним договором згідно законодавства може отримати відповідачка. Також, заявила клопотання про витребування у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про платіжну картку, інформацію щодо номера телефону та виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів. Також, просить суд відмовити в частині стягнення судових витрат (а.с. 124-142). Ухвалою суду від 15.12.2025 за клопотанням представника позивача витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо підтвердження факту належності відповідачці платіжної картки, та факту зарахування останній грошових коштів (а.с. 173-175). Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву просила розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі (а.с. 142). Відповідачка [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явилися, представник відповідачки у відзиві на позовну заяву просила розглянути справу без участі відповідачки та її представника (а.с. 119). За правилами частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відтак, справа розглядається за правилами спрощеного провадження на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Як вбачається з ч.ч. 1-2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Уклавши кредитний договір на умовах, викладених в ньому, відповідачка тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати його умови. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Пунктом 1 частини 1статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). У статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 12.12.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 8564904. Умовами договору, а саме: пунктом 1.2. визначено, що на умовах встановлених договором, товариство надає споживачу споживчий кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором, пунктом 1.3 визначено, що сума кредиту складає 3000,00 грн., пунктом 1.4 договору визначено, що кредит надається строком на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 15 днів, детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору, пунктом 1.5.1 визначено стандартну процентну ставку яка становить 1,00% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає, зокрема за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2899,03% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту складає: за стандартною процентною ставкою 13800,00 грн. (п. 1.9, 19.1, 1.10, 1.10.1 договору). Пунктом 2.1. договору визначено, що кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Вказаний договір підписано відповідачкою 12.12.2024 електронним підписом одноразовим ідентифікатором С4114 (а.с. 8-16). В додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 8564904 від 12.12.2024 обчислено загальну вартість кредиту для споживача та реальну річну процентну ставку за договором про споживчий кредит. Згідно таблиці усього сума платежів за розрахунковий період складе 13800,00 грн., процентів 10800,00 грн., реальна процентна ставка 2899,03%, загальна вартість кредиту 13800,00 грн. (а.с. 17). Також, відповідачка підписала 12.12.2024 електронним підписом одноразовим ідентифікатором паспорт споживчого кредиту, тобто отримала інформацію про споживчий кредит (а.с. 18-20). На виконання умов договору ТОВ «Авентус Україна» через платіжну систему ТОВ «Контрактовий дім» 12.12.2024 здійснило операцію з перерахування коштів в сумі 3000,00 грн. на картковий рахунок [NUMBER] . Належність карткового рахунку та факт зарахування коштів в сумі 3000,00 грн. також підтверджується інформацією АТ КБ «Приватбанк» наданою на ухвалу суду (а.с. 21, 187-191). 17.07.2025 між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 17072025, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників (а.с. 22-24). Відповідно до п. 1.2 договору, перехід від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. 17.07.2024 між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 17072025 від 17.07.2024 (а.с. 25). Згідно з реєстром боржників до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги заборгованості до [PERSON] в розмірі 15680,00 грн. за кредитним договором № 8564904, з яких: 5000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 5250,00 грн. заборгованість за відсотками, заборгованість за пенею, штрафами 5430,00 грн. (а.с. 27). Згідно картки обліку договору (розрахунку заборгованості) за кредитним договором № 8564904 від 12.12.2024 заборгованість [PERSON] становить 15680,00 грн., з яких: 5000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 5250,00 грн. заборгованість за відсотками, заборгованість за пенею, штрафами 5430,00 грн. (а.с. 28-32). Таким чином, судом встановлено, що первісний кредитор виконав свої обов`язки за кредитним договором, в той час як відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання та згідно матеріалів справи має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» у загальному розмірі 15680,00 грн. Однак, суд не погоджується із наведеними розрахунками заборгованості за вказаним кредитним договором проведеним первісним кредитором. Як вже зазначалося, 12.12.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 8564904, пунктом 1.3 якого визначено, що сума кредиту складає 3000,00 грн. З матеріалів справи, а саме кредитного договору та виписки по банківському рахунку, встановлено, що 12.12.2024 відповідачка отримала 3000,00 грн., строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка 1% в день у межах строку кредитування. Отже сума заборгованості за тілом кредиту становить 3000,00 грн., виходячи з якої, сума заборгованості за процентами за кредитним договором № 8564904 від 12.12.2024 складає: 3000,00 грн. х 1% в день = 30,00 грн. в день х 105 днів (згідно розрахунку позивача по 27.03.2025) = 3150,00 грн. Будь-яких доказів чому відповідачці нараховувалася основна сума боргу у розмірі 5000 грн. і від цієї суми нараховувалися відсотки, суду не надано. Що стосуються стягнення пені та штрафних санкцій суд зазначає, що відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, законодавцем звільнено позичальників за кредитними договорами від сплати неустойки (штрафу, пені), які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану. Відтак, оскільки договір укладено після 15.03.2022, з відповідачки за кредитним договором № 8564904 від 12.12.2024 підлягає стягненню заборгованість в розмірі 6150,00 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 3000,00 грн. та заборгованості за процентами в розмірі 3150,00 грн. Також, як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 17.10.2024 [PERSON] ознайомилася з паспортом споживчого кредиту до договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту), інформацією, яка надається споживачу до укладання договору про споживчий кредит (стандартизована форма). У подальшому 17.10.2024 між [PERSON] та ТОВ «1 БАНК» у режимі онлайн укладено договір позики № 73279143, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк для задоволення власних потреб шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Згідно умов договору відповідачка отримала кредит у сумі 12000,00 грн. строком на 14 днів до 30.10.2024, процентна ставка/день 0,143%, комісія за надання кредиту 10,00% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає, 1200,00 грн.) (а.с. 38-47). Належність карткового рахунку та факт зарахування коштів в сумі 12000,00 грн. підтверджується інформацією АТ КБ «Приватбанк», наданою на ухвалу суду (а.с. 187-191). У подальшому, а саме: 17.10.2024, 12.11.2024, 19.11.2024, 22.11.2024, 24.11.2024, 07.12.2024, 15.12.2024 сторони укладали додаткові угоди в яких, серед іншого встановили денну процентну ставку на рівні 1%, а також встановили термін дії договору - 70 днів та визначили кінцеву дату повернення кредиту 25.12.2024 (а.с. 48-61). Згідно розрахунку здійсненого ТОВ «1 БАНК», заборгованість [PERSON] станом на 23.04.2025 за кредитним договором № 73279143 становить: всього 20462,44 грн., яка складається з 9450,45 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 3943,26 грн. заборгованість за відсотками, 5868,73 грн. - заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою, 1200,00 грн. заборгованість за комісією (а.с. 68-69). 27.03.2025 між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27/03/25, згідно з умовами якого ТОВ «1 БАНК» відступило за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «1 БАНК» права грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників. У подальшому 23.04.2025 між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено додаткову угоду за номером 2 (а.с. 62-65). Відповідно до п. 1.2 договору, перехід від ТОВ «1 БАНК» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. 23.04.2025 між ТОВ «1 БАНК» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників № 4 за договором факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 (а.с. 65). Згідно з реєстром до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги заборгованості до [PERSON] в розмірі 20462,44 грн. за кредитним договором № 73279143, з яких: 9450,45 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 3943,26 грн. заборгованість за відсотками, 5868,73 грн. заборгованість за відсотками за понадстрокове користування позикою (а.с. 67). Таким чином, судом встановлено, що первісний кредитор виконав свої обов`язки за кредитним договором та надав кредит [PERSON] у розмірі 12000,00 грн. Однак, суд не погоджується із наведеними розрахунками заборгованості за вказаним кредитним договором проведеним первісним кредитором. Як вже зазначалося, 17.10.2024 між [PERSON] та ТОВ «1 БАНК» у режимі онлайн укладено договір позики № 73279143, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у сумі 12000,00 грн. строком на 14 днів до 30.10.2024, процентна ставка/день 0,143%, комісія за надання кредиту 10,00% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1200,00 грн.). У подальшому, з урахуванням додаткових угод денна процентна ставка складає 1%, термін дії договору - 70 днів, тобто до 25.12.2024. Визначаючи суму заборгованості за відсотками до стягнення, суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у п. 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 висловила правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Зокрема, термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України». Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу) (п. 81). У пунктах 84-87 цієї постанови ВП ВС констатовано: зі спливом строку кредитування позичальник не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України (п. 84); очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними (п. 85); невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України (п. 86); надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця (п. 87). Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (п. 91 згаданої вищи постанови ВП ВС). Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від таких висновків. Щодо можливості нарахування процентів поза межами стоку кредитування на підставі умов договору, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 у п. 114 зауважила: «сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх». Натомість Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин (п. 120). Як зазначалося вище, договір з відповідачкою укладено 17.10.2024 та з урахуванням додаткових угод на строк 40 днів з процентною ставкою з 17.10.2024 по 21.11.2024 0,0857% в день, з 22.11.2024 по 25.12.2024 - 1,00% в день. Тобто, проценти повинні були б нараховуватися протягом 40 днів, а саме з 17.10.2024 до 25.12.2024. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість відповідачки за процентами станом на 25.12.2024 становила 3943,26 грн., а тому саме така заборгованість за нарахованими процентами підлягає стягненню з відповідачки. Що стосується стягнення заборгованості по комісії у розмірі 1200,00 грн, суд зауважує, що у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У даній справі необхідність внесення плати за надання кредиту комісія передбачена в 2.2.4 договору. При цьому, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не навів доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати разову комісію є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 1200,00 грн. Відтак, з відповідачки за кредитним договором № 73279143 від 17.10.2024 підлягає стягненню заборгованість в розмірі 13393,71 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 9450,45 грн. та заборгованості за процентами в розмірі 3943,26 грн. За таких обставин, суд вважає що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість у розмірі 19543,71 грн. яка складається з заборгованості за кредитним договором № 8564904 в розмірі 6150,00 грн. та заборгованості за кредитним договором № 73279143 в розмірі 13393,71 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При подачі позову позивачем заявлено до стягнення з відповідачки заборгованість за кредитним договором на загальну суму 36142,44 грн. Позов задоволено частково на загальну суму 19543,71 грн. Тому, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 1637, 54 грн. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України,до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Відповідно до договору від 24.11.2025, ордеру від 27.11.2025 серія ВА № 1133548, детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги від 27.11.2025, акту наданих послуг до договору про надання правової допомоги б/н від 24.11.2025, рахунку на оплату та квитанції до прибуткового касового ордера № 12/25 від 27.11.2005, встановлено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідача становить 8000,00 грн.. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial