Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» (далі - ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 13.01.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] уклали Договір № 1453587, за умовами якого первісний кредитор надав позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити за його використання відсотки. В подальшому права вимоги за кредитним договором були відступлені позивачу на підставі договорів факторингу та відступлення права вимоги. Відповідно позивач є новим кредитором боржника [PERSON] за Договором № 1453587 від 13.01.2021. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання, борг не погасив, внаслідок чого у нього перед позивачем існує заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача. Також разом із заборгованістю по договору позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, понесені ним у зв`язку з розглядом цієї справи. Окрім того, 25.09.2025 року від представника позивача надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10 500,00 грн. Ухвалою суду від 26.08.2025 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Копія ухвали суду була направлена відповідачу за місцем реєстрації останнього рекомендованим поштовим відправленням. 22.09.2025 до суду повернуто вказане поштове відправлення із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання». Суд зазначає, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.06.2021 у справі № 2-6236/11). Таким чином, судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідив матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні докази, приходить до наступного висновку. 13 січня 2021 року дистанційно, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, а саме: шляхом надсилання електронного повідомлення про накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, підписав Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1453587, Паспорт споживчого кредиту та графік платежів з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», що підтверджується доданими до позовної заяви належним чином засвідченими копіями зазначених документів. Згідно з довідкою про ідентифікацію відповідач ідентифікована кредитодавцем за одноразовим ідентифікатором Т459, яким [PERSON] підписав договір. Частиною першою статті 1054ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1055ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до статті 207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Нормою частини другої статті 638ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини другої статті 639ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Абзацом першим частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до частин третьої, шостої та сьомої статті 11Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції, яка діяла станом на 22.07.2021) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Таким чином, сторони уклали Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1453587 від 13.01.2021, згідно з п.1.2. якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки в порядку та на умовах, визначених цим договором. Тип кредиту кредит. Сума кредиту складає: 1 900,00 гривень. Умовами укладеного Кредитного договору також передбачено: строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору (п.1.3 Кредитного договору); тип процентної ставки фіксована (п.1.4); стандартна процентна ставка становить 1,90% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору та у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п.4.1 договору (п. 1.4.1 Кредитного договору). Порядок продовження строку кредиту за ініціативою клієнта (пролонгація) та порядок автопролонгації строку кредиту (автопролонгація) передбачені Розділом 4 Кредитного договору. Зокрема, у випадку автопролонгації Товариство не пізніше 4-го календарного дня після закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, п.4.1.5 договору) надсилає електронний лист-повідомлення на електронну адресу клієнта та/або СМС-повідомлення на номер телефону, вказані в розділі 10 цього договору, інформуючи клієнта про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за користування кредитом. Зазначена інформація відображається також в особистому кабінеті (п.4.2.4 Кредитного договору). На виконання умов Кредитного договору 13 січня 2021 року була здійснена успішна транзакція з переказу грошових коштів у сумі 1 900,00 гривень на кредитну картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» № 2643_250702150855 від 02.07.2025. Реквізити картки (маска картки), на яку здійснено вищезгаданий переказ, відповідає тим реквізитам, що вказані у п.2.1 Кредитного договору. Отже, між сторонами на підставі укладеного Кредитного договору виникли кредитні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, інших актів законодавства. В подальшому, 07 вересня 2021 року, ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як фактор з однієї сторони, та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», як клієнт з іншої сторони уклали Договір факторингу № 1-07092021, за пунктом 1.1 якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (Портфель заборгованостей). Згідно з п.6.2.3 Договору факторингу право вимоги переходить до фактора після підписання сторонами цього договору та виконання фактором вимог п.7.2 договору. Згідно із п.7.2 Договору факторингу фактор здійснює оплату клієнту шляхом: перерахування суми, що вказана в п.7.1. цього договору, на вказаний у реквізитах до цього договору рахунок, протягом 2 робочих днів з дати підписання сторонами цього договору. На виконання умов Договору факторингу ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» сплатило визначену у п. 7.1 цього договору ціну продажу, шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на банківський рахунок ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», що підтверджується копією платіжної інструкції в національній валюті від 07.09.2021. ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», підписали Реєстр Боржників, що підтверджується наданим позивачем Витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 1-07092021 від 07.09.2021, де зазначено: номер Кредитного договору - 1453587, дата Кредитного договору - 13.01.2021, дата закінчення договору 12.02.2021, ПІБ позичальника, його ідентифікаційний код, дата народження, сума виданого кредиту 1 900,00 грн, залишок по тілу кредиту 1 900,00 грн, залишок по відсотках 4 332,00 грн, загальна сума заборгованості 6232,00 грн. Того ж дня, 07.09.2021 ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як кредитор з однієї сторони, та позивач - ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН», як новий кредитор з іншої сторони, підписали (уклали) Договір відступлення права вимоги № 2-07/09/2021, за пунктом 1.1 якого на умовах та в порядку, встановленому цим договором кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор замінює кредитора як сторону кредитора у Кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за Кредитним договором. Новий кредитор сплачує кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених договором. В дату підписання Договору відступлення кредитор вважається таким, що відступив, а новий кредитор таким, що набув права вимоги до боржника та набув усіх прав та обов`язків сторони кредитора за кредитним договором (п.1.2 Договору відступлення). У дату відступлення прав вимоги кредитор вважається таким, що відступив та передав, а новий кредитор таким, що прийняв та набув всіх прав кредитора, щодо боржників зазначених у Додатку 1 до цього договору (п.1.6 Договору відступлення). У матеріалах справи також міститься підписаний сторонами Витяг з реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги № 2-07/09/2021 від 07.09.2021, у якому вказано: номер Кредитного договору - 1453587, дата Кредитного договору - 13.01.2021, дата закінчення договору 12.02.2021, ПІБ позичальника, його ідентифікаційний код, дата народження, сума виданого кредиту 1 900,00 грн, залишок по тілу кредиту 1 900,00 грн, залишок по відсотках 4 332,00 грн, загальна сума заборгованості 6 232,00 грн. Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З наведених вище правових норм убачається, що договір факторингу є правочином, внаслідок якого відбувається заміна кредитора у зобов`язанні. Статтею 1079 ЦК України встановлено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Таким чином, з огляду на встановлені обставини та відповідно до ст.512,514 ЦК України право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором перейшло від ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» до позивача і він є новим кредитором у кредитному правовідношенні, яке виникло між кредитодавцем та відповідачем на підставі згаданого договору. Згідно з положеннями статей525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ч. 1ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит. Суд констатує, що за умовами вищезгаданого Кредитного договору відповідач отримав кошти у позику в сумі 1 900,00 гривень, користувався ними, та не повернув їх, відтак, суд дійшов висновку про те, що заборгованість на підставі Кредитного договору в частині простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 1 900,00 гривень підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН». Щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 1048 ЦК України, положення якої застосовуються до спірних правовідносин в силу припису ч.2ст.1054 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 містяться наступні правові висновки: установлений кредитним договором строк кредитування визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати (п. 93); у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (п.103); твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625ЦК України(п.116); Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. Як слідує зі змісту виписки з особового рахунка за Кредитним договором № 1453587 ПІБ: [PERSON] , доданої до позовної заяви, позивач просить стягнути з [PERSON] , окрім заборгованості по тілу кредиту, проценти від суми кредиту за період користування кредитними коштами у сумі 4 332,00 гривень, які нараховані поза межами погодженого сторонами строку надання кредиту. Відповідно до п.1.3 Кредитного договору, строк кредиту -30 днів. Дата повернення кредиту згідно Графіку платежів 12.02.2021. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. Суд зауважує, що у Кредитному договорі його сторони погодили можливість продовження строку кредитного договору шляхом його пролонгації або автопролонгації, однак за певних умов. Такими умовами є:надсилання електронного листа-повідомлення на електронну адресу клієнта та/або СМС-повідомлення на номер телефону, вказаний Кредитному договорі, з інформуванням клієнта про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за користування кредитом, не пізніше 4-го календарного дня після закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту(п.4.2.4 Кредитного договору). Таким чином, сторони домовились про можливість продовження строку кредитування у певному порядку та обумовили це відповідними обставинами, наведеними вище. Суд констатує, що доказів існування тих обставин, які наведені у (п.4.2.4 Кредитного договору), з існуванням яких його сторони пов`язали можливість продовження строку кредитування, позивач суду не надав і матеріали справи їх не містять. За змістом ч. 3 ст.12 та ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 5-7ст. 81 ЦПК України). Передбачений процесуальним законом принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача. Подібні висновки викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13, постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21.09.2022 по справі № 645/5557/16-ц. Окрім того суд зауважує, що у Витязі з реєстру боржників до договору факторингу № 1-07092021 від 07.09.2021, а також у Витязі з реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги № 2-07/09/2021 від 07.09.2021 датою закінчення договору зазначено 12.02.2021, яку кредитодавець та позичальник узгодили, як дату закінчення строку Кредитного договору. З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що позивач не довів тієї обставини, що строк надання кредиту (строк дії Кредитного договору) було продовжено. З огляду на викладене вище, правомірним є нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами на підставі ст. 1048 ЦК України лише протягом погодженого сторонами строку надання кредиту упродовж 30 днів. Таким чином, заборгованість за процентами підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 2 983,00 грн, яка відповідає п.1.6.1. Договору. Нарахування відсотків кредитором поза погодженого сторонами строку кредитування та розмір вимог про стягнення відсотків в сумі 4332,00 грн не відповідає умовам кредитного договору № 1453587 від 10.02.2021. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивачем позовні вимоги в частині стягнення відсотків в розмірі 4332,00 грн за кредитним договором № 1453587 від 13.01.2021 не доведені в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума відсотків 2 983,00 грн, яка узгоджена сторонами при укладенні кредитного договору. Відповідно до частин першої та другої статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційна розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційна розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 15.07.2025 року. Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 159,50 грн, що є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн, на підтвердження яких позивачем були надані: договір про надання правової допомоги №09/07/2025 від 09.07.2025, акт про отримання правової допомоги від 15.09.2025, рахунок від 15.09.2025, платіжна інструкція №995 від 15.09.2025. За змістом статті 134 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказує, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. В даній справі, суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial