Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач [PERSON] , в особі свого представника адвоката Орел В.В., звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила ухвалити рішення, на підставі якого визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом від 19.12.2012, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Одрінською О.В., на 298/600 часток земельної ділянки, загальної площею 0,1000 га, кадастровий номер 6310137900:07:009:0005, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є власником 298/600 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] , померлої [INFO] , посвідченим державним нотаріусом П`ятої ХДНК Одрінською О.В., 19.12.2012. За змістом заповіту [PERSON] зробила таке розпорядження: належну на праві власності 604/1800 частки житлового будинку [ADDRESS] з відповідною до неї частиною надвірних будівель та земельної ділянки, що надана для обслуговування вищезгаданого будинку заповіла [PERSON] , а 298/600 частин зазначеної нерухомості заповіла [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на вищевикладене нерухоме майно. 02.06.2010 на підставі рішення 33 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 29.04.2009 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №772120 та Додаток до нього, згідно з яким співвласниками земельної ділянки, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6310137900:07:009:0005, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] без визначення часток у спільній власності. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем після її смерті залишився [PERSON] . 04.05.2023 державним нотаріусом Другої ХДНК видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 298/600 часток у спільній частковій власності на житловий будинок з надвірними будівлями та прибудовами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належало спадкодавцеві. Постановою державного нотаріуса Другої ХДНК від 04.05.2023 у видачі свідоцтва про право власності за заповітом на земельну ділянку [PERSON] відмовлено, у зв`язку з тим, що земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , що була надана для обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1000 га кадастровий номер: 6310137900:07:009:0005, знаходиться у власності громадян без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Іншим співвласником вищевказаного житлового будинку, а саме 151/300 часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , є [PERSON] . Рішенням Новобаварського районного суду міста Харкова від 29.07.2025 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування задоволені, визнано за [PERSON] право власності на 51/300 частки у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га , кадастровий номер: 6310137900:07:009:00005, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Тобто, позивач і відповідач є співвласниками належного їм на праві спільної часткової власності будинку [ADDRESS] за таким визначенням часток: [PERSON] 298/600 частці домоволодіння, [PERSON] 151/300 частці, а також мають право на отримання у порядку спадкування за заповітом частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер: 6310137900:07:009:0005, за адресою [ADDRESS] , на якій розташований вищевказаний житловий будинок. Отже, з метою визнання права власності на 298/600 земельної ділянки, що розташована за вищевказаною адресою, що була виділена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] та отримання свідоцтва про право на спадщину позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 27 листопада 2025 року відкрите загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Призначено підготовче судове засідання. 23 грудня 2025 року від представника відповідача адвоката Агаєвої С.М. надійшла заява про визнання позовних вимог. Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2025 року закрито підготовче провадження за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні. Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, наполягали про задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та ухвали по справі рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказах. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 04 травня 2023 року державним нотаріусом Другої Харківської міської державної нотаріальної контори Одрінською О.В. видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом майна [PERSON] , 1939 року народження, яка померла [INFO] , зареєстрованого в реєстрі за №7-208. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 298/600 часток у спільній частковій власності на житловий будинок [ADDRESS] . За вищезазначеною адресою, на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер: 6310137900:07:009:0005 розташовано житловий будинок з прибудовами літ. «А-1» та надвірними будівлями. ( а.с. 12) Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 4 грудня 2023 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Самчук Т.В., гр. [PERSON] за заповітом [PERSON] від 14 липня 2018 р., зареєстрованого у реєстрі за № 1226. Згідно з вказаним свідоцтвом спадщина складається зі 151/300 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер: 6310137900:07:009:0005. ( а.с. 35 ) З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.12.2023 р. вбачається, що за [PERSON] на підставі вказаного свідоцтва про спадщину зареєстровано право власності на 151/300 часток вказаного житлового будинку з надвірними будівлями. ( а.с. 36) Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 772120, виданим 02 червня 2010 р. на підставі рішення 33 серії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 29.04.2009 №95/09 , земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Планом меж земельної ділянки з кадастровим номером 6310137900:07:009:0005, площа земельної ділянки складає - 0,1000 га. (а.с. 16) Таким чином, до спадкової маси [PERSON] входила також частка у праві спільної сумісної власності на зазначену земельну ділянку площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка). Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Разом з тим, постановою державного нотаріуса Другої ХДНК від 04.05.2023 у видачі свідоцтва про право власності за заповітом на земельну ділянку [PERSON] відмовлено, у зв`язку з тим, що земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , що була надана для обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1000 га кадастровий номер: 6310137900:07:009:0005, знаходиться у власності громадян без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність), тобто частка спадкодавця у спільній власності не визначена. За положеннями частини 1 статті 90 ЗК УРСР (в редакції 1970 року) на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. Згідно з частиною 1 статті 91 ЗК УРСР (в редакції 1970 року) особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Відповідно до статті 120 ЗК України (в редакції на час розгляду справи), статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного),будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника (землекористувача). До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України (Законом України від 27 квітня 2007 року «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Цивільного кодексу України») і згідно з нею, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Частина 4 статті 120 ЗК України передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості, спорудженого на земельній ділянці із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці , та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Такі висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 9 грудня 2020 року по справі №642/3950/17 за аналогічних обставин. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині 4 статті 120 ЗК України особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником (законним користувачем) відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Положеннями частини 1 ст. 86 ЗУ України визначено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Частинами 3-5 ст. 89 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Судом встановлено, що спадкодавцю [PERSON] на час її смерті [INFO] належала 298/600 частини житлового будинку [ADDRESS] , таким чином: 1\\6 частка на підставі Дублікату Свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого П`ятою ХДНК 23.01.1996 за реєстром №1-239, дублікат якого видано Другою ХДНК 09.11.2021за реєстром №7-451 та 33/100 частки на підставі дублікату Договору дарування посвідченого П`ятою ХДНК 18.03.1996 за реєстром №2-1231, дублікат якого видано Другою ХДНК 09.11.2021за реєстром №7-453, право власності зареєстровано КП «ХМБТІ» у реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером: и3106984, дата внесення запису про нерухомість 20.10.2003. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] перейшло у власність 906/1800, або 151/300 частин житлового будинку по [ADDRESS] . ( а.с. 43) . Приймаючи до уваги, що спадкодавці [PERSON] та [PERSON] були співвласниками земельної ділянки, яка належала двом особам на праві спільної сумісної власності без визначення часток, це право власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування перейшло до спадкоємців [PERSON] та [PERSON] відповідно. Таким чином, за відсутності угоди між співвласниками про порядок користування земельною ділянкою, розмір частки співвласника на земельну ділянку визначається, виходячи з розміру його частки у будинку, який розташований на цій земельній ділянці. Рішенням Новобаварського районного суду міста Харкова від 29 липня 2025 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення частки в праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування- задоволені. Визнано за [PERSON] право власності на 151/300 частки у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер: 6310137900:07:009:00005, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка), розташовану по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , якій належала земельна ділянка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №772120, виданого 02 червня 2010 р. згідно рішення 33 серії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 29.04.2009 №95/09 . ( а.с. 37-39) Рішення набрало законної сили. Оскільки позивачу [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] перейшло право власності на 298/600 часток у житловому будинку [ADDRESS] , то і розмір частки позивача у праві власності на земельну ділянку, складає 298/600, яка відповідає його частці у праві власності на будинок. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 466/9302/15-ц (провадження № 61-5308св19), від 17 жовтня 2018 року у справі № 490/6406/16-ц (провадження № 61-7173св18). Позивач, звертаючись до суду, просила визнати за нею право власності на 298/600 частин земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За відсутності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину, або у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину спадкоємець має право пред`явити вимоги про визнання права на спадщину у судовому порядку за правилами позовного провадження. Даючи оцінку вищевикладеному, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та необхідністю їх задоволення. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: approved