Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» звернулось до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги ТОВ «ФК «Процент» обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного Кредитного договору №10012 від 09.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та [PERSON] , відповідач отримала кредит у розмірі 5150 гривень, строком на 365 днів (до 09.04.2025 року), шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». В порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість відповідача за кредитним договором по нарахованим та не сплаченим процентам станом на 17.04.2025 року становить 4897,75 грн заборгованість за кредитом; 42413,47 гривень заборгованість за нарахованими процентами за період з 09.04.2024 до 09.04.2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5% річних) та Графіку платежів. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №10012 від 09.04.2024 року в розмірі 47311,22 грн., судові витрати, які поніс позивач у зв`язку з розглядом судової справи в сумі 2422,40 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн. Ухвалою судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 травня 2025 року матеріали справи за заявою ТОВ «ФК «Процент» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд до Калинівського районного суду Вінницької області за підсудністю. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 19.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачу та роз`яснено право на подання заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та про необхідність надання відзиву проти позову із посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, протягом 15 днів з дня вручення цієї ухвали. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 21.10.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 13.12.2025 року на виконання ухвали від 21.10.2025 року з АТ КБ «Приват Банк» надійшли витребувані судом докази. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак згідно поданих клопотань представник позивача Руденко К.В. просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про час та день розгляду справи повідомлена належним чином, заперечень з приводу поданого позову не надала. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначене вище та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, клопотання представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи і вирішення справи на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Судом встановлено встановлено, що відповідно до укладеного Кредитного договору №10012 від 09.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та [PERSON] , відповідач отримала кредит у розмірі 5150 гривень, строком на 365 днів (до 09.04.2025 року), шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). Кредитний договір укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 429697 направлявся відповідачу 09.04.2024 року о 09:52:18 год шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , зазначений в Кредитному договорі. Також між сторонами погоджено Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки за Кредитним договором № №10012 від 09.04.2024 року та Інформаційне повідомлення, яке є Додатком № 2 до Кредитного договору №10012 від 09.04.2024. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти у вищевказаному розмірі, що підтверджується копією довідки від 25.03.2025 року про перерахування коштів у сумі 5150,00 грн з призначенням платежу «перерахування коштів за договором №10012 від 09.04.2024 року на умовах фінансового кредиту» (а.с. 19). З наданих АТ КБ ПриватБанк на ухвалу суду інформації від 13.12.2025 та виписки за договором №б/н за період 14.04.2024-14.04.2024 слідує, що банківську картку № [NUMBER] емітовано на ім`я [PERSON] на вказану банківську картку [INFO] було зараховано переказ на суму 5150 грн. У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, допустила прострочення повернення кредиту, що підтверджується детальним розрахунком заборгованості (щоденні нарахування і погашення). Внаслідок порушення відповідачем зобов`язань зі своєчасного погашення заборгованості за кредитом, станом на станом на 17.04.2025 року заборгованість становить: 4897,75 грн заборгованість за кредитом; 42413,47 гривень заборгованість за нарахованими процентами за період з 09.04.2024 до 09.04.2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5% річних) та Графіку платежів. Отже, відповідачем порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як установлено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1050 ЦК України установлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості на відповідність положенням укладеного між сторонами договору, а також ураховуючи принцип диспозитивності, суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості по нарахованим та несплаченим процентам за Кредитним договором у розмірі 47311,22 грн. Також, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано суду: договір № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року, витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 18 від 28 лютого 2025 року до Договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року з якого вбачається, що вартість підготовки однієї позовної заяви про стягнення заборгованості по боржнику ТОВ «ФК «Процент» складає 10000 грн. Пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справ № 755/9215/15-ц, зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін. Суд враховує, що дані витрати пов`язані з розглядом цієї справи, розмір останніх є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, докази про їх неспівмірність відсутні, а тому, зважаючи на те, що позовні вимоги були задоволені повністю, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено 2422,40 грн. судового збору, тому на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved