Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

В жовтні 2025 року позивач ТОВ "Фінпром Маркет" звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , мотивуючи його тим, що16.06.2021 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] укладено договір позики №75248552 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого останній надано грошові кошти в розмірі 2650 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора у порядку, визначеному ст.12 Закону України "Про електронну комерцію". Позикодавець на виконання договору позики №75248552 від 16.06.2021 передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 2650 грн за посередництвом платіжної системи ТОВ "ФК "Фінекспрес". Враховуючи умови договору позики та відсутність платежів відповідача в рахунок погашення заборгованості за договором позики, заборгованість [PERSON] за вказаним договором становить 8926 грн. 06 коп., в тому числі: 2650 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 6276 грн. 06 коп. - сума заборгованості за відсотками. 19.11.2021 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "Фінансова компанія управління активами" укладено договір факторингу № 1911, у відповідності до умов якого останнє набуло право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором позики №75248552 від 16.06.2021. 03.04.2023 ТОВ "Фінансова компанія управління активами" та ТОВ "Фінпром маркет" уклали договір факторингу №030423-ФК, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором позики №75248552 від 16.06.2021. Відповідно до реєстру прав вимог від 31.03.2023 до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023, ТОВ "Фінпром маркет" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 6766,52 грн., з яких: 2050,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4716,52 грн. - сума заборгованості за відсотками. Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики №75248552 від 16.06.2021 в розмірі 8926,06 грн., судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. Ухвалою Пулинського районного суду Житомирської області від 05.11.2025 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Розпорядженням керівника апарату Пулинського районного суду Житомирської області № 9 від 22.12.2025 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 292/1157/25 у зв"язку з відрахуванням зі штату Пулинського районного суду Житомирської області судді Рябенької Т.С. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2025 справу передано на розгляд судді Гуц О.В. Ухвалою судді Пулинського районного суду Житомирської області від 24.12.2025 справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін на 08 год. 20 хв. 13 січня 2026 року, яке було відкладено на 09:05 год. 26.01.2026. У судове засідання представник позивача не з"явився, у поданій позовній заяві позивачем зазначено про розгляд справи без участі представника позивача. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідачка у судові засідання, призначені на 13.01.2026, та на 26.01.2026 не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. З викладених обставин суд вирішує справу у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.279 ЦПК України, з повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням заочного рішення на підставі ст.280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує щодо такого вирішення справи. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов наступного висновку. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що 16.06.2021 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №75248552. За умовами договору відповідач 16.06.2021 отримала суму позики у розмірі 2650 грн. строком на 30 днів до 16.07.2021 зі сплатою процентів в розмірі - 1,99 % (фіксована). Визначено знижену процентну ставку за день - 0,70%, процентну ставку за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день - 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 906,08%, орієнтовна загальна вартість позики - 3203,72 грн. Згідно довідки про ідентифікацію ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", [PERSON] підписала укладений договір №75248552 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора - [NUMBER], який направлено 16.06.2021 о 19:08:00 на електронну пошту - [INFO]. Відповідно до копії платіжної інструкції/операції від 16.06.2021, довідки ТОВ "Фінансова компанія "Фінекспрес" №КД-000057607/ТНПП від 08.10.2025 та повідомлення ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" №02/10/25-13308 від 02.10.2025, [PERSON] було перераховано 16.06.2021 кошти в сумі 2650,00 грн., номер платежу 0883f42с-а96d-4691-891f-7da7cd3d8e4d. 19.11.2021 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" (клієнт) та ТОВ "Фінансова компанія управління активами" (фактор) укладено договір факторингу № 1911, у відповідності до умов якого фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей, в розмірі портфеля заборгованостей. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги). Згідно акта прийому-передачі реєстру заборгованостей за договором факторингу №1911 від 19.11.2021, клієнт ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" передав, а фактор ТОВ "Фінансова компанія управління активами" прийняв оригінал реєстру заборгованостей від 19.11.2021, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованостей від боржників і фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Відповідно до реєстру прав вимоги №3 від 19.11.2021, ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" відступило ТОВ "Фінансова компанія управління активами" право вимоги заборгованостей до боржників, в тому числі і до [PERSON] за договором №75248552 від 16.06.2021, в сумі 2650 грн. 03 квітня 2023 року між ТОВ "Фінансова компанія управління активами" (клієнт) та ТОВ "Фінпром маркет" (фактор) укладено договір факторингу №030423-ФК, у відповідності до умов якого фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей, в розмірі портфеля заборгованостей. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги). Згідно акта прийому-передачі реєстру заборгованостей за договором факторингу №030423-ФК від 03.04.2023, клієнт ТОВ "Фінансова компанія управління активами" передав, а фактор ТОВ "Фінпром маркет" прийняв оригінал реєстру заборгованостей від 03.04.2023, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованостей від боржників і фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Відповідно до реєстру боржників від 03.04.2023, ТОВ "Фінансова компанія управління активами" відступило ТОВ "Фінпром маркет" право вимоги заборгованостей до боржників, в тому числі і до [PERSON] за договором №75248552 від 16.06.2021, в сумі 2650 грн. З розрахунку суми заборгованості [PERSON] із зазначенням суми заборгованості, строку, за який провадиться стягнення та відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором позики №75248552 від 16.06.2021, в сумі 2650 грн, складеного ТОВ "Фінпром маркет", за період з 16.06.2021 по 15.10.2025, [PERSON] має заборгованість в сумі 8926,06 грн., яка складається із заборгованості за тілом позики - 2650,00 грн., за нарахованими та несплаченими процентами - 6276,06 грн. На виконання ухвали суду надано повідомлення АТ КБ "Приват Банк" №20.1.0.0.0/7-251110/62229-БТ від 13.11.2025, на ім"я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ). Відповідно до виписки за договором №б/н за період 16.06.2021-19.06.2021, на карту [PERSON] 16.06.2021 було зараховано 2650,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Визначення поняття зобов"язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України, згідно якої - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). З положень частини першої та другої ст. 1056-1 ЦК України вбачається, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно із ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається зі ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Частина 3 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Судом встановлено, що договір позики між сторонами укладений в електронній формі, підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на електронну пошту відповідачки. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Як вбачається з матеріалів справи, у договорі позики зазначено, що [PERSON] підписанням договору позики підтверджує, що він ознайомилася на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, а також погодилася, що до моменту підписання договору вивчила цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позикив кінці строку позики), розміщені на вказаному сайті, їх зміст, суть, об"єм зобов"язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі. У ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно ч.ч.1, 2 ст.6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 частини першої ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"). У ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачений порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку, що електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Під час розгляду справи належними та допустимими доказами позивачем доведено про укладення 16.06.2021 ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" договору позики №75248552 з відповідачем в електронному вигляді відповідно до Закону України "Про електронну комерцію", шляхом підписанням договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, який направлений відповідачу на вказану нею електронну пошту. ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" свої зобов"язання за договором позики виконало в повному обсязі, а саме відповідачу було надано кредит на суму 2650,00 грн. У той же час, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання за договором позики, внаслідок чого їй нарахована заборгованість в розмірі 8926,06 грн., з них: сума заборгованості за основною сумою боргу - 2650 грн. та сума заборгованості за відсотками - 6276,06 грн. Однак, суд не погоджується щодо заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості за нарахованими відсотками, оскільки частина з них нарахована після спливу строку кредитування, передбаченого договором. Відповідно до ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ст.252 ЦПК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або роками. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. У ст.631 ЦК України зазначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити ваші права та виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відтак, закінчення строку договору, який був належним чином виконаний позбавленою стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Відповідно дост.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з пункту 2.2 договору позики, [PERSON] надано позику на 30 днів, тобто з 16.06.2021 по 16.07.2021 включно. Відповідно до вказаного строку відповідач мав повернути позивачу позику та сплатити проценти. У той же час, з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] нараховані відсотки за користування кредитом по 18.11.2021, тобто поза межами строку кредитування, який не має перевищувати 30 днів. Останнім днем строку позики та відповідно нарахування відсотків є 16 липня 2021 року. Однак, зважаючи на те, що строк позики сплив 16 липня 2021 року, суд вважає, що позивачем необґрунтовано нараховані проценти після 16 липня 2021 року на загальну суму 4693,86 грн. Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. Після закінчення строку позики і невиконання боржником своїх зобов`язань щодо повернення позики та сплати відсотків за його користування, устатті 625 ЦК України, передбачені наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання та відповідальність боржника за неправомірне використання кредитних коштів. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеного у постановах від 19.05.2020 у справі № 910/23028/17, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, згідно яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою згідно вказаного договору та зміну дати повернення всіх сум позики матеріали справи не містять. Не надано й доказів того, що первісний кредитор погодив зміну строку позики. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти нараховані в період строку позики з 16.06.2021 по 16.07.2021 (30 днів) на загальну суму 1582,05 грн., з розрахунку - 30х1,99%х2650,00 грн. Отже, за договором позики №75248552 від 16.06.2021 з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість в розмірі 4232,05 грн., з них: сума заборгованості за тілом кредиту - 2650 грн. та сума заборгованості за відсотками - 1582,05 грн. Відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов"язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Оскільки [PERSON] не виконала умови договору позики та не сплатила заборгованість в добровільному порядку, суд вважає стягнути з неї на користь позивача примусово заборгованість в сумі 4232,05 грн. Як зазначено в ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно п. 3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" зазначено, що затрати на правову допомогу повинні буди документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16. Рішенням Конституційного Суду України №23-рп/2009 від 30.09.2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення, тощо. Вибір форми та суб`єктів надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат з надання правничої допомоги (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП від 25.08.2025, акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги до договору №25-08/25/ФП про надання правничої допомоги від 25.08.2025, витяг з акту №4-ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги від 01.10.2025 за договором про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП від 25.08.2025, платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 579939276.1 від 15.10.2025 про перерахування ТОВ "Фінпром Маркет" на користь [PERSON] оплати згідно акту №4-ФП приймання наданої правничої допомоги від 15.10.2025 за договором про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП від 25.08.2025 в сумі 157 500,00 грн. Враховуючи, що позивачем надано суду розрахунок витрат із зазначенням конкретних видів та вартості правничої допомоги, суд вважає, що ТОВ "Фінпром Маркет" надані належні докази на їх підтвердження, а тому вимоги про стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, підлягають задоволенню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі (4232,05/8926,06)х4500,00= 2133 грн. 55 коп. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.4 Закону України "Про судовий збір", із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі (4232,05/8926,06)х2422,40 = 1148 грн. 51 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial