Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

05.11.2025 позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, просить суд з урахуванням змін позовних вимог від 18.11.2025 визнати за нею право власності на гараж літера «Р» в домоволодінні [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] та під час оформлення спадщини на підставі правовстановлюючих документів встановлено наявність у вказаному домоволодінні самочинно збільшена площа гаража літера «Р» площею на 10,9 кв.м. Нотаріус рекомендувала позивачу звернутись до УДБК ММР, а останнє рекомендувало позивачу звернутись до суду. 18.09.2025 позивач отримала рішення про відмову державного реєстратора в реєстрації об`єкту яким позивачу рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання права власності на об`єкт нерухомості. Вартість гаража згідно висновку від 18.11.2025 складає 50000,00 грн. 06.11.2025 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано час на усунення недоліків позовної заяви. 18.11.2025 до суду від сторони позивача надійшла заява на усунення недоліків з додатками. Ухвалою суду від 18.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у справі. 17.12.2025 до суду від представника відповідача Миколаївської міської ради надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначається, що рішенням Миколаївської міської ради №36/31 від 15.09.2005 надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 512 кв.м. по [ADDRESS] . З огляду на спеціальне застереження, наведене у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил. Самочинне будівництво не є правовою підставою для виникнення права власності, а визнання такого права судом є винятком, можливим виключно за наявності сукупності умов, передбачених законом. Позивач звернувся до суду із позовом до неналежного відповідача. Згідно з постановою КМУ від 23.12.2020 № 1340 "Деякі питання функціонування органів архітектурно-будівельного контролю та нагляду", яка набрала чинності 30.12.2020, утворено Державну інспекцію архітектури та містобудування України (далі - ДІАМ), затверджено Положення про ДІАМ. ДІАМ відповідно до покладених на неї завдань видає дозволи на виконання будівельних робіт, реєструє повідомлення про внесення змін до них, відмовляє у видачі таких дозволів, анулює дозволи на виконання будівельних робіт; приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає сертифікати про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта або відмовляє в їх видачі, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації, внесення змін до них, а також повертає такі декларації та скасовує їх реєстрацію) (підпункти 15-2, 15-3 пункту 4 Положення про ДІАМ). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.09.2021 №960 "Питання Державної інспекції архітектури та містобудування", яка набрала чинності 15 вересня 2021 року, Кабінет Міністрів України вирішив погодитися з пропозицією Міністерства розвитку громад та територій про можливість здійснення ДІАМ повноважень і виконання функцій з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Цією постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Кабінету Міністрів України від 09 липня 2014 року № 294 "Про затвердження Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України" та інші пов`язані з нею постанови. Відповідно до пунктів 1.1. та 1.4. Положення про управління державного архітектурно будівельного контролю Миколаївської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 26 жовтня 2023 № 25/52, (далі Положення) управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради (скорочена назва управління ДАБК ММР, далі управління) є виконавчим органом Миколаївської міської ради, що створене на підставі Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень у сфері архітектурно-будівельного контролю та удосконалення містобудівного законодавства», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про місцеве самоврядування в Україні». Управління є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та в установах банків, штампи і бланки, право набувати майнові права і обов`язки, виступати позивачем та відповідачем у судах від свого імені, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Крім того, відповідно до підпункту 3.1.2 Положення, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єкти (видає сертифікати, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації та повернення таких декларацій на доопрацювання для усунення виявлених недоліків) належить до повноважень управління. Миколаївська міська рада не уповноважена здійснювати в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд, а також не має повноважень вирішувати питання прийняття об`єктів будівництва в експлуатацію, тобто не є компетентним органом у справі про визнання права власності на самочинне будівництво, а таким органом є управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради. Такий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 серпня 2023 року у справі № 307/3457/20. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. 08.01.2026 до суду від КП «МБТІ» надійшов лист №33129/40.02/40/020/25 від 16.12.2025. В листі повідомляється, що згідно паперових носіїв інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] станом на 28.12.2012 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами зареєстровано за [PERSON] частки та [PERSON] частки на підставі договору дарування від 19.12.2006 №4668 посвідченого приватним нотаріусом Ставничою І.О. Додатково повідомляється, що згідно рішення ММР від 15.10.2020 №900, частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , надано нову адресу: [ADDRESS] . За замовленням [PERSON] у січні 2021 КП «МБТІ» було проведено технічну інвентаризацію і виготовлено технічний паспорт за новою адресою. Інформація, щодо реєстрації права власності за адресою: [ADDRESS] в КП «МБТІ» відсутня. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному об`ємі та просила суд їх задовольнити. Сторона відповідача в судове засідання не з`явилась, у наданому відзиві просила відмовити у задоволенні позову та розглянути справу за наявними матеріалами. Третя особа в судове засідання не з`явилась, надала заяву згідно якої просила розглянути справу без її участі за наявними матеріалами. Суд, вислухавши позивача, дослідивши надані суду докази по справі, приходить до наступного. У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1, 2 ст.319 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України). Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.01.2025. За довідкою приватного нотаріуса Ставничої І.О. від 01.09.2025 №01-16 єдиним спадкоємцем [PERSON] , що помер [INFO] є [PERSON] . Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Плужник Н.В. від 18.09.2025 № 80911395 про залишення заяви без руху від 16.09.2025 за №68917557 зазначено, що за наданим технічним паспортом є факт самочинної забудови та необхідно надати відомості з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва про прийняття об`єкта в експлуатацію відносно гаража літ.Р (збудований в 2010 році). Також вказане рішення містить посилання на ст.ст.331, 332 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Управління ДАБК ММР листом від 21.10.2025 №27548/22.01-13/22/14/25 повідомило позивача, що за результатами розгляду її заяви про надання декларації про введення в експлуатацію гаража, з посиланням на ст.376 ЦК України, Закон України «Про архітектурну діяльність», Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», постанови КМУ №461 від 13.04.2011, їй необхідно дотримуватися послідовність дій та рекомендує звернутись до суду для визнання права власності на самочинно збудований гараж за адресою: [ADDRESS] . В технічному паспорті на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами від 18.08.2025 за адресою: [ADDRESS] , під літ.Р вказано гараж, документи не надані, збільшений по площі забудови на 10,9кв.м., рік спорудження/реконструкції 1984/2010, площа 32,2кв.м. З наданих Миколаївською міською радою до відзиву на позовну заяву документів вбачається, що за рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської Ради депутатів трудящих №795/12 від 21.06.1958 вирішено відвести гр. [PERSON] земельну ділянку під індивідуальну забудову площею 504кв.м. в [ADDRESS] . Згідно витягу з рішення ММР №36/31 від 15.09.2005 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку площею 512,0 кв.м. за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] та вирішено передати [PERSON] у власність земельну ділянку площею 512кв.м. по [ADDRESS] . Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НА №749729 від 22.11.2005 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 512,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (цільове призначення земельної ділянки обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд). В копії технічного паспорту від 01.07.2003 на садибний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зазначено власника [PERSON] , [INFO] , під літ.Р «гараж» 1984 року побудови, розміром 5,53 х 3,85 (що складає 21,29кв.м.). Позивачем не надано доказів про право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] за померлим чоловіком, як і доказів його правонаступництва за [PERSON] . Разом з тим, за інформацією КП «МБТІ» за адресою: [ADDRESS] станом на 28.12.2012 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами зареєстровано за [PERSON] частки та [PERSON] частки на підставі договору дарування від 19.12.2006 №4668 посвідченого приватним нотаріусом Ставничою І.О. Додатково повідомляється, що згідно рішення ММР від 15.10.2020 № 900, частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , надано нову адресу: [ADDRESS] . За замовленням [PERSON] у січні 2021 КП «МБТІ» було проведено технічну інвентаризацію і виготовлено технічний паспорт за новою адресою. Інформація, щодо реєстрації права власності за адресою: [ADDRESS] в КП «МБТІ» відсутня. Інформація, про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту та вводу його до експлуатації у встановленому законодавством порядку, відсутня. Згідно зі статтею 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Положення частини другої статті 331 ЦК України слід розуміти у системному зв`язку з положеннями статті 182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає жодних винятків. Як правило, усі об`єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації. Отже, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація. Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд виходить з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону). Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина п`ята стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 27.05.2015 у справі № 6-159цс15. Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19) та підтримана постановою Верховного Суду від 06.04.2020 у справі №638/4159/17. Частинами п`ятою, восьмою статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Пунктом 3-1 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 №461, визначено перелік документів, які має подати зацікавлена особа, для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту. Зазначені норми права, які регулюють порядок здійснення будівництва об`єктів, є такими, що відповідають критеріям правової визначеності і передбачуваності. У пункті 17 Порядку № 461 зазначено, що замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю один примірник декларації щодо об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку; щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку; щодо самочинно збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду, за формою, наведеною у додатку 5 до цього Порядку. Документи подаються в електронній формі, паперовій формі або поштовим відправленням з описом вкладення через центри надання адміністративних послуг. Орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру (пункт 18 Порядку № 461). Відповідно до пункту 19 Порядку № 461 у разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) у спосіб, відповідно до якого були подані документи, з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації. Після усунення недоліків, що спричинили повернення декларації, замовник (уповноважена ним особа) може повторно звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю для реєстрації декларації. Таким чином, правом на звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване або реконструйоване нерухоме майно наділена особа, яка у передбаченому законом порядку зверталася до органів державного архітектурно-будівельного контролю, це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність (бездіяльність) дають підстави вважати про наявність спору про право. Позивач надає лист Управління ДАБК ММР від 21.10.2025 №27548/22.01-13/22/14/25 в якому повідомляється про результат розгляду її заяви про надання декларації про введення в експлуатацію гаража, проте це не свідчить про дотримання порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Також відсутні докази оскарження дій УДАБК за результатом звернення позивача. Із урахуванням зазначеного, виходячи з встановлених обставини, а саме відсутності передбачених законом підстав для визнання за позивачем у судовому порядку права власності на самочинно збудоване нерухоме майно в позові слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed