Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

09.12.2025 представник позивача [PERSON] адвокат Р.С.Павелко через систему "Електронний суд" звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання позивача-повнолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з продовженням ним навчання у ДНЗ "Полтавський політехнічний ліцей" форма навчання денна, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача (батька позивача), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту подання позову до суду і до досягнення 23-річного віку або припинення навчання. Позов обґрунтовано тим, що позивач [PERSON] є сином відповідача [PERSON] , який вже досяг повноліття та продовжує навчання. [PERSON] навчається у ДНЗ "Полтавський політехнічний ліцей" на денній формі навчання, за спеціальністю "Оператор з обробки інформації та програмного забезпечення" з 01.09.2025. Дата завершення навчання 26.06.2026. Мати позивача добровільно надає йому матеріальну допомогу у зв`язку із продовженням навчання, батько такої допомоги не надає, хоча може і зобов`язаний це робити. Позивач є студентом денної форми навчання, у зв`язку із чим не має можливості працювати та отримувати дохід у вигляді заробітної плати, щоб забезпечувати власні потреби. Відповідач добровільно допомоги не надає, хоча дохід є достатнім для того, щоб надавати таку матеріальну допомогу повнолітньому сину, який навчається, у частці від доходу. Крім того, позивачу необхідні кошти на харчування, засобів гігієни, одягу, необхідних для навчання канцелярських знарядь, підручників, оплати послуг інтернету, проїзду. Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 11.12.2025 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з відсутністю доказів надіслання позивачем відповідачеві позовної заяви з копіями доданих до неї документів листом з описом вкладення на його належну адресу проживання зареєстроване місце проживання та надано позивачеві 10 строк для усунення цих недоліків. Також вказано на необхідність залучення до участі у справі, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача матір позивача [PERSON] . Їй також слід надіслати копію позовної заяви з додатками. 16.12.2025 до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] адвоката Р.С.Павелко про усунення недоліків, а саме квитанція № 1867068 Поштової служи "Е-Пост" від 16.12.2025, якою надіслано на адресу відповідача [PERSON] : [ADDRESS] , копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Ухвалою суду від 19.12.2025 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву, судове засідання призначено на 20.01.2026 о 13:10 хв. Також залучено до участі у справі, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача матір позивача [PERSON] , її явка визнана судом обов`язковою у судове засідання. Представник позивача [PERSON] адвокат Р.С.Павелко в позовній заяві просив розглядати справу без його участі та участі позивача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 4). Третя особа [PERSON] не надала судові відомостей щодо підтримання чи не підтримання позовних вимог, у судове засідання не з`явилася. Відповідач [PERSON] .Баглай копію ухвали суду від 19.12.2025, судову повістку, копію позовної заяви з додатками не отримав 29.12.2025 за зареєстрованим місцем проживання; поштове повідомлення повернуто 06.01.2026 з відміткою АТ "Укрпошта" "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 24), що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним врученням відповідачеві копії ухвали суду і судової повістки. Відповідач відзиву, пояснень, клопотань, заяв тощо у справі на подав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомляв. Ураховуючи зазначені обставини суд відповідно до ч. 1 ст. 223, ст. 279, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснити заочний розгляд справи і за відсутності відповідача. Вивчивши письмову заяву позивача по суті справи (позовну заяву), вивчивши наявні у справі дані і докази, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] , який наразі є повнолітнім, що підтверджується копією паспорта та копією свідоцтва про народження (а.с. 5, 7). Відповідно до довідки від 18.11.2025 № 139 [PERSON] навчається у ДНЗ "Полтавський політехнічний ліцей" на денній формі навчання з 01.09.2025, спеціальність "Оператор з обробки інформації та програмного забезпечення", неповне державне забезпечення, дата завершення навчання 26.06.2026 (а.с. 6). Самостійних доходів син сторін не має. Він продовжує навчання на денній формі навчання і не має змоги влаштуватися на роботу, щоб отримувати заробіток. Грошові кошти на потреби сина надає лише мати (третя особа), яка самотужки матеріально забезпечує сина. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ст. 199 Сімейного кодексу України далі СК). Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 СК). Статтею 201 СК передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191, ст. 201 СК). Суд встановив, що повнолітній син сторін продовжує навчання, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги відповідача (батька), і відповідач має можливість надавати йому матеріальну допомогу. Доказів протилежного відповідач судові не надав. Батько (відповідач) матеріально сину (позивачу) не допомагає. У справі відсутні відомості про непрацездатність відповідача, перебування а його утриманні інших дітей тощо, а, отже, він має можливість надавати грошову допомогу на період навчання сина. Між учасниками справи не досягнуто домовленості щодо способу виконання відповідачем обов`язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання. Визначаючи розмір аліментів суд враховує зазначені положення СК, встановлені обставини справи та стягує з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно з дати звернення з позовом до суду на час навчання сина, але не більш як до досягнення сином 23 років. Стягнення аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму стосується неповнолітніх дітей тому суд відмовляє у цій частині позову. Щодо судового збору Оскільки судом задоволено позовну вимогу і позивач звільнений від сплати судового збору суд, за правилами ч. ч 1, 2 ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір 1211,20 грн. Щодо витрат на правничу допомогу Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 05.12.2025, витягу з договору про надання правничої допомоги від 05.12.2025 і опису наданих робіт позивачеві [PERSON] правничу допомогу у справі надавав адвокат Р.С.Павелко; розмір гонорару адвоката 3000,00 грн (а.с. 8-10). Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). За змістом ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Водночас вказані положення ст. 137 ЦПК України не відхиляють можливість і не знімають із суду обов`язок застосувати принципи пропорційності, розумності та співмірності під час вирішення відповідних питань. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 8, 9 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати (окрім судового збору), пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Додаткова Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020, справа № 755/9215/15-ц, зазначила, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. За змістом ст.ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді випливає, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у рішенні від 23.01.2014 у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (§ 268). Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У рішенні від 28.11.2002 ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved