Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» (далі - ТОВ «Новий Колектор») звернулося до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. ТОВ «Новий Колектор» зазначило, що 21 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (далі ТОВ «Споживчий Центр») та [PERSON] укладено кредитний договір № 21.11.2019-100005092 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 7000,00 грн, що підтверджується довідкою субконто (виписка) з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою у розмірі 28 %. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 22 липня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 12 460,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 7000,00 грн, за відсотками - 1960,00 грн, а також штраф у розмірі 3500,00 грн. 26 грудня 2023 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу № 261223-10, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги за кредитним договором № 21.11.2019-100005092 від 21 листопада 2019 року. Крім того, 12 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі ТОВ «Укр Кредит Фінанс») та [PERSON] укладено кредитний договір № 0169-1496. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 10 000,00 грн строком на 14 днів зі сплатою процентів у розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 22 липня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 12 800,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту становить 10 000,00 грн та за відсотками 2800,00 грн. 07 серпня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу № УКФ-070824-1, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги за кредитним договором № 0169-1496 від 12 травня 2019 року. За таких обставин ТОВ «Новий Колектор» просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за вищевказаними кредитними договорами у загальному розмірі 25 260,00 грн. Ухвалою судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14 серпня 2025 року прийнято позовну заяву ТОВ «Новий Колектор» до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів. Представник позивача Савченко Т. О. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, у позовній заяві просить слухати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи проти задоволення позову заперечив. Пояснив, що зазначених у позовній заяві кредитних договорів не укладав та кредитних коштів не отримував. У останнє судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, у поданій до суду письмовій заяві просить слухати справу за його відсутності. Відзив на позов [PERSON] до суду не подав. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про можливість слухання справи за відсутності сторін та їх представників. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява ТОВ «Новий Колектор» підлягає до задоволення частково із наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно з ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Судом встановлено, що 21 листопада 2019 року [PERSON] було подано заявку на отримання кредиту. У той же день між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 21.11.2019-100005092 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитор зобов`язується надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1.2 договору передбачено, що кредит надається для використання позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника. Сторони погодились, що кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту. Згідно з п. 1.3 договору протягом 3 робочих днів з дати прийняття пропозиції позичальником кредитор надає позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; вид кредиту - фінансовий кредит; термін повернення кредиту - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; строк користування кредитом - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів - встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Кредитор надає позичальнику кредит на умовах строковості, платності і поворотності (п. 2.1 договору) Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника (п. 2.3 договору). Згідно з п. 3.3 кредитного договору проценти за користування нараховуються кредитором та обліковуються в день, визначений в п. 1.3 як термін повернення кредиту, або у випадку пролонгації кредиту в останній день строку, на який кредит пролонгований. Кредитор вправі відступати або іншим чином передавати будь-які та/або усі свої права та обов`язки за цим договором третім особам без згоди позичальника. Позичальник дає згоду кредитору на передачу всіх прав і обов`язків кредитора іншим особам, в тому числі і тих, які можуть виникнути в майбутньому та/або після виконання зобов`язань сторонами (п. 5.2 договору). Пунктом 5.4 договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу встановлюється законом. Як вбачається із заявки, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору № 21.11.2019-100005092 від 21 листопада 2019 року, з якою позичальник ознайомився та підписав одноразовим ідентифікатором 12G48, позичальнику надається кредит на наступних умовах: сума кредиту 7000,00 грн; строк кредитування кредитом - 14 календарних днів з дати отримання; проценти 1960,00 грн, що становить 28 % у процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка); графік платежів - сума кредиту 7000,00 грн та проценти 1960,00 грн сплачуються до 04 грудня 2019 року включно. Усі терміни, не визначені цією заявкою, мають значення, надане в пропозиції про укладення кредитного договору (оферті). Таким чином, 21 листопада 2019 року відповідно до пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки від 21 листопада 2019 року, підтвердження укладання кредитного договору [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» підтвердили укладення електронного кредитного договору. 21 листопада 2019 року на банківський рахунок відповідача у АТ «Акцент-Банк» було зараховано кошти в сумі 7000,00 грн, що підтверджується повідомленням АТ «Акцент-Банк» від 31 жовтня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-202510028/0057 та випискою по рахунку відповідача № [NUMBER] . 26 грудня 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу № 261223-10, згідно умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту загальну ціну продажу в сумі, передбаченій п. 3.2 цього договору, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитним договором в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Сторони погодили, що право вимоги за кредитним договором вважається відступленим з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі переліку (Додаток 1). Як убачається із Переліку № 1 від 26 грудня 2023 року Додатку 2 до договору факторингу № 261223-10 та акту приймання-передачі вказаного переліку від 26 грудня 2023 року клієнт відступає факторові право вимоги до боржника [PERSON] на підставі кредитного договору № 21.11.2019-100005092 від 21 листопада 2019 року в розмірі 12 460,00 грн. Із довідки про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором № 21.11.2019-100005092 від 21 листопада 2019 року вбачається, що розмір заборгованості відповідача станом на 22 липня 2024 року становить 12 460,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту становить 7000,00 грн та за відсотками 1960,00 грн, а також штраф у розмірі 3500,00 грн. З огляду на викладене та враховуючи умови укладеного між сторонами кредитного договору, суд вважає доведеними позовні вимоги ТОВ «Новий Колектор» про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 8960,00 грн, а саме: тіла кредиту в розмірі 7000,00 грн і процентів за користування кредитними коштами в розмірі 1960,00 грн. Водночас суд вважає недоведеним розмір заборгованості по штрафу в сумі 3500,00 грн, оскільки із наявних в матеріалах справи доказів, зокрема довідки субконто та довідки про розмір простроченої заборгованості не вбачається механізму (способу) нарахування зазначеної суми штрафу та періоду, за який його нараховано, а пункт 5.4 договору передбачає нарахування штрафу в розмірі 2 %, але не передбачає, від якої суми такі мають нараховуватися. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що за умовами кредитного договору № 21.11.2019-100005092 від 21 листопада 2019 року [PERSON] отримав кредитні кошти та користувався ними, однак взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, що свідчить про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості станом на 22 липня 2024 року в розмірі 8960,00 грн, а саме: тіла кредиту в розмірі 7000,00 грн, процентів за користування кредитними коштами в розмірі 1960,00 грн, які правомірно були нараховані в межах дії строку кредитного договору. Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів та сплати заборгованості в повному обсязі, не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, а також не надав свого розрахунку заборгованості, який би містив інший розмір заборгованості. Посилання [PERSON] на те, що він не укладав кредитний договір № 21.11.2019-100005092 від 21 листопада 2019 року, суд відхиляє, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Вирішуючи позовні вимоги ТОВ «Новий Колектор» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 0169-1496 від 12 травня 2019 року, суд враховує таке. У матеріалах справи наявна копія кредитного договору № 0169-1496 від 12 травня 2019 року, сторонами якого зазначено ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] . За умовами п.п. 1-4 даного договору кредитодавець надає позичальникові грошові кошти в кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом. Строк кредиту 14 днів. Сума кредиту 10 000,00 грн. Нараховані проценти 2800,00 грн. Розмір процентів складає 2 % від суми кредиту за кожен день користування. Також позивачем надано документ під назвою «Моніторинг дій користувача в інформаційно-телекомунікаційній системі», складений від імені директора ТОВ «Укр Кредит Фінанс», але не підписаний ним і не завірений печаткою юридичної особи. 07 серпня 2024 року ТОВ «Новий Колектор» та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» уклали договір факторингу № УКФ-070824-1, за умовами якого первісний кредитор відступає новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та передає первісному кредитору під відступлення права вимоги грошові кошти за плату в порядку та строки, встановлені цим договором. Згідно з п. 2.2 договору обсяг (сума) прав вимоги за цим договором визначаються як сукупність реєстрів боржників до цього договору. Згідно з п. 3.1.1 договору права вимоги відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед первісним кредитором. У наданому позивачем реєстрі боржників № 1 до вказаного договору факторингу відсутні дані про відступлення на користь ТОВ «Новий Колектор» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 0169-1496 від 12 травня 2019 року. Також у матеріалах справи знаходиться довідка про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором № 0169-1496 від 12 травня 2019 року, складеної ТОВ «Новий Колектор» 22 липня 2025 року, згідно якої прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 10 000,00 грн, за відсотками 2800,00 грн. Також позивачем надано копію розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0169-1496 від 12 травня 2019 року, складеного ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в якому зазначено, що прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 10 000,00 грн, за відсотками 2800,00 грн. На підтвердження факту укладення 12 травня 2019 року кредитного договору між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] позивачем до матеріалів справи додано копію кредитного договору № 0169-1496 та Правила надання грошових коштів у кредит. Вказані документи не містять відомостей, що вони підписані позичальником з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На підтвердження факту видачі [PERSON] кредиту позивачем надано довідку, складену за підписом директора та завірену печаткою ТОВ «Укр Кредит Фінанс», про перерахування суми кредиту за договором № 0169-1496 від 12 травня 2019 року, згідно якої датою платежу є 12 травня 2019 року, тип операції - видача кредиту, платіжна система - FINT, сума платежу 10 000,00 грн. Разом із тим, номеру карткового рахунку, на який перераховано кредитні кошти, зазначена довідка не містить. Відомостей або доказів, що відповідний картковий рахунок належить [PERSON] , матеріали справи також не містять. Довідка ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не є первинним бухгалтерським документом, вона не містить даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, номеру картки, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» коштів у сумі 10 000,00 грн на картковий рахунок, який належить саме [PERSON] . Також у матеріалах справи відсутні докази верифікації банківської картки, на яку начебто здійснювалося перерахування коштів за договором, а також первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували переказ коштів [PERSON] за договором № 0169-1496 від 12 травня 2019 року. Належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу по справі були перераховані грошові кошти у розмірах, які зазначені у позовній заяві, а наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості лише констатує наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджує її наявність, походження і розмір. З урахуванням того, що наданий позивачем розрахунок суми боргу за кредитним договором не є зведеним документом, не погоджений із відповідачем і не підтверджений первинними обліковими бухгалтерськими документами, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором кредиту у розмірах, зазначених у розрахунку. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а тому не є належним доказом наявності заборгованості. Вказаний розрахунок із зазначенням конкретних розмірів заборгованості є документом, що створений самим позивачем та первісним кредитором, а відтак інформація, зазначена в цьому доказі, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. За даних обставин та з урахуванням системного аналізу зазначених вище норм, суд приходить висновку про недоведеність в межах цієї справи факту отримання кредитних коштів. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що до ТОВ «Новий Колектор» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] від ТОВ «Укр Кредит Фінанс», оскільки у наданому позивачем витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № УКФ-070824-1 від 07 серпня 2024 року відсутні дані про відступлення на користь ТОВ «Новий Колектор» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 0169-1496 від 12 травня 2019 року. Тягар доказування покладено на сторони, що забезпечує реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах № 910/18036/17 від 02 жовтня 2018 року, № 917/1307/18 від 23 жовтня 2019 року. Оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження фактів отримання відповідачем кредитних коштів та переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача матеріали справи не містять, позов ТОВ «Новий Колектор» у частині вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0169-1496 від 12 травня 2019 року в сумі 12 800,00 грн є недоведеним та необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно сумі задоволених вимог у розмірі 859,25 грн. Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. На підставі викладеного,

Outcome: partial