Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»), звернулося в суд з позовом до відповідача та просить стягнути з нього заборгованість за договором про споживчий кредит № 8142714 від 25.08.2022 (далі - Договір) у сумі 11718,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.08.2022 ТОВ «Мілоан» та відповідач уклали Договір. Згідно з договором, кредитодавець зобов`язався на умовах, строк та у сумі, визначених Договором, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі. Підписанням Договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, надалі, кредитодавець перерахував грошові кошти. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Строк повернення грошових коштів за договором настав, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. При цьому, 02.12.2022 укладено договір № 85-МЛ, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором. Таким чином, це товариство наділено правом вимоги до відповідача за указаним вище кредитним договором. Загальний розмір заборгованості за Договором, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 11718,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3100,00 грн, заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги 8401,00 грн, заборгованість за комісією 217,00 грн. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 11.11.2025 за її місцем проживання. Поштовий конверт повернувся на адресу суду 26.11.2025 з відміткою відділення АТ «Укрпошта», що адресат відсутній за цією адресою, при цьому відправлення, надіслане за зареєстрованим місцем проживання відповідача згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається врученим. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 05.11.2025 позивач звернувся до Полонського районного суду Хмельницької області через систему «Електронний суд». Ухвалою суду від 10.11.2025 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 38). Копію позовної заяви з додатками відповідачу направлено позивачем цінним листом 03.11.2025 (а.с.32). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, до позовної заяви позивач долучив Договір (а.с. 6-11) в електронній формі, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно з п. 1.1 Договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2 договору, позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Відповідно до п. 1.2, п. 1.3, п. 1.4 Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 3100,00 грн, кредит надається строком на 100 днів з 25.08.2022 (строк кредитування). Пільговий період складає 10 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 04.09.2022. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 03.12.2022. Комісія за надання кредиту становить 217,00 грн (п. 1.5.1 Договору). Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду нараховуються за ставкою 0,70 відсоток від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 Договору). Проценти за користуванням кредитом протягом поточного періоду нараховують за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом протягом поточного періоду. Відповідно до п. 2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки [NUMBER] *51. Відповідно до п. 2.2.1 Договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1-1.5.3 договору, в термін (дату) вказаний в п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 Договору (п. 2.2.1 Договору). Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 договору (п. 2.2.2 Договору). Положеннями п. 2.3 Договору сторони узгодили порядок зміни (продовження) строку кредитування - пролонгацію. Відповідно до умов цього пункту, пролонгація здійснюється за ініціативою позичальника в межах строку дії Договору. Обов`язковою умовою для застосування пролонгації є повна сплата позичальником на момент її здійснення нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом, пені (за наявності), а також комісії за продовження строку користування кредитом (пролонгацію), розмір якої визначається кредитодавцем та повідомляється позичальнику через особистий кабінет. Згідно з умовами Договору, вчинення позичальником дій щодо сплати зазначених платежів свідчить про його згоду (акцепт) на зміну істотних умов Договору в частині строку повернення коштів. При цьому, новий строк користування кредитом встановлюється на кількість днів, обрану позичальником з запропонованих варіантів, або дорівнює попередньому строку, а нарахування відсотків на період пролонгації здійснюється за ставкою, визначеною умовами Договору для поточного періоду, якщо інше не узгоджено сторонами додатково. Платіжним дорученням № 81229159 від 25.08.2022 позивач підтвердив факт перерахування ТОВ «Мілоан» на рахунок коштів в сумі 3100,00 грн, призначення платежу: кошти згідно з договором № 8142714; отримувач: [PERSON] (а.с. 14, зворот). При цьому, 02.12.2022 укладено договір відступлення права вимоги № 85-МЛ (далі - Договір відступлення), відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором (а.с. 16, зворот - 23). Згідно з умовами Договору ТОВ «Мілоан» передає право грошової вимоги позивачу, яке приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, які вказані в реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Мілоан» та боржниками (п. 1.1. Договору). При цьому, у п. 2 Договору відступлення визначено, що право вимоги містити в собі право грошової вимоги кредитора до боржників, строк платежу за якою настав (наявна вимога) та право грошової вимоги, яке виникне у майбутньому (майбутня вимога) щодо погашення заборгованості, яка виникла та виникне на підставі укладених між кредитором та боржником кредитних договорів, та підтверджуються документацією. Позивач надав суду витяг з реєстру боржників до Договору відступлення, згідно з яким ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором. Загальна сума заборгованості за кредитом 11718,00 грн, з яких: 3100,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 8401,00 грн - заборгованість за відсотками, 217,00 - заборгованість за комісією (а.с. 26). Також судом досліджено надану позивачем відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 8142714 (а.с. 15), з якої встановлено хронологію нарахувань та рух коштів за Договором. Так, 25.08.2022 позичальнику надано кредит у сумі 3100,00 грн та нараховано комісію за надання кредиту в розмірі 217,00 грн. У період з 25.08.2022 по 04.09.2022 нарахування відсотків здійснювалось у сумі 21,70 грн щоденно (що відповідає ставці 0,70% від суми 3100,00 грн). З 05.09.2022 нарахування відсотків здійснювалось за стандартною ставкою 3,0% у розмірі 93,00 грн щоденно. Судом встановлено, що відповідач з моменту отримання кредиту і до моменту звернення позивача до суду жодних платежів на погашення заборгованості за Договором не здійснював. Позивач намагався здійснити досудове врегулювання спору, про що свідчить направлення на адресу відповідача досудової вимоги (а.с. 26, зворот). 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання цього засобу усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі ст. 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Також відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом такого договору, згідно зі статтею 1078 ЦК України, може бути право грошової вимоги, що існує на даний час. Сторонами є клієнт та фактор, яким, відповідно до статті 1079 ЦК України, може бути банк або інша фінансова установа, що має право здійснювати факторингові операції. При цьому, згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові (новому кредитору) за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Згідно з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що 25.08.2022 між відповідачем та ТОВ «Мілоан» укладено Договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в сумі 3100,00 грн, який він зобов`язувався повернути та сплатити відсотки за користування на визначених у кредитному договорі умовах. Фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку кредитору повернуті не були у строк визначений договором. Первісний кредитор ТОВ «Мілоан» відступило своє право грошової вимоги до відповідача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» згідно з Договором відступу. Враховуючи умови Договору відступлення та положення ст. ст. 512, 514 ЦК України, суд дійшов висновку, що відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, внаслідок якої ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги до відповідача в тому ж обсязі і на тих самих умовах, що існували на момент переходу цих прав. Оскільки відповідач не виконав свого зобов`язання з повернення кредиту, а позивач є належним носієм права вимоги, він обґрунтовано звернувся до суду за захистом своїх майнових прав шляхом примусового стягнення заборгованості. Суд перевірив розрахунок заборгованості, наданий позивачем, та визнав його арифметично правильним та таким, що відповідає умовам укладеного Договору, виходячи з наступного. Факт отримання відповідачем коштів у розмірі 3100,00 грн підтверджується платіжним дорученням №81229159 від 25.08.2022. Оскільки відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів повернення вказаної суми (квитанцій, платіжних інструкцій тощо), а зобов`язання має виконуватися належним чином, вимога про стягнення тіла кредиту у розмірі 3100,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі ст. ст. 526, 1054 ЦК України. Щодо нарахування відсотків судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення відсотки за користування кредитом у загальній сумі 8401,00 грн. Перевіривши вказану суму математичним шляхом з урахуванням дослідженої судом відомості про щоденні нарахування та погашення, суд встановив, що нарахування проводилось згідно умов договору (пільговий період - 0,7%, стандартний - 3,0%). Судом встановлено, що відповідач жодних платежів на погашення заборгованості не здійснював. Враховуючи, що позивачем заявлено до стягнення 8401,00 грн, а судом перевірено та встановлено заборгованість, позовні вимоги про стягнення відсотків є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. У пунктах 1.5.1, 2.2.1 Договору, укладеного між відповідачем та ТОВ «Мілоан» містяться умови про комісію за надання кредиту, за управління та обслуговування кредиту. Аналіз змісту вказаного договору свідчить, що в них не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг ТОВ «Мілоан», які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредитів, що надаються позивачу та за які банком встановлена комісія, а тому позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні Договору, у зв`язку з чим положення договорів про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника сплачувати комісії за надання кредиту, є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідний правовий висновок щодо нарахування комісії за аналогічним договором ТОВ «Мілоан» викладений у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09.10.2024 у справі №582/202/22 (провадження 61-15120св23). Враховуючи нікчемність умов договору щодо встановлення комісії, нарахування та стягнення таких платежів є безпідставним. У зв`язку з цим, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 217,00 грн. Підсумовуючи викладене вище суд доходить до висновку, що за Договором з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3100,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 8401,00 грн заборгованості за відсотками, а всього на загальну суму 11501,00 грн. 5. Розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). На підтвердження своїх витрат на правову допомогу позивач надав договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладений з АО «Апологет» (а.с. 29, зворот), акт наданих послуг правової (правничої) допомоги № Д/5519 від 22.10.2025 на суму 8000,00 грн (а.с. 30, зворот), детальний опис наданих послуг (а.с. 31), ордер на надання правничої допомоги (а.с. 30). При розв`язанні цього питання суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24) висловив думку, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат зі складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд,

Outcome: partial