Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з останнього заборгованість за Кредитним договором № 4825157 в розмірі 67107,77 грн. та понесені судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що 20.07.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4825157. Кредитний договір укладено в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток. Відповідно до умов кредитного договору Товариство надало кредит у розмірі 14000,00 грн., а відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування коштами відповідно до умов договору. Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань утворилась заборгованість у розмірі 67107,77 грн., з яких: 13999,98 грн. - заборгованість по кредиту, 46107,79 грн. заборгованість за процентами, 7000,00 грн. сума заборгованості за штрафами. 22.04.2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 22042025, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКАРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі. Відповідно до реєстру боржників від 22.04.2025 року до Договору факторингу №22042025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 67107,77 грн. Позивач вважає, що відповідач порушив умови кредитного договору, не виконав покладені на нього зобов`язання, в результаті чого в останнього виникла заборгованість, яку просить стягнути з відповідача та понесені судові витрати. 17.09.2025 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому не погоджується з позовними вимогами посилаючись на наступне. Зазначає, що у матеріалах справи не міститься копії договору факторингу між кредитором та позивачем, у тому числі оплати договору факторингу, оскільки він є імперативно оплатним. Також відсутні докази на підтвердження обставин видачі грошових коштів відповідачу, які б позивач мав долучити разом з позовною заявою. Звернув увагу, що позивачем не доведено правильність нарахування суми заборгованості, оскільки згідно Договору строк дії кредиту 30 днів. Необґрунтовано позивачем застосована завищена процентна ставка, яка відповідно ЗУ «Про споживче кредитування» не може перевищувати 1 %. Враховуючи наведені доводи просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 25.09.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» детально ознайомившись з відзивом відповідача, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Договір між первісним кредитором та відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тобто укладення його між сторонами підтверджено належними та допустимими доказами. відповідач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався, доказів того, що його персональні дані були використані шляхом шахрайських дій останнім суду не надані, до правоохоронних органів із відповідною заявою не звертався, правомірність укладеного договору не оскаржував. Отже, на даний час відповідачем не сплачено заборгованість за кредитним договором. Відповідач і надалі продовжує порушувати умови договору, тим самим порушує Цивільне законодавство. Позивачем було надано суду отримані від первісного кредитора всі докази по справі. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача. Всі нараховані відсотки, нараховувались виключно первісним кредитором відповідно до умов укладеного Договору. Згідно детального розрахунку заборгованості по кредитному договору, відповідач здійснював сплату заборгованості в добровільному порядку, що свідчить про те, що останній усвідомлював форму оформлення кредитного договору, погодився з його умовами, отримав кредитні кошти та намагався сплатити кредит. Посилання відповідача на норми законодавства, зокрема щодо максимального розміру денної процентної ставки у розмірі, що не може перевищувати 1% є безпідставними та необґрунтованими. Докази про перерахування кредитних коштів на банківську карту, що вказав відповідач у Договорі, зазначає, ще не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, що є банківською таємницею, тому вправі подати клопотання про витребування таких доказів. Щодо відступлення права вимоги, зазначив, що позивачем разом з позовною заявою було надано належним чином завірена копія платіжної інструкція до договору факторингу та сам договір факторингу. Звертає увагу, що в законодавстві України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті заборгованості на рахунки первісного позикодавця. Таким чином, вважає позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути від виконання взятих на себе зобов`язань. Ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області від 05.08.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2025 року здійснено перехід від розгляду в спрощеному позовному порядку до загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 11.12.2025 року ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши разом з позовом клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, жодних заяв від нього не надходило, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Завданнями цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя (ч. 1 ст. 5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 20 липня 2024 року [PERSON] уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» кредитний договір № 4825157. У відповідності до кредитного договору (п.п.1.1) укладення кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариства правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході та шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС товариства. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. З матеріалів справи вбачається, що згідно п. 10 кредитного договору Реквізити та підписи сторін, Договір був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису, шляхом використання одноразового ідентифікатора 15301 20.07.2024 о 12:39:54, що передбачено положеннями статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 6, 7, 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також узгоджується з висновками Верховного Суду, які містяться у постанові, винесеній 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19. Підписанням кредитного договору [PERSON] підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», що розміщені на веб-сайті, повністю приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтверджує, що повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641 і 644 ЦК України на укладення договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно умов вказаного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язалося надати відповідачу позику у розмірі 9000,00 грн., строк кредитування на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком № 1 до Договору. Стандартна процентна ставка 1,50% в день, знижена процентна ставка становить 0,02% за кожен день користування кредитом та застосовується до 18.08.2024 року (включно). Денна процентна ставка за цим Договором у разі використання Клієнтом права на знижену процентну ставку становить 1,376%. Згідно п. 2.1 Договору, Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної карти [NUMBER] . 04.08.2025 року відповідач підписав Паспорт споживчого кредиту - Додатковий договір №4825157-Т1 до Договору про споживчий кредит №4825157 від 20.07.2024. Умовами Додаткового договору сторонами погоджено: сума кредиту згідно додаткового договору 5000,00 грн., сума кредиту на дату надання цього Паспорту споживчого кредиту до укладення додаткової угоди 9000,00 грн., загальна сума кредиту за Договором №4825157 становить 14000,00 грн., строк кредитування 360 днів, процентна ставка з урахуванням зниженої процентної ставки, якщо надання її передбачено умовами Договору №4825157,- 0,02% в день, стандартна ставка 1,5 % в день, платежів 12, періодичність платежів кожні 30 днів, перший платіж у сумі 51,00 грн., 10 платежів по 6300,00 грн., останній платіж 20300,00 грн., який включає в себе 6300,00 грн. проценти, 14000,00 грн. кредит. Договором також погоджено графік платежів зі сплати кредиту та процентів. З матеріалів справи встановлено, що Паспорт споживчого кредиту відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 21996 04.08.2024 22:32:29. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконало прийняті на себе зобов`язання надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 9000,00 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ «ПЕЙТЕК», що діє у відповідності договору на переказ коштів №03012024-1 від 03.01.2024, про перерахування коштів на платіжну картку клієнта, а саме: 20.07.2024 12:41:19 на суму 9000,00 грн., маска карти [NUMBER] , номер транзакції в системі 48251571721468476, призначення платежу: зарахування на картку [NUMBER] . Так, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконало прийняті на себе зобов`язання надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ «ПЕЙТЕК», що діє у відповідності договору на переказ коштів №03012024-1 від 03.01.2024, про перерахування коштів на платіжну картку клієнта, а саме: 04.08.2024 22:33:17 на суму 5000,00 грн., маска карти [NUMBER] , номер транзакції в системі top_up_payment_48251571722799994, призначення платежу: зарахування на картку [NUMBER] . Факт зарахування коштів також підтверджується Випискою за договором №б/н за період 20.07.2024-01.09.2024, наданою АТ КБ «ПриватБанк». Також підтверджується, що номер карти [NUMBER] належить [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За приписами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що встановленими обставинами справи підтверджується факт укладення між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] кредитного договору від №4825157 від 20.07.2024 року. Доказів щодо спростування факту укладення договору і отримання кредиту відповідачем не надано. 22.04.2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № 22042025, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 11.08.2023 року до договору факторингу № 22042025 від 22.04.2025 року ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у сумі 67107,77 грн. (із яких: 13999,98 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 46107,79 грн. сума заборгованості за відсотками, 7000,00 грн. сума заборгованості за штрафами). Відповідно п.1.1 Договору факторингу, за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Фактору Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань, за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Позивачем надано копія платіжної інструкції №706 від 25.04.2025 на суму 2110880,92 грн., що підтверджує факт оплати позивачем Договору факторингу. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалось нарахування відсотків та не застосовувалося жодних штрафних санкцій. Таким чином, судом встановлено, що вказаний Договір факторингу підтверджує належний перехід прав вимоги до відповідача за кредитним договором - до ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ». Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Частиною 1 ст. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ч. 2 ст. 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Крім того, Верховний Суд у постанові від 18.10.2023 у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 тощо). Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулась заміна кредитодавця, а тому до ТОВ «ФК «ЄАПБ», перейшло право вимоги за кредитним договором №4825127 від 20.07.2024 року, укладеного між ТОВ « ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] . Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в межах заявлених позивачем вимог, суд не вбачає підстави у їх задоволенні в повному обсязі, погоджується з доводами відповідача щодо неправомірності нарахування процентів та штрафів, з огляду на наступне. З наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що загальна сума заборгованості за кредитним договором №4825157 від 20.07.2024 становить 67107,77 грн., а саме: 13999,98 грн. заборгованість за тілом кредиту, 46107,79 грн. заборгованість по процентам, 7000,00 грн. заборгованість за штрафами. Так, за умовами вищевказаного кредитного договору строк кредитування на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка 1,50% в день, знижена процентна ставка становить 0,02% за кожен день користування кредитом та застосовується до 18.08.2024 року (включно). Отже, з 20.07.2024 по 18.08.2024 (включно) застосовується процентна ставка 0,02%; після спливу терміну застосування зниженої процентної ставки застосовується ставка 1,5% з 19.08.2024 по 22.04.2025 (на день передачі права вимоги). Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, булла доповнена частиною п`ятою згідноіз Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Враховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 20 липня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Також, суд враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір №4825157 укладено 20.07.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,5% є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». А отже, сума нарахованих процентів за користування кредитом становить: - з 20.07.2024 по 18.08.2024 (30 днів) - 84,00 грн. (14000*0,02%*30). - з 19.08.2024 по 22.04.2025 (247 днів) 34580,00 грн. (14000*1%*247). Відповідачем було здійснено внесення коштів щодо погашення кредиту, а саме: 15.08.2024 на суму 44,71 грн., 13.09.2024 на суму 5466,05 грн., 13.10.2024 на суму 300,00 грн., що становить 5810,76 грн. Позивач, пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, стягнути заборгованість за штрафами у розмірі 7000,00 грн. Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, із 5:30 год. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який діє і наразі. Таким чином, враховуючи наведені положення Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, позивачем неправомірно нарахована сума штрафу за кредитним договором №4825157 від 20.07.2024 розмірі 7000,00 грн., яка не підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Положення ст. 81 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням викладеного, та те, що відповідач частково сплатив свої зобов`язання за кредитом, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимоги позивача, виходячи з наступного розрахунку 14000,00 грн.+34580,00 грн. -5810,76грн. = 42769,24 грн. Відповідно до пункту 6 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. За змістом ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції №126442 від 22.07.2025 року позивачем було сплачено 3028 грн. судового збору. Оскільки позовні вимоги позивача задоволенні частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (63,73%) у сумі 1929,74 грн.

Outcome: partial