Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до [PERSON] , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Міолан" про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 12.04.2021 [PERSON] в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» подала Заявку на отримання кредиту № 2603182. На підставі укладеного договору про споживчий кредит № 2603182 відповідачу були перераховані кредитні кошти у сумі 15000 грн. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість у розмірі 43736 грн 97 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12123 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 29963 грн 97 коп.; заборгованості за комісійними винагородами у розмірі 1650 грн. 13.09.2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір факторингу № 07Т, згідно умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до [PERSON] . Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.12.2024 позовні вимоги задоволено та ухвалено стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №2603182 у розмірі 43736,97 гривень та судові витрати. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17.02.2025 заочне рішення у цій справі скасовано та призначено справу до розгляду. Представник позивача 10.12.2024 надіслав відзив на позовну заяву, який обґрунтовано тим, що [PERSON] не отримувала жодних грошових коштів від Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», жодних документів з цією компанією вона не підписувала та відсутні законні підстави для стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» грошових коштів. Відповідач не визнає факту заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції укласти договір в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір, ні з Позивачем ні з іншими юридичними особами. ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не надає суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин. Матеріалами справи не підтверджено укладення ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] кредитного договору, погодження умов кредитування та надання кредиту. Вказав, що анкета-заява на кредит та договір про споживчий кредит не підписані ні Позивачем, ні Відповідачем, ні Третьою особою. З форми та змісту даних документів неможливо встановити достовірність зазначених у них обставин. Окрім зазначеного вище, в матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б установити, що [PERSON] пройшла ідентифікацію у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МІЛОАН» при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через номер телефону, який було зазначено. Також, на підтвердження надання кредиту ТОВ «Діджи Фінанс» надало копію платіжного доручення від 2021-04-12 р. на суму 15000,00 грн., в якому зазначено отримувачем [PERSON] , кредитний рахунок № [NUMBER] *69. Копія вказаного платіжного доручення не являється первинним банківським документом. Вказує, що щодо відступлення прав вимоги [PERSON] повідомлено не було, а також вона не отримувала жодних письмових повідомлень та листів від даних організацій про відступлення прав вимоги. Оскільки, жодних доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні [PERSON] не отримувала, це свідчить про невиконання вимог закону з боку фінансових компаній щодо належного повідомлення боржника інформації, яка є важливою у правовідносинах. Тому у позичальника відсутній обов`язок виконувати свій обов`язок згідно договору новому кредитору. Вказав, що позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 43736.97 грн., проте Позивачем не долучено до матеріалів справи відомостей про те, що Відповідач як боржник, повідомлена про відступлення прав вимоги. Звертав увагу, що договором встановлено строк дії договору 15 днів, тому відсотки за користування кредитними коштами нараховано незаконно поза межами дії кредитного договору. Просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.04.2025 суд постановив клопотання представника позивача задовольнити та витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (адреса: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8; код ЄДРПОУ: 42649746) докази на підтвердження того, що [PERSON] пройшла ідентифікацію у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» при вході в особистий кабінет через номер мобільного телефону; оригінали первинних бухгалтерських документів (банківські виписки, чеки, квитанції тощо) на підтвердження надіслання та зарахування на банківський рахунок [PERSON] грошових коштів у сумі 15000,00 грн. Представник позивача 29.04.2025 надіслав витребувані судом докази та заявив клопотання про витребування первинних бухгалтерських документів (банківські виписки, чеки, квитанції тощо) на підтвердження надіслання та зарахування на банківський рахунок [PERSON] грошових коштів у сумі 15000,00 грн. Вказане клопотання ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.05.2025 задоволено. На адресу суду 27.05.2025 надійшли витребувані докази від АТ КБ «Приватбанк». Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2025 суд постановив передати вказану справу за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 серпня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін. Також, цією ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо заявлених вимог, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, що вказані у відзиві. Також звертав увагу суду, що матеріали справи не містять належних доказів, що підтверджують перехід до позивача права вимоги за спірним кредитним договором. Вважає, що позивач є неналежним у цих правовідносинах, тому підстав для задоволення позову немає. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] 12.04.2021 укладено кредитний договір №2603182. Порядок укладення договору визначено у п. 6, відповідно до якого, цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно із п.1.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 15000 грн. Відповідно до п. 1.3, 1.4 договору кредит надається строком на 29 днів з 06.04.2021, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 05.05.2021. У кредитному договорі (п.1.5) узгоджено загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуваним та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 4462,50 грн в грошовому виразі та 724,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 19462,50 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Пунктом 1.5.1 встановлено комісію за надання кредиту: 1650 грн, яка нараховується за ставкою 11.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 2812,50 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 1.6. Договору визначено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором - фіксована. Відповідно до п. 2.1. зазначеного кредитного договору кредитні кошти надаються TOB «Мілоан» позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Підписанням зазначеного кредитного договору відповідач підтвердив, що ознайомлений та погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє та зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання коштів у позику. В тому числі і на умовах Фінансового кредиту Товариством, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору (п.6.3 Договору). Анкета-заява на кредит №2603182 від 12.04.2021 містить анкетні дані відповідача, номер телефону, адресу проживання тощо. Зокрема, відображено процес оформлення на розгляду заяви №2603182 з послідовним відображенням дій сторін з моменту заповнення заяви до прийнятого рішення із погодженими умовами. Позивач надав також паспорт споживчого кредиту, де викладено інформацію, яка надавалась відповідачу до укладення договору про споживчий кредит та графік платежів за договором про споживчий кредит №2603182 від 12.04.2021, що є додатком 2 до договору. Відповідно до платіжного доручення №43680605 від 12.04.2021 [PERSON] перераховано на картку [NUMBER] грошові кошти в сумі 15000 грн, призначення платежу: «Кошти згідно договору №2603182. Між ТОВ «Діджи фінанс» (новий кредитор) та ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) 13.09.2021 укладено договір факторингу №07Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи фінанс» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, у тому числі і за договором про споживчий кредит №2603182 від 12.04.2021. Відповідно до умов підпункту 2.1 пункту 2 договору, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах визначених цим Договором. Згідно з пунктом 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання цього договору. 13.09.2021 Клієнтом та Фактором підписаний акт приймання-передачі реєстру прав вимог за Договором факторингу № 07Г від 13 вересня 2021 року. Відповідно до витягу з Додатку до Договору факторингу №07Г від 13.09.2021 до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит №2603182 від 12.04.2021 року, боржник [PERSON] , у розмірі 43736,97 грн із них: сума заборгованості за тілом - 12123 грн, сума заборгованості за відсотками - 29963,97 грн, сума заборгованості за комісією - 1650 грн. Факт оплати при здійсненні відступлення права вимоги підтверджується копіями платіжних інструкцій. Представник ТОВ «Діджи фінанс» на адресу відповідача 27.09.2023 направив досудову вимогу про відступлення права грошової вимоги та про порядок погашення заборгованості. Відомостей про її отримання відповідачем матеріали справи не містять. Тобто, ТОВ «Діджи фінанс» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому т.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18 зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності Обов`язком позивача, який стверджує про надання відповідачу безготівкових кредитних коштів первісним кредитором за кредитним договором, у якому він набув право вимоги, є надання доказів, що підтверджують зарахування позичальнику таких коштів, а у разі неможливості самостійно подати такий доказ - право на обґрунтування такої неможливості та заявлення клопотання про витребування доказів судом. Згідно з правовою позицією, яка висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Аналогічні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 20 травня 2022 року у справі №336/4796/18 та від 30 серпня 2022 року у справі №509/2976/19. На виконання ухвали суду АТ КБ «Приватбанк» надіслав на адресу суду лист №20.1.0.0.0/7-250513/74257-БТ від 14.05.2025, яким підтвердив, що картку № [NUMBER] емітовано на ім`я [PERSON] . Також банк надав виписку по картковому рахунку відповідача. Згідно із вказаною випискою за період з 12.04.2021 по 20.04.2021 на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] зараховано 12.04.2021 кошти у розмірі 15000 гривень, коментар: виплата займу Мілоан. Суд звертає увагу, що Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 № 578/5, а також позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц, якою крім того зроблено висновок, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. За таких обставин, позивач довів належними та допустимими доказами факт перерахування коштів у розмірі 15000 грн, а також і факт існування кредитних правовідносин між сторонами. Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення за договором №2603182 встановлено, що нарахування процентів кредитор здійснював за кожен день прострочення з 13.04.2021 по 17.07.2021. Відповідач здійснював часткові оплати за кредитним договором, а також періодично ініціював пролонгацію договору, можливість здійснення якої сторони погодили у п. 2.3 Кредитного договору. Проценти первісний кредитор нараховував у розмірі, що встановлений у п.1.5.2 Договору (1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом) та у п. 1.6 Договору (5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом). Застосування вказаних процентних ставок кредитором відповідає погодженим умовам договору у випадку його пролонгації, а саме п. 2.3.1.1 та п. 2.3.1.2. Відповідно до розрахунку заборгованості позивач після відступлення права вимоги жодних нарахувань не здійснював та просив стягнути заборгованість у загальному розмірі 43736,97 гривень, з яких: 12123 грн - заборгованість за тілом кредиту, 29963,97 грн - заборгованість по відсоткам, та 1650 грн - заборгованість по комісії, що нараховані первісним кредитором. Оскільки позивач належним чином довів існування договірних відносин між відповідачем та первісним кредитором, факт отримання відповідачем кредитних коштів за спірним кредитним договором, здійснення відповідачем дій з метою погашення заборгованості та ініціювання пролонгації договору та можливості правомірно користуватися кредитними коштами, то суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12123 грн, та у частині стягнення заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами у розмірі 29963,97 грн підлягають задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення комісії суд дійшов такого висновку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) зазначено, що "за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. […] 16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон № 3795-VI. Згідно з абзацом дев`ятим пункту 8 розділу І цього Закону частину четверту статті 11 Закону № 1023-XII було доповнено новим абзацом третім такого змісту: "Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною". Наведені приписи у такій редакції діяли до 10 червня 2017 року, коли набрав чинності Закон № 1734-VIII. Згідно з останнім текст статті 11 Закону № 1023-XII виклали у новій редакції, що не передбачала нікчемності зазначених умов договору, а звужувала дію Закону № 1023-XII до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII". Тому заявлена вимога щодо стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 1650 гривень задоволенню не підлягає. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, внаслідок чого права позивача порушенні, існує заборгованість за договором, розмір якої встановлений судом та яка підлягає стягненню з відповідача, тому позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 42086,97 грн. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у виді сплати судового збору в сумі 2331,07 грн. - пропорційно задоволеним вимогам (позов задоволено на 96,23%). У позовній заяві позивач зазначив про наявність судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 6000 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014 у справі «East|West Aliance Limited» проти України», заява №19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial