Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

До суду звернулося ТОВ «Споживчий центр» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У обґрунтування позову зазначено, що 23.06.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладений кредитний договір (оферта) № 23.06.2024-100002174, згідно якого позичальнику наданий кредит у розмірі 15000,00 грн, що стверджується довідкою про видачу коштів від 23.06.2024. Свої зобов`язання за кредитним договором Товариство виконало, надавши позичальнику кредит. Відповідач зобов`язання не виконував, внаслідок чого станом на дату подачі позову утворилась заборгованість на суму 46500,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту 15000,00 грн, по процентам 21000,00 грн, комісія 3000,00 грн, неустойки 7500,00 грн. 23.10.2025 по справі ухвалене заочне рішення, що скасоване судом 03.12.2025 за заявою відповідача. 22.01.2026 у судове засідання з`явився представник відповідача, який заперечував проти задоволенню позовних вимог з підстав, викладених у поданих ним письмових заявах від 19.11.2025 про скасування заочного рішення та від 22.01.2026. Клопотав застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме: до п. п. 5, 8 заявки кредитного договору № 23.06.2024-100002174 (кредитна лінія) до кредитного договору (оферта) від 23.06.2024, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] . Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що згідно заявки кредитного договору № 23.06.2024-100002174 (кредитна лінія) до кредитного договору (оферта) № 23.06.2024-100002174 від 23.06.2024 (далі заявка від 23.06.2024) денна процентна ставка складає: загальні витрати за споживчим кредитом = проценти у розмірі 21000 грн (15000 грн х 1 % х 140 днів) + комісія у розмірі 3000 грн (15000 грн х 20 %) = 24000, 00 грн. ДПС = ЗВСК 24000,00 грн/ ЗРК 15000,00 грн/ 140днів х 100 % = 1,14 %. Відповідно до п.4 заявки від 23.06.2024 дата повернення (виплати) кредиту - 09.11.2024. Таким чином, п. п. 5, 8 заявки від 23.06.2024 обмежують права споживача (відповідача по справі), порівняно з правами, встановленими ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (розмір ДПС 1,14 %, що є більшою ніж 1 %). Як наслідок, згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» такі умови договору є нікчемними, а недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Оскільки п. п. 5, 8 цієї заявки є нікчемними, на думку сторони відповідача, розмір невиконаних зобов`язань по кредитному договору складає суму отриманих та не повернених коштів на суму 15000,00 грн. Крім того, зазначає, що стягнення неустойки в сумі 7500,00 грн за кредитним договором не підлягає стягненню під час дії воєнного стану. Представник позивача в судові засідання не з`являвся, про місце, день, час розгляду справи повідомлявся належним чином, разом з тим, в прохальній частині позову просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, у разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, день, час розгляду справи повідомлений належним чином на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, згідно якої день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою (п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України). Заслухавши пояснення сторони відповідача, з`ясувавши обставини, на які посилається представник позивача, як на підставу своїх позовних вимог та представник відповідача, як на підставу своїх заперечень, оцінивши докази на їх належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок у сукупності, з`ясувавши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, 22.01.2025 судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення на підставі ст. 244 ЦПК України, відклавши його ухвалення та проголошення на 16 год 45 хв 26.01.2026. Судом установлено, що 23.06.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладений кредитний договір (оферта) № 23.06.2024-100002174 у формі електронного документа та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Е659», направленим відповідачу 23.06.2024 на номер мобільного телефону, що вказаний ним особисто у заяві на отримання кредиту та введений ним у відповідне поле на сайті. Таким чином, кредитний договір вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання. Строк надання кредиту - 140 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту - 09.11.2024 (п.п. 2, 3 заяви від 23.06.2024). Пропозиція про укладення договору та заявка від 23.06.2024 містять реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу № 5168 74XX XXXX 0673 для надання коштів останньому. На підтвердження перерахування коштів позивачем долучена до матеріалів справи довідка про видачу коштів із зазначенням призначення платежу: видача за договором кредиту № 23.06.2024-100002174, номер ID платежу: 2479963624. Відповідач зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого станом на момент подання позову утворилася заборгованість по тілу кредиту на суму 15000,00 грн. Ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до актів цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію») Такий договір укладається шляхом акцепту оферти через інформаційно-телекомунікаційну систему із застосуванням електронного підпису, зокрема одноразового ідентифікатора та прирівнюється до письмового. Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Моментом підписання електронної правової угоди є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Оскільки, договір підписаний позичальником в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, тому такий правочин вважається укладеним. Про допустимість такої форми укладення правочинів зазначено у постановахВерховного Суду від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19, від 22.09.2022 по справі № 234/7163/20, від 12.06.2023 по справі № 263/3470/20. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення кредитного договору із введенням одноразового ідентифікатора та зазначенням інформації щодо його особистих даних та реквізитів банківської картки, на яку перераховані кошти. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт первісного кредитодавця за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позичальником та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 по справі № 404/502/18; від 09.09.2020 по справі № 732/670/19, від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19. З урахуванням наведеного, доводи позивача про укладення між кредитором та відповідачем договору, а також факт отримання позичальником кредитних коштів є доведеними, не спростоване та не оспорювалося стороною відповідача. Щодо стягнення заборгованості за процентами. Ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦПК України (ст. 1050 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно умов договору процентна ставка це фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом, що застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшений в односторонньому порядку (п.п. 4-5 заявки від 23.06.2024). Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Проценти розраховуються шляхом множення усієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/ залишком кредиту та на процентну ставку (п.п. 6-7 заявки від 23.06.2024). 22.11.2023 прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон № 3498-ІХ), яким внесені зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п.п. 6 п.5 розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Так, згідно ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч.4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно) (п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»). Як убачається із матеріалів справи, кредитний договір укладений 26.06.2024 із визначенням денної процентної ставки, що визначається заявкою від 23.06.2024, яка є невід`ємною частиною оферти (п. 3.3.6 пропозиції про укладення кредитного договору), тобто у розмірі 0,87 % (п. 5 паспорта споживчого кредиту, п. 6 заявки від 23.06.2024, п. 6 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 23.06.2024-100002174). Зазначений розмір денної процентної ставки 0,87 % не перевищує розміру денної процентної ставки відповідно до п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням наведеного, доводи сторони відповідача спростовуються матеріалами справи, а тому вимоги в частині стягнення процентів за креждитним договором підлягають задоволенню. З урахуванням наведеного, потрібно відмовити представнику відповідача у задоволенні заяви про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме: п. 5 заявки від 23.06.2024. Щодо стягнення комісії в сумі 3000,00 грн. Комісія, пов`язана з наданням кредиту визначена сторона у розмірі 20 % від суми кредиту та дорівнює 3000,00 грн, що розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні, нараховується кредитором та обліковується у день видачі кредиту (п. 8 заявки від 23.06.2024). Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту, тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню. З урахуванням наведеного, потрібно відмовити представнику відповідача у задоволенні заяви про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме: п. 8 заявки від 23.06.2024. Щодо стягнення неустойки в сумі 7500,00 грн. З 24.02.2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану"» в Україні введений режим воєнного стану. Законом України № 2120-IX від 15.03.2020 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений п. 18, згідно якого у період дії воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику наданий кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнений п. 61, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені ч. 2 ст. 3 Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. На підставі викладеного, суд погоджується із доводами представника відповідача, що вимога щодо стягнення з відповідача неустойки задоволенню не підлягає. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Указані вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах № 910/18036/17 від 02.10.2018, № 917/1307/18 від 23.10.2019. Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконаний, докази на підтвердження зазначеного відповідачем у відзиві не надані. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Положеннями ст. 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 по справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). За змістом правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст. 207 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626, 628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди ( ч 1 ст 638 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч 2 ст. 639 ЦК України). Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі ( абз.2 ч 2 ст. 639 ЦК України). З аналізу наведених норм, слідує, що будь-який вид укладеного договору на підставі ЦК України може мати електронну форму та є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 по справі № 732/670/19, від 23.03.2020 по справі № 404/502/18, від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.ст. 610, 611 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1049 ЦК України). Судом установлені порушення відповідачем умов договору шляхом неналежного виконання взятих на себе зобов`язань. Досліджені по справі докази дають достатні підстави для висновку, що після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування. Свої договірні зобов`язання кредитодавець виконав, надавши відповідачу кредит в обумовленій договором сумі, що не заперечувалося стороною відповідача та не спростоване ним. Відповідач зобов`язання у визначений договором строк не виконав, контррозрахунку суми заборгованості та процентів за користування кредитними коштами не надано. Існування заборгованості перед позивачем стверджується доданими до позову документами. Протягом строку дії кредитного договору відповідач не звернувся до суду із заявою про розірвання кредитного договору. Доказів протилежного матеріали справи не містять та суду не надано. Відповідачем протилежного суду не доведено, наведені позивачем обставини та факти не спростовані. Клопотань, заяв відповідачем не заявлено, у тому числі про участь у засіданні в режимі відеоконференції. Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України). Оскільки позов задоволений частково на суму 39000,00 грн (83,87 % від 46500,00 грн), з відповідача на користь позивача слід стягнути 2031,67 грн (83,87 % від 2422,40 грн) судового збору, сплаченого за подання позову до суду на підставі ч. 1 ст.141 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Outcome: partial