Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0598 га, яка розташована по [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування житлового будинку, укладеного 15.05.1997 з [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 2-1299. На даний час, вона бажає оформити вказану земельну ділянку проте, зробити цього не може, оскільки право власності на вказану земельну ділянку, належить відповідачці. Рахує, що оскільки вона набула права власності на житловий будинок по [ADDRESS] , то і земельна ділянка площею 0,0598 га, повинна перейти їй у власність. Позивачка та її представник - адвокат Ремський Є.В. в судове засідання не з`явились, проте направили до суду заяву у якій просили провести розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачка в судове засідання не з`явилась про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, відзиву на позов не подала. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час і місце судового засідання, без поважних причин або без повідомлення причин та якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, заяву позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи і вирішення справи на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , є власником житлового будинку, що розташований за адресою: по [ADDRESS] , на підставі на підставі договору дарування житлового будинку, укладеного 15.05.1997 з [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 2-1299. Право власності на вказаний житловий будинок [PERSON] зареєструвала в Державному реєстрі речових прав. Із ксерокопії Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії МК б/н вбачається, що земельна ділянка площею 0,0598 газ цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод (частина перша статті 120 ЗК України). Встановлено, що при переході права власності на житловим будинок, питання щодо набуття позивачкою права власності на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку не вирішувалось. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-253цс16, за змістом статті 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно ч.1 статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Враховуючи, вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачка набувши право власності на житловий будинок, набула також і право власності на земельну ділянку площею 0,0598 га, з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved