Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

21 травня 2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра звернулась заявник через свого представника із вищевказаною заявою, в обґрунтування якої послалась на те, що вона є єдиною найближчою за спорідненням родичкою - онукою своєї бабусі [PERSON] , [INFO] , оскільки чоловік бабусі помер, а син (батько заявника) зник безвісти. [INFO] бабуся заявника померла, похована, однак, як з`ясувалось пізніше, актовий запис про смерть бабусі відсутній. Здійснити реєстрацію смерті бабусі через органи ДРАЦС заявник не може через відсутність документів, які вимагають відповідні органи реєстрації актів цивільного стану. За таких обставин, з метою встановлення факту смерті бабусі задля подальшої реєстрації такої смерті заявник звернулась до суду із даною заявою окремого провадження, стверджує, що факт смерті бабусі підтверджується копіями доданих до заяви документів, а також показами свідків, яких просить викликати в судове засідання. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 26 травня 2025 року заяву окремого провадження прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку призначено до судового розгляду з повідомленням учасників справи. Цією ж ухвалою до участі у розгляді справи залучено в якості заінтересованої особи [PERSON] , а також витребувано копії спадкових справ. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 01 жовтня 2025 року задоволено клопотання про представника заявника про витребування доказів. В судовому засіданні заявник, її представник вимог заяви підтримали, наполягали на її задоволенні в повному обсязі з викладених у заяві підстав та обставин. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись. За таких обставин суд у відповідності до ст.ст.10, 211, 223, 294 ЦПК України вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників справи. Вислухавши заявника, її представника, допитавши свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що заявник є онукою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями паспортів, копією архівної довідки та копії запису акту про народження, копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, копіями свідоцтв про народження, копією свідоцтва про шлюбу. 17 квітня 2024 року [INFO] складено сповіщення сім`ї №346 про зникнення безвісти 13 квітня 2024 року батька заявника та сина бабусі заявника - [PERSON] , що підтверджується копією означеного сповіщення, копіями паспортів, копією архівної довідки та копії запису акту про народження, копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, копіями свідоцтв про народження, копією свідоцтва про шлюбу. Як вбачається зі змісту листів Першої та Другої павлоградських ДНК від 02 жовтня 2025 року та від 17 грудня 2025 року спадкові справи після смерті [PERSON] , [INFO] , не заводились. Згідно листа Центрального ВДРАЦС управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) від 08 жовтня 2025 року під час перевірки за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про смерть стосовно [PERSON] , [INFO] , станом на 07 жовтня 2025 року не виявлено. 01, 15 травня 2025 року заявник через свого представника звернулась до Павлоградського ВДРАЦС у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та до Амур-Нижньодніпровського ВДРАЦС у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявами про реєстрацію смерті та видачу свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Павлоград Дніпропетровської області. У відповідь на такі запити заявник отримала листи від 07, 16 травня 2025 року про неможливість реєстрації смерті через неподання передбачених законом документів, що підтверджують факт смерті особи. Також в листі від 07 травня 2025 року зазначено, що станом на 07 травня 2025 року відсутній актовий запис про смерть бабусі заявника за даними Державного реєстру актів цивільного стану. В той же час, як встановлено судом зі змісту фотокарток могили з місця поховання, показів свідків [PERSON] (матір заявника), [PERSON] (сусідка бабусі заявника), а також нотаріально посвідченої заяви [PERSON] (сестра бабусі заявника, була присутня на похованні сестри) бабуся заявника [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Павлоград Дніпропетровської області, де була похована на місцевому кладовищі. Даний факт опосередковано підтверджується і копією листа ГУ ПФ України в Дніпропетровській області від 12 червня 2025 року, згідно якого [PERSON] , [INFO] , не перебуває на обліку в зазначеному територіальному органі Пенсійного фонду України як отримувач пенсійних виплат, з будь-яких питань до зазначеного органу протягом 2017-2025 років не зверталась. Правовідносини, які виникли між учасниками справи, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, ЦПК України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 (далі - Правила). Так, відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ст.293 ч.2 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Нормою ст.49 ЦК України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За змістом ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Глави 5 Розділу ІІІ Правил державна реєстрація смерті в позасудовому порядку проводиться за заявою родичів померлого органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Даним медичним документом є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о); або лікарське свідоцтво про перинатальну смерть. За відсутності документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Частиною 2 ст.315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За змістом ст.ст.76, 89, 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази як кожен окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви і необхідність її задоволення, ґрунтуючи своє рішення на наступному. Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (п.9 ч.1 ст.315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (ст.317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (ст.ст.305-309 ЦПК України). Пунктом 8 ч.1 ст.315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (ч.ч.1, 2 ст.318 ЦПК України). Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою. Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті. Доказами, що підтверджують факт смерті особи можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник. Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Наведена вище правова позиція суду повністю узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 10 червня 2021 року по справі №591/1461/19, від 28 лютого 2024 року по справі №506/358/22, від 02 квітня 2025 року по справі №753/11685/24, від 02 квітня 2025 року по справі №465/3147/22. Стосовно обставин правовідносин учасників даної цивільної справи, то заявник звернулась до суду із заявою окремого провадження та просила суд встановити в порядку п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України факт смерті її бабусі, а саме факт смерті [INFO] в м. Павлоград Дніпропетровської області громадянки України [PERSON] , [INFO] , задля подальшої реєстрації означеного факту із отриманням відповідного свідоцтва про смерть. Можливість позасудового підтвердження юридичного факту смерті та реєстрації факту смерті наразі відсутня, про що свідчать листи двох територіальних органів ДРАЦС. При цьому заявником подано суду низку письмових доказів, а також за ініціативою заявника судом допитано свідків, покази яких є чіткими, достатньо детальними, послідовними, не суперечать між собою, а також повністю узгоджуються і підтверджуються наявними у справі письмовими докази, зокрема доказами щодо місця поховання [PERSON] та дати її смерті. Отже, наявні у справі та досліджені судом під час судового розгляду докази дозволяють однозначно та беззаперечно встановити той факт, що має юридичне значення, про який просить заявник. Таким чином, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про правомірність, обґрунтованість і доведеність заявлених вимог заявника, а отже і можливість їх задоволення в повному обсязі. У відповідності до ст.294 ч.7 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved