Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Представник позивача, Марганецької міської ради, - Сідельникова Олена Леонідівна звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа: комунальне підприємство "Інфраструктурного розвитку та благоустрою Марганецької міської територіальної громади" про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що листом Управління капітального будівництва, архітектури житлово-комунального господарства та комунального майна Марганецької міської ради від 06.05.2025 за №239 повідомлено про те, що виявлена пуста квартира за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває у комунальній власності міста Марганця. Відповідно до листа регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях від 20.02.2025 №05-09-00720, за даними ІППС «ЕТАП-Майно» нерухоме майно, а саме: багатоквартирний будинок за місцезнаходженням: Дніпропетровська область, місто Марганець, Східний квартал, будинок 7, не увійшло до статутного капіталу та перебувало на балансі ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (ЄДРПОУ 00190911), реалізовано прийняте управлінське рішення - передано у комунальну власність. Рішенням Марганецької міської ради від 16.12.1999 №293-ХХІІ/ХХІІІ, надано згоду на прийняття державного житлового фонду, який знаходиться на балансі ВАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» у міську комунальну власність. 27.12.1999 р., на підставі вказаного рішення, між комбінатом та міським головою, було укладено Договір, яким комбінат передає державний житловий фонд, що перебуває на його балансі, та не є його власністю, у міську комунальну власність, а виконавчий комітет приймає на свій баланс. Рішенням Марганецької міської ради від 18.01.2000р. №317-ХХІV/ХХШ, вказаний Договір про передачу житлового фонду у комунальну власність затверджено. Листом АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» від 30.10.2025 р. № 1705/1 повідомив, що багатоквартирний будинок за адресою Дніпропетровська область, м. Марганець, Східний квартал, буд. 7? перебував на балансі ВАТ «Марганецький ГЗК» та був переданий в комунальну власність згідно Акту приймання-передачі до Договору №168 про передачу житлового фонду у комунальну власність від 27.12.1999 р., укладеного між ВАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» та Виконкомом Марганецької міської ради. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 05.05.2025 р. №425402647, відомості про право власності, інші речові права за фізичними особами, відсутні. У довідці про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку/ осіб від 15.01.2025 року №12/14-77, за зазначеною адресою зареєстровано місце проживання громадянки [PERSON] , [INFO] з 06.11.2016 року по теперішній час. Відповідно да акту N° 1 від 05 травня 2025 року з`ясовано, що за адресою [ADDRESS] , громадянка [PERSON] не проживає більше п`яти років, квартира перебуває у занедбаному стані. Фактичне місце проживання відповідача невідомо. Крім того, листом КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Марганецької міської ради» № 225/2 від 06 травня 2025 року повідомлено, про те що станом на 01.05.2025 за даною адресою обліковується заборгованість у розмірі 8060,19 грн. та на підставі Акту голови ОСББ від 14.02.2020 р. припинено нарахування, так як в квартирі ніхто не проживає. Довідкою, виданою ОСББ «Східний 7» від 22.05.2025, також повідомлено про те, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але з 1985 року і по даний час за вказаною адресою не проживає. Заборгованості перед ОСББ станом на 01.05.2025р. складає 14 220,58 грн. Виходячи з вище зазначеного, стає очевидним, що громадянка [PERSON] не проживає за місцем реєстрації вже близько 5 років, що суттєво ускладнює управління комунальною власністю. Реєстрація громадянки [PERSON] за вищевказаною адресою створює перешкоди для ефективного управління квартирою. Зокрема; наявність реєстрації ускладнює процес розпорядження нерухомістю та значно обмежує можливості використання квартири для соціальних потреб громади. Правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності надержать органу місцевого самоврядування, яким є Марганецька міська рада. Отже, відповідач порушила права власності на житлове приміщення позивача та створила значні перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном. Так, відповідач, яка зареєстрована у житловому приміщенні, але фактично там не проживає, блокує можливість використання цього житла для розміщення соціально- незахищених верств населення, які стоять на обліку для отримання квартири. Це обмежує можливості громади та ради у вирішенні