Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача та відповідача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» в особі представника Наваренка В. Г. з вимогою стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у сумі 39 916,25 гривень. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27.04.2016 Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» та відповідач шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту - для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії - 200 000 гривень. Процентна ставка - 26 % річних. Тип процентної ставки - фіксована. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50,00 гривень. Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» прийняло пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в Акціонерному товаристві «АЛЬФА-БАНК». Відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування у редакції, що діяла на час його підписання. Відповідачу для ознайомлення надавався паспорт споживчого кредиту, він погодився з ним, підписуючи угоду. Вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному розмірі. Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав своєчасно та у повному обсязі - надав відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Станом на 20.09.2021 загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 39 916,25 гривень. 20.09.2021 між Акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 27.04.2016, укладеним між Акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем. За відповідачем станом на 21.09.2021 обліковується заборгованість у розмірі 39 916,25 гривень. Ураховуючи викладене вище, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 916,25 гривень. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 3 028,00 гривень та витрати професійну правничу допомогу у розмірі 9 200,00 гривень. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні. 19.08.2025 до канцелярії суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначив, що 27.04.2016 між ним та Акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» було укладено кредитний договір строком на 1 рік до 27.04.2016 на суму 27 983,00 гривень, який він регулярно сплачував, по незалежним від нього причинам кредитний договір виконано не було. 20.09.2021 Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» відступило право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на загальну суму 52 144,25 гривень, що вдвічі перевищує суму основного боргу. На переконання відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки його не було попереджено про відступлення 20.09.2021 прав вимоги. Позивач за три роки не запропонував жодних заходів врегулювання спору, очікуючи штучного росту відсотків. Позивачем було пропущено строк позовної давності. Строк дії кредитного договору закінчився 28.04.2017. Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» через 4 роки передало право вимоги позивачу. З 12.03.2020 у країні був запроваджений карантин, який було скасовано 01.07.2023. Діючим законодавством строк позовної давності було призупинено, а після 01.07.2023 продовжено. Тому, відповідач уважає, що строк позовної давності закінчився 17.09.2023. Ураховуючи графік погашення платежів за кредитним договором, імовірна заборгованість за рахунком вводу карантину складає квітень + 15 днів березня, що дорівнює відсоткам - 4 613,16 гривень. З огляду на викладене вище, відповідач просив у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» відмовити у повному обсязі. 27.08.2025 засобами поштового зв`язку на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заява. У відповіді представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» зазначив, що відсутність/наявність повідомлення про заміну кредитора не спростовує факту наявності боргу відповідача та не спростовує позовних вимог, обов`язку відповідача повернути грошові кошти. Оскільки на період воєнного стану відповідно до пункту 19 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності зупинено, позивачем не було пропущено строк звернення до суду. Ураховуючи викладене вище, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» у повному обсязі. У судове засідання, призначене на 12 січня 2026 року, представник позивача не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином. Засобами системи «Електронний суд» надав заяву, у якій просив розглянути справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, заяв/клопотань до суду не надходило. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 27.04.2016 [PERSON] власноручно підписав оферту на укладання угоди про надання особистого кредиту № 500551798. Підписуючи оферту, [PERSON] просив Публічне акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» надати йому особистий кредит на умовах продукту «Свій Кредит», а саме: сума кредиту - 27 983,40 гривень; процентна ставка за користування кредитом - 14,99 % річних; тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до пункту 4 оферти дата остаточного повернення кредиту, яку [PERSON] просив вважати датою припинення нарахування відсотків та комісій - 28.04.2017. Згідно із пунктом 6 оферти для зарахування коштів, спрямованих на повернення заборгованості за угодою про надання кредиту використовуватиметься рахунок № [NUMBER] у ПАТ «АЛЬФА-БАНК», ЄДРПОУ: 23494714, МФО 300346. Умовами кредитування, згідно із вказаним вище документом, є: сума кредиту - 27 983,40 гривень, термін користування кредитом - 12 місяців; тип відсоткової ставки - фіксована; номінальна процентна ставка (річних) - 14,99 %; комісія за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості - 550,00 гривень. У додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 500551798 від 27.04.2016 сторони погодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Того ж дня Публічне акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» підписало акцепт пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту № 500551798. Окрім того, 27.04.2016 [PERSON] підписав оферту на укладання Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної лінії, у якій просив Публічне акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» відкрити йому рахунок № [NUMBER] у валюті гривня та випустити міжнародну платіжну картку Master Card Gold строком дії 2 роки з моменту її випуску. Надати йому кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку ЕПЗ на таких умовах: ліміт відновлювальної кредитної лінії встановити у розмірі 200 000,00 гривень; процентну ставку за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні грошових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою встановити у розмірі 26 % річних. 27.04.2026 Публічним акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» було підписано акцепт пропозиції на укладання Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії. На підтвердження факту перерахування відповідачу кредитних коштів та користування ним кредитними коштами позивач надав виписку по рахунку за період з 27.04.2016 по 20.09.2021. Згідно із розрахунком заборгованості за кредитом, заборгованість [PERSON] станом на 20.09.2021 становить 39 916,25 гривень та складається з: простроченого тіла кредиту у сумі 35 161,12 гривень, відсотків за користування кредитом у сумі 3 872,85 гривень та овердрафта (несанкціонованої заборгованості) у сумі 882,28 гривень. 20.09.2021 між Акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу № 3. Відповідно до пункту 2.1. договору в порядку та на умовах, визначеним цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено у додатку № 1 до договору. У пункті 2.3. договору сторони погодили, що право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до пункту 4.2. цього договору. В дату здійснення оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до пункту 4.2. цього договору сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників, за формою, встановленою в додатку № 2 до цього договору. Згідно із пунктом 4.2. договору фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти і сплатити клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 12 844 800,00 гривень в дату підписання договору. На виконання пункту 4.2. договору факторингу № 3 від 20.09.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» було сплачено на рахунок Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» ціну прав вимоги - 12 844 800,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 559 від 20.09.2021. У той же день сторони договору факторингу № 3 від 20.09.2021 підписали Акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 20.09.2021 до Договору Факторингу № 3 від 20.09.2021. Згідно із випискою з додатку до договору факторингу № 3 від 20.09.2021 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № б/н від 27.04.2016 на загальну суму 39 916,25 гривень, яка складається з: залишку по тілу кредиту у сумі 36 043,40 гривень, залишку заборгованості за штрафними санкціями у сумі 3 872,85 гривень. Отже, як убачається з наведених вище обставин справи, спірні правовідносини виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», яке набуло право вимоги у Акціонерного товариства «АЛЬВА-БАНК», як кредитодавцем, та фізичною особою [PERSON] - споживачем фінансових послуг. Згідно із договором про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024 адвокат Литвиненко О. І. здійснює представництво інтересів товариства у даних спірних правовідносинах. Згідно із актом № 1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 загальна вартість наданих правових послуг складає 9 200,00 гривень. Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються учасниками цивільної справи. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального коденсу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно із частиною першою статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Судом встановлено, що 20.09.2021 між Акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 3. Факт набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» права вимоги до відповідача підтверджується доданою до матеріалів справи платіжною інструкцією № 559 від 20.09.2021, підписанам сторонами 20.09.2021 Актом приймання-передачі Реєстру Боржників від 20.09.2021 до Договору Факторингу № 3 від 20.09.2021, а також випискою з додатку до договору факторингу № 3 від 20.09.2021. Отже, суд уважає доведеним факт набуття позивачем права вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 27.04.2016 на загальну суму 39 916,25 гривень. Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із приписами частин першої та третьої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно із приписами частин першої, четвертої, п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування тамісцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (занаявності), прізвище, ім`я, по батькові та місцепроживання споживача(позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору. У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно із приписами статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Відповідно до частин першої - третьої статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Позивач, пред`являючи позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на свою користь заборгованості за кредитним договором від 27.04.2016 у сумі 39 916,25 гривень, обгрунтував право вимоги до відповідача тим, що між первісним кредитором Акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» та [PERSON] було укладено кредитний договір. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Судом встановлено, що відповідачем 27.04.2016 власноручно підписано оферту на укладання угоди про надання особистого кредиту № 500551798 та оферту на укладання Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної лінії. Відповідно до виписки по рахунку з кредитною карткою Master Debit Mastercard за період з 27.04.2016 по 20.09.2021 відповідачу було надано кредитні кошти, якими він у подальшому активно користувався. З наданого позивачем розрахунку встановлено, що заборгованість [PERSON] за простроченим тілом кредиту та овердрафтом становить 36 043,40 гривень Згідно із абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Окрім того, суд зазначає, що у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 22.04.2024 року у справі № 559/1622/19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, ураховуючи наявність у справі зазначених вище доказів на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів та встановлення кредитного ліміту, суд уважає доведеним факт отримання відповідачем кредитних коштів у зазначеному розмірі. Ураховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за простроченим тілом кредиту та овердрафтом у загальній сумі 36 043,40 гривень. Стосовно заборгованості відповідача за нарахованими та несплаченими відсотками у зазначеному позивачем розмірі суд зазначає таке. Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 Цивільного кодексу України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. У якості доказу про наявність у [PERSON] за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 3 872,85 гривень позивачем надано довідку - розрахунок, змістом якої фактично є відображення кінцевої зазначеної вище суми заборгованості. Позивачем не надано детального та обґрунтованого розрахунку суми заборгованості, з якого було б можливо встановити, за яким саме кредитним договором здійснювалося нарахування, а також перевірити правомірність і обґрунтованість заявлених до стягнення сум. За таких обставин суд критично оцінює наданий позивачем розрахунок як доказ підтвердження заборгованості відповідача за нарахованими та несплаченими відсотками у заявленому розмірі, оскільки зазначений розрахунок не містить відомостей про період, за який здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитом, відсоткову ставку, а також залишкову суму кредиту, на яку відповідно до умов договору мали бути нараховані такі відсотки. Як уже було зазначено судом, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Ураховуючи викладене вище, позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 3 872,85 гривень задоволенню не підлягає. Стосовно заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд ураховує таке. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із частинами третьою та четвертою статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 установлено карантин. Постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України скасовано карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Ураховуючи встановлення на всій території України карантину, на період дії якого строки позовної давності продовжувалися, та зупинення перебігу строку позовної давності на період дії воєнного стану, введеного в Україні, при зверненні з позовом до суду у липні 2025 року позивачем не пропущено строк позовної давності. Окрім того, відповідно до частини першої статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Пунктом 11. Оферти на укладання угоди про надання особистого кредиту № 500551798 від 27.04.2016 сторони погодили, що позовна давність за спорами, що випливають з Угоди про надання споживчого особистого кредиту, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (тррафів), тощо, становить 50 років. Аналогічний строк позовної давності узгоджено і у пункті 9 Оферти на кладання Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії, яку відповідач 27.04.2016 підписав власноручно. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. В обґрунтування розміру понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 9 200 гривень позивачем надано договір № 03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024 та акт № 1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024. З акту № 1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 встановлено, загальна вартість наданих правових послуг становить 9 200,00 гривень. Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно із статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. У частині першій статті 60 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно зі статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Пунктом 12) частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до частини першої, пункту 1) частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до частин третьої, четвертої та шостої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19). Відповідно до пункту 3) частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, суд доходить висновку, що заявлена вимога про стягнення з відповідача витрат позивача на оплату правничої допомоги підлягає задоволенню у розмірі, який є пропорційним розміру задоволених позовних вимог - 8 306,68 гривень. Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що за результатами розгляду справи позовна заява підлягає частковому задоволенню, суд,

Outcome: partial