Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівців із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві зазначає, що 25 вересня 2024 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу подружжя дітей не має. З часу укладення шлюбу між позивачкою та відповідачем відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутня повага з боку відповідача та взаєморозуміння між сторонами. Згодом стосунки між подружжям вкрай погіршилися: відповідач почав влаштовувати сварки, висловлювати погрози фізичною розправою, унаслідок чого між сторонами склалися вкрай неприязні відносини, що призвели до втрати почуттів любові та взаємоповаги. На даний час позивачка та відповідач зареєстровані за різними адресами, проживають окремо, ведуть окреме господарство, спільного побуту не мають, однією сім`єю не проживають. Таким чином, сім`я існує лише формально, без фактичних шлюбних відносин, у зв`язку з цим просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, проте спрямула на адресу суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі, зазначає, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями статтями 130, 131 ЦПК України, про що у справі є належні докази. Про причини неявки не повідомив. З урахуванням викладеного та на підставі статті 280 ЦПК України, суд розглянув вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів та ухвалив у справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі суд встановив таке. Шлюб між сторонами був зареєстрований 25 вересня 2024 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 355, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до норм частини 2 статті 104 та частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною 1 статті 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до вимог частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 51 Сімейного кодексу України визначає, що дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Згідно з частинами 2-4 статті 56 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу. Судом встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося, причиною розпаду сім`ї стали різні інтереси та протилежні погляди не тільки на життя, а й на шлюб та сім`ю. Сторони не підтримують шлюбних відносин, у них відсутнє взаєморозуміння один до одного протягом тривалого часу. Шлюб існує формально. Позивачка в своїй заяві наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Судом не встановлено обставин відповідно до норм чинного законодавства, які б унеможливлювали розірвання шлюбу. Враховуючи наведене суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Заявляючи позов про розірвання шлюбу [PERSON] також просила суд після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Разом з тим судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), дошлюбним прізвищем позивачки є « [PERSON] ». З огляду на наведене суд доходить висновку, що правових підстав для задоволення позовної вимоги [PERSON] про відновлення її дошлюбного прізвища « [PERSON] » немає, а тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з такого. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, за звернення з позовом до суду [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Беручи до уваги, що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, з відповідача на користь позиваки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Outcome: partial