актуальних соціальних Враховуючи, що квартира є частиною комунальної власності, реєстрація відповідача, яка фактично не проживає у квартирі, ускладнює управління цим майном. Це перешкоджає Позивачу в ефективному використанні житлового фонду на користь громади. Поряд з цим, через введення воєнного стану та широкомасштабну військову агресію постраждала велика кількість цивільного населення. Багато людей, рятуючись від смертельної небезпеки, змушені були покинути свої домівки та стати внутрішньо переміщеними особами, які наразі потребують допомоги держави. Одним із важливих заходів підтримки є надання цим людям тимчасового житла. Проте, у зв`язку з тим, що в зазначеній квартирі прописана громадянка [PERSON] , Марганецька міська рада, на жаль, не може надати таку необхідну підтримку людям, які пережили жахи війни, втратили не лише свої домівки, але й відчуття безпеки та стабільності. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12 листопада 2025 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача Сидельникова О.Л., надала суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги Марганецької міської ради просить задовільнити у повному обсязі. Відповідач у судові засідання неодноразово не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань від неї не надходило. Згідно Витягу з Реєстру Марганецької територіальної громади №20215/016469936, сформованого 07.11.2025 року [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Оскільки поштовий конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідача, крім викликів за вказаною адресою, було викликано до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оголошення про виклик відповідача опубліковано: 10.12.2025 року . Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа представник комунального підприємства "Інфраструктурного розвитку та благоустрою Марганецьокої міської територіальної громади" у судове засіданні не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Пояснення щодо позову не надав. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України. У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Нормами ст. 129 Конституції України встановлено, що одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Судом встановлено, що листом Управління капітального будівництва, архітектури житлово-комунального господарства та комунального майна Марганецької міської ради від 06.05.2025 за №239, адресованого міському голові Г. Боровику, повідомлялося про те, що виявлена пуста квартира за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває у комунальній власності міста Марганця. Відповідно до листа регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях від 20.02.2025 №05-09-00720, за даними ІППС «ЕТАП-Майно» нерухоме майно, а саме: багатоквартирний будинок за місцезнаходженням: Дніпропетровська область, місто Марганець, Східний квартал, будинок 7, не увійшло до статутного капіталу та перебувало на балансі ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (ЄДРПОУ 00190911), реалізовано прийняте управлінське рішення - передано у комунальну власність. Рішення Марганецької міської ради від 16.12.1999 №293-ХХІІ/ХХІІІ, надано згоду на прийняття державного житлового фонду, який знаходиться на балансі ВАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» у міську комунальну власність. 27.12.1999 р., на підставі вказаного рішення, між ВАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», в особі голови правління Кравченка П.О. та виконкомом Марганецької міської ради, в особі міського голови Трубчанінова Ю.О. було укладено Договір, яким комбінат передає державний житловий фонд, що перебуває на його балансі, та не є його власністю, у міську комунальну власність, а виконавчий комітет приймає його на свій баланс. Рішенням Марганецької міської ради від 18.01.2000р. №317-ХХІУ/ХХШ було затверджено Договір про передачу житлового фонду у комунальну власність. Згідно інформації АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» за № 1706/1 від 30.10.2025 р, багатоквартирний будинок за адресою [ADDRESS] перебував на балансі ВАТ «Марганецький ГЗК", впродовж був переданий у комунальну власність, згідно Акту приймання-передачі до Договору №168 про передачу житлового фонду у комунальну власність від 27.12.1999 р., укладеного між ВАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" та Виконкомом Марганецької міської ради. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 05.05.2025 р. №425402647, відомості про право власності, інші речові права за фізичними особами, відсутні. Із довідки, наданої 25.05.2025 року КП «Марганецьке бюро технічної інвентаризації» Марганецької міської ради вбачається, що станом на 31.12.2012 року, згідно архівних даних, на житлові будівлі за адресою: [ADDRESS] , право власності не зареєстровано. В матеріалах справи наявна довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку/ осіб видана головним спеціалістом органу реєстрації Марганецької міської ради Н. Гладченко за №12/14-77 від 15.01.2025 року, відповідно до якої, за адресою: [ADDRESS] , з 06.11.2016 року по день формування такої, зареєстровано місце проживання громадянки [PERSON] . Відповідно до Акту N° 1 від 05 травня 2025 року, складеного комісією у складі фахівців Марганецької міської ради, трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває у комунальній власності міста. За зазначеною адрескою зареєстровано місце проживання громадянки [PERSON] , з 06.11.2016 року по день його складення. У вищевказаній квартирі [PERSON] не проживає більше п`яти років, квартира перебуває у занедбаному стані, її фактичне місце проживання, невідомо. Довідкою голови ОСББ «Східний 7» від 22.05.2025 року також підтверджується, що [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою [ADDRESS] , яка з 1985 року та станом на 22.05.2025 року за вказаною адресою не проживає, квартира не приватизована, стоїть пуста. [PERSON] проживає в Росії. Заборгованість по ОСББ станом на 01.05.2025 року становить 14220,58 грн. Крім того, за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.05.2025 року обліковується заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 8060,19 грн. Згідно акту голови ОСББ від 14.02.2020 року нарахування припинено, оскільки у квартирі ніхто не проживає. Дана обставина підтверджується інформацією КП «ВУВКГ» Марганецької міської ради зв №225/2 від 06.05.2025 року. Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно не проживає за місцем своєї реєстрації близько 5 років, що суттєво ускладнює управління комунальною власністю, а її реєстрація за вказаною вище адресою створює перешкоди для ефективного управління квартирою, зокрема наявність реєстрації - ускладнює процес розпорядження нерухомістю та значно обмежує можливості використання квартири для соціальних потреб громади. Правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким є Марганецька міська рада. Отже, відповідач порушує право власності на житлове приміщення позивача та створює значні перешкоди у здійсненні позивачем прав користування та розпорядження своїм майном. Оскільки вищезазначена квартира, є частиною комунальної власності, реєстрація відповідачки, яка фактично в ній не проживає ускладнює управління таким майном. Як посилається представник у своєму позові, що через введення воєнного стану та широкомасштабну військову агресію багато людей, рятуючись від смертельної небезпеки, змушені були покинути свої домівки та стати внутрішньо переміщеними особами, які наразі потребують допомоги держави. Одним із важливих заходів підтримки є надання таким людям тимчасового житла. Однак, у зв`язку з тим, що в зазначеній квартирі прописана громадянка [PERSON] , Марганецька міська рада, позбавлена можливості надати таку підтримку людям, які пережили жахи війни та втратили свої домівки, відчуття безпеки і стабільності. Нормами ст. 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Статтею 142 Конституції України визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. За змістом частини 2 статті 2 «Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Згідно ч. 1 ст. 10 ЗУ « Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до ч. 5 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» , органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Згідно із статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 317 ЦК України, передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вирішити дане питання у добровільному порядку не надалося можливим, оскільки наразі позивачу місце перебування відповідача, не відоме. У зв`язку з реєстрацією в квартирі відповідача, позивач позбавлений можливості розпоряджатися своїм майном, а тому за захистом своїх прав та інтересів вимушений звернутись до суду. Внаслідок створених відповідачем перешкод та його неправомірних дій позивач позбавлений охоронюваного законом права користування власністю. За вищезазначених обставин, суд вважає, що вимоги позивача про визнання [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки позовні вимоги задоволені повністю і ці витрати належним чином підтверджені позивачем доданим до матеріалів справи платіжною інструкцією №260 від 03 червня 2025 року, а саме: у розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved