Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

ТОВ «Фінфорс» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.10.2021 між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1630729-А. Згідно умов договору відповідачу було надано кредит в розмірі 20000,00 грн. В установлений строк повернення кредиту 22.11.2021 відповідач не виконала боргові зобов`язання, в зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 43900,00 грн, з яких: 20000,00 грн - тіло кредиту; 23900,00 грн нараховані проценти. 22.12.2021 між ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «Фінфорс» було укладено договір факторингу №40071779-134, відповідно до якого ТОВ «СС ЛОУН» передало право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Фінфорс». Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 43900,00 грн. Позивачем не нараховано відповідачу ніяких сум заборгованості за кредитним договором, сума боргу є незмінною з моменту укладення договору факторингу. Про відступлення ТОВ «ФІНФОРС» права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «СС ЛОУН» повідомило відповідачку шляхом направлення 22.12.2021 на її електронну адресу електронного листа. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідачки перед позивачем не виконана і складає 43900,00 грн у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 29.10.2025 призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено розгляд справи по суті, а також витребувано додаткові докази. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 14.11.2025 відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. На підтвердження позовних вимог позивач подав до суду копію договору від 04.10.2021 №1630729-А. При цьому приєднаний до матеріалів справи Договір не містить підписів сторін договору. Таким чином позивачем не доведено факту укладення сторонами договору від 04.10.2021 №1630729-А, що в свою чергу свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Крім того, позивачем не надано до суду жодного належного та допустимого доказу отримання відповідачем коштів. Щодо відступлення права вимоги, відповідач зазначає, що наданий витяг виготовлено позивачем самостійно, та позивач зазначити у вказаному витязі будь-яку інформацію на власний розсуд. Тому така роздруківка відповідачем не визнається. З огляду на вищевикладене [PERSON] в задоволенні позовних вимог просить відмовити. 20.11.2025 на виконання вимог ухвали суду надійшли витребувані докази. 24.11.2025 представник відповідача подав до суду відповідь на відзив. Вважає, що зауваження відповідача щодо форми Кредитного договору є безпідставними. Кредитний договір був підписаний Відповідачем з використанням Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, кредитні кошти були надіслані на вказану Відповідачем картку і жодних заперечень від Відповідача отримано не було, відповідач не скористався своїм правом відмовитись від Кредитного договору і при цьому порушив взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів та нарахованих за кредитним договором процентів. Щодо наявності доказів, що підтверджують перерахування коштів Відповідачу, Позивачем було надано суду наявні матеріали, зокрема Витяг з реєстру наданих кредитів. У матеріалах справи міститься доказ, що кредитні кошти було перераховано на картку, вказану при укладенні договору. Щодо відступлення права вимоги зазначає, що позивачем з позовною заявою було надано до суду договір факторингу № 40071779- 134 від 22.12.2021 р. укладеного між ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «ФІНФОРС» за яким право вимоги до Відповідача за кредитним договором №1630729-A від 04.10.2021 р. перейшло до Позивача. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором Відповідача було повідомлено 22.12.2021 року шляхом направлення листа Первісним кредитором на електронну адресу Відповідача. Станом на дату звернення Позивача до суду з Позовною заявою, жодних заперечень від Відповідача щодо заміни кредитора не надходило. Вищевказаний договір про відступлення прав вимоги не був визнаний у встановленому законом порядку недійсним, а тому, у відповідності до положень ст.6, 204, 627, 629,1083 ЦК України, є правомірними, чинними та обов`язковими для виконання. Таким чином, позивачем було надано до суду низку доказів, зокрема, кредитний договір, розрахунок заборгованості за кредитним договором, довідку про переказ кредитних коштів, та інші документи, які підтверджують укладання кредитного договору, погодження його умов. В той же час, Відповідачем не надано доказів не отримання кредитних коштів. 19.01.2026 представник позивача подав до суду клопотання про долучення доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначено про розгляд справи у його відсутність. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату і час розгляду була повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, 04.10.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» та [PERSON] уклали кредитний договір № 1630729-А. Відповідно до п. 2.1 договору, за цим договором кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов договору. Тип кредиту кредит. Мета отримання кредиту для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Процентна ставка фіксована. Сума кредиту 20000,00 грн. Строк кредиту з 04.10.2021 по 02.11.2021 включно. Запланована дата повернення кредиту 02.11.2021. За користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти за акційною процентною ставкою у розмірі 0,597% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом, а саме за період з дати видачі/отримання кредиту і до запланованої дати повернення кредиту включно. Загальна вартість кредиту 23582 грн. Сума до повернення 23582 грн. Відповідно до умов угод до Кредитного договору №1630729-А від 04.10.2021 сторони домовилися продовжити строк користування кредитом до 22.11.2021. 22.12.2021 ТОВ «СС Лоун» та ТОВ «Фінфорс» уклали Договір факторингу № 40071779-134 відповідно до умов якого ТОВ «СС Лоун» передає ТОВ «Фінфорс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінфорс» приймає належні ТОВ «СС Лоун» права вимоги до божників, вказаних у реєстрі боржників. За умовами цього договору до позивача перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, який формується згідно Додатку 1 та є невід`ємною частиною цього договору. На підтвердження права вимоги до відповідача позивач надав документ з назвою «Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 40071779-134 від 22.12.2021». На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду документи з назвою «Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 1360729-А», згідно з відомостями якого заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 43900,00 грн. За твердженням позивача відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 43900,00 грн, з яких: 20000,00 грн, 23900,00 грн проценти. На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ «Універсал Банк» надало відповідь № БТ/9669 від 14.11.2025. З відповіді встановлено, що ім`я [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) банком було емітовано картку № [NUMBER] та відкрито для неї відповідний банківський рахунок. Номер телефону [NUMBER] знаходився в анкетних даних [PERSON] . Також додано виписку про рух коштів за картковим рахунком, спеціальним платіжним засобом до якого є картка № [NUMBER] , за період з 04.10.2021 по 08.10.2021, з якої вбачається, що за даний період грошові кошти в сумі 20000,00 грн на картку відповідачки не надходили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків. Вирішуючи спір у цій справі, суду належить встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд зазначає таке. З матеріалів справи суд встановив, що спірні правовідносини стосуються наявності у позивача права вимоги до відповідача у справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. За твердженням позивача таке право вимоги він набув на підставі договору факторингу, укладеного з первісним кредитором. На підтвердження наявності права вимоги до відповідача позивач додав до позовної заяви копію договору факторингу, укладених між ним та первісним кредитором, а також Витяг з реєстру боржників, який є додатком до цього договору, та інші додатки до договору. Виходячи зі змісту вказаних доказів суд дійшов висновку про те, що позивач довів наявність у нього права вимоги до відповідача у спірних правовідносинах. За твердженням позивача відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість. Стягнення вказаної заборгованості є предметом спору в цій справі. Суд враховує, що особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений між відповідачем та первісним кредитором. Надані позивачем на обґрунтування позовних вимог докази містять відомості про укладений між сторонами договір та погоджені сторонами умови щодо розміру кредиту; розміру, порядку нарахування та погашення процентів за користування кредитом та прострочення погашення боргових зобов`язань; інші умови, що свідчать про фіксацію волі сторін договору кредитування. На цих документах наявний підпис відповідача. Отже, суд доходить висновку про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді суттєві умови договору про розмір процентної ставки, порядок їх сплати. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач довів на підставі належних та допустимих доказів погодження сторонами договору умов про розмір та порядок отриманого кредиту, нарахування процентів за користування ним, а також умови повернення отриманих у позику грошей та плати за користування ними. Виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у ст. 204 ЦК України, суд вважає доведеним факт існування між сторонами договірних відносин. На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду документи з назвою «Розрахунок заборгованості за кредитним договором». Вказаний розрахунок є таким, що створений позивачем, а тому зазначена у ньому інформація за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. За цих обставин суд вважає, що позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за вказаним договором кредиту у розмірі, зазначеному у цьому документі та позові. Суд враховує надане банком на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів повідомлення, яким не підтверджено факт перерахування на зазначений картковий рахунок грошових коштів в обумовленому сторонами договору розмірі. Ця інформація витребувана судом в межах заявленого позивачем клопотання про витребування доказів. Отже, позивач не довів належними та допустимими доказами у контексті норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, фактичні обставини виникнення між позичальником та відповідачем зобов`язальних правовідносин на умовах укладеного ними договору. Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц висловила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства заснована на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31.05.2022 у справі № 194/329/15-ц, загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». Сам по собі наданий стороною позивача розрахунок заборгованості не підтверджує наявність у відповідача заборгованості саме в зазначеному розмірі. Верховний Суд у постановах від 27.03.2020 у справі № 703/3063/18, від 14.07.2021 у справі № 641/2207/18 виснував, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Суд вважає ці висновки Верховного Суду застосовними до спірних правовідносин. Повертаючись до обставин справи, що розглядається, суд встановив, що єдиним доказом існування заборгованості у визначеному позивачем розмірі, останній надає лише односторонньо складений самим документ розрахунок заборгованості. З огляду на це суд висновує, що додані позивачем до позовної заяви документи не є належними, достатніми та допустимими доказами в справі на підтвердження факту існування у відповідача простроченої заборгованості у розмірі, який зазначений у позовній заяві. Отже, позивач у розумінні приписів ст. 12, 77-81 ЦПК України не довів розмір та наявність заборгованості відповідача та як наслідок позивач не довів обґрунтованість позовних вимог. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено повністю, сплачений позивачем судовий збір та інші судові витрати позивача не підлягають стягненню з відповідача та залишаються за позивачем. Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.

Outcome: dismissed