Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

короткий зміст позовних вимог. 13.10.2025 до Погребищенського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ТОВ "ФК "ВІВА КАПІТАЛ" до [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до якого ТОВ "ФК "ВІВА КАПІТАЛ" просило ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором про надання грошових коштів у кредит продукту «ФЛЕШ» №1432048438062 від 15.11.2024 у розмірі 35 793,45 грн, з яких: заборгованість за кредитом 16 975,88 грн; заборгованість за відсотками 3 867,57 грн, заборгованість за штрафом 14 950 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 10 600,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.11.2024 між ТОВ «Фінансова компанія "ВІВА КАПІТАЛ" та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у кредит продукту «ФЛЕШ» №1432048438062, відповідно якого відповідачу надано грошові кошти в кредит в сумі 29 900,00 грн на строк 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 56,58% річних від суми кредиту, реальна річна процентна ставка становить 76,15 %. Дата повернення кредиту 10.11.2025. На виконання умов договору товариство свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши [PERSON] грошові кошти, проте остання своїх зобов`язань належним чином не виконала, порушивши умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 35 793,45 грн, яку позивач просить стягнути в примусовому порядку. Аргументи учасників справи та позиція суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви міститься вимога про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с. 4, на звороті). Представник відповідача - адвокат Москвічов А. С. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з мотивів, що викладені ним у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову. Процесуальні дії у справі. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2025 справу передано на розгляд судді Гуцолу М.П (а.с. 38). Ухвалою суду від 14.10.2025 відкрито провадження у справі, призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін (а.с. 40). 05.11.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін. 24.11.2025 розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача - адвоката Москвічова А. С. (а.с. 59-61). Ухвалою суду від 24.11.2025 задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Москвічова А. С. про розгляд справи у режимі відео конференції (а.с. 66). 03.12.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Москвічова А. С. надійшов відзив на позов (а.с. 71-76), відповідно до якого він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої заперечення мотивує тим, що матеріали справи не містять належного підтвердження того, що позичальнику було надано усю необхідну інформацію, відповідно до ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування та ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відсутня інформація про проведення будь-якої додаткової перевірки ідентичності позичальника. Представник позивача не визнає дійсність кредитного договору, підписаного нібито за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, оскільки порядок і умови використання такого підпису не відповідають вимогам ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронну довірчі послуги». Крім того, представник відповідача вказує на те, що до матеріалів позову не додано первинних банківських документів, які підтверджують факт переказу коштів відповідачу. Також адвокат Москвічов А.С. звертає увагу суду на те, що позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 14 950 графу, що суперечить нормам законодавства, оскільки неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Також представник відповідача не погоджується з із вимогами про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони є завищеними та не співмірними складності справи. Розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у кредит продукту «ФЛЕШ» №1432048438062, відповідно якого відповідачу надано грошові кошти в кредит в сумі 29 900 гривень на строк 360 днів (дата повернення кредиту 10.11.2025) зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 56,58% річних від суми кредиту, реальна річна процентна ставка становить 76,15 %. в обмін на зобов`язання відповідача повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним у відповідності до умов договору (а.с. 6, на звороті- 15). На виконання умов договору товариство свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши [PERSON] грошові кошти, що підтверджується повідомленням ТОВ «ФК «Контрактовий дім» №7/15280 від 12.09.2025 (а.с. 18) та довідкою ТОВ «ФК «Віва Капітал» про ідентифікацію (а.с. 19, на звороті), проте остання своїх зобов`язань належним чином не виконала, порушивши умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою розмірі 35 793,45 грн, з яких: заборгованість за кредитом 16 975,88 грн; заборгованість за відсотками 3 867,57 грн, заборгованість за штрафом 14 950 грн (копія розрахунку за кредитним договором №1432048438062 від 15.11.2024 (а.с. 26-28). 16.09.2025 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію-вимогу про виконання грошових зобов`язань за договором №1432048438062 від 15.11.2024, проте остання так і залишилась невиконаною (а.с. 35). Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону). Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини першої статті 3 Закону). З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не було б укладено. Як видно з матеріалів справи договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Зі змісту договору встановлено, що [PERSON] при його оформленні зазначила свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, місце проживання, електронну адресу. [PERSON] через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подала заявку на отримання позики за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання позики, після чого позикодавець надіслав [PERSON] за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор, який заявник використала для підтвердження підписання договору позики. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі [PERSON] для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Суд критично оцінює заперечення представника відповідача адвоката Москвічова А.С. щодо того, що матеріали справи не містять належного підтвердження того, що позичальнику було надано усю необхідну інформацію, відповідно до ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відсутня інформація про проведення будь-якої додаткової перевірки ідентичності позичальника. Суд зауважує, що ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» втратив чинність 01.01.2024, тому посилання на цю статтю не є доцільним. Разом з тим, у п.7.3 договору про надання грошових коштів у кредит продукту «ФЛЕШ» №1432048438062 від 15.11.2024 позичальник підтвердила, що їй в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в ч.2 ст. 7 ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії» від 14.12.2021, ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» та ознайомлений з Правилами надання грошових коштів у кредит продукту «ФЛЕШ» ТОВ "Фінансова компанія "ВІВА КАПІТАЛ", повністю їх розуміє. Погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, повний текст який розміщений на сайті. Також у п. 7.12 сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем у разі укладення електронного договору в якості підпису Сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором з боку Позичальника та накладенням Електронної цифрової печатки з боку Кредитодавця, відповідно до Правил та ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, що і власноручний підпис. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, то кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Встановлено, що ТОВ «ФК «Віва Капітал» має право вимоги до [PERSON] на підставі укладеного кредитного договору №1432048438062 від 15.11.2024. Розрахунок заборгованості за кредитним договором №1432048438062 від 15.11.2024 наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом заборгованості за кредитним договором стосовно заборгованості відповідача за кредитом та заборгованості за нарахованими відсотками. Вказаний розрахунок відповідає умовам кредитного договору. Також суд, не зважаючи на заперечення представника відповідача, приймає до уваги повідомлення ТОВ «ФК «Контрактовий дім» №7/15280 від 12.09.2025 про успішність операції на суму 29 900 на номер картки [NUMBER] , оскільки матеріали позовної заяви містять Договір про надання послуг з приймання та переказу платежів №1805/1від 18.05.2023, укладений між вказаними юридичними особами в електронній формі. Тобто, переказ коштів був здійснений на законних підставах на виконання вказаного договору. Вказане відповідачем або його представником шляхом надання виписки з карткового рахунку відповідача не спростовано, хоча відповідач не був позбавлений можливості надати суду виписку по своєму рахунку з метою підтвердження ненадходження на його рахунку спірних коштів у вказаний день. Крім того, суд звертає увагу, що графіком платежів до кредитного договору №1432048438062 від 15.11.2024 було встановлено дати необхідних платежів з сумою платежів за розрахунковий період, зокрема 14.12.2024, 13,01.2025, 12.02.2025, 14.03.2025, 13.04.2025, 13.05.2025, 12.06.2025, 12.07.2025, 11.08.2025, 10.09.2025, 10.10.2025, 10.11.2025 у сумі 3 307,18 грн (а.с. 14). З розрахунку заборгованості за кредитним договором №1432048438062 від 15.11.2024 вбачається, що відповідачем [PERSON] чітко у встановлені графіком платежів строки проводились погашення кредиту до 13.05.2025, зокрема 14.12.2024, 13,01.2025, 12.02.2025, 14.03.2025, 13.04.2025, 13.05.2025 нею було сплачено погоджену суму платежів по 3 307,18 грн. щомісяця. Отже, відповідач знала про укладення договору, буда ознайомлена з його умовами та графіком платежів та сумлінно дотримувалась його умов протягом 6 місяців. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за штрафом, то суд погоджується з запереченнями представника відповідача адвоката Москвічова А.С. та вважає в цій частині позов не підлягає задоволенню з таких підстав. У змісті позовної заяви позивач вимагає стягнення 14 950 грн заборгованості за штрафом за кредитним договором. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи зазначені положення закону стягнення штрафу у розмірі 14 950 грн гривень за кредитним договором №1432048438062 від 15.11.2024, тобто у період дії воєнного стану, не відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором №1432048438062 від 15.11.2024 у розмірі 20 843 (двадцять тисяч вісімсот сорок три) грн. 45 к. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертиз. За правилами ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позов ТОВ «ФК "ВІВА КАПІТАЛ" задоволено на 58,23% (20 843,45 грн. х 100 : 35 793,45 грн.), а тому з відповідача на користь ТОВ «ФК "ВІВА КАПІТАЛ" підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 410,56 грн (2422.40 грн. х 58,23 % : 100). Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України). У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України). В позовній заяві позивач також просив стягнути з відповідача, крім судового збору, 10 600 грн витрат на професійну правничу допомогу, надавши відповідні докази таких витрат, зокрема: договір про надання правової допомоги №1 від 02.01.2025 (а.с. 29), акт виконаних послуг відповідно до договору про надання правової допомоги №1 від 02.01.2025 (а.с. 32), платіжною інструкцією №LK928/2 від 29.09.2025 на суму 10 600 грн (а.с. 33). Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, враховуючи заперечення представника відповідача адвокат Москвічова А.С. приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ФК "ВІВА КАПІТАЛ" понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в розмірі 2 000 грн.

Outcome: partial