Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

У червні 2025 ТОВ «Він Фінанс» в особі представника Романенко М.Е. звернулося до суду з позовною заявою, сформованою в підсистемі «Електронний суд», до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 156483 від 11.05.2018 року в розмірі 23531,27 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 11.05.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 156483 від 11.05.2018 року, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 4000 грн. строком на 30 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки в розмірі 1,53% відсотків від суми кредиту за кожний день користування позикою (558,45 % річних). 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (нині у звязку зі зміною назви -ТОВ «Він Фінанс») було укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 13.09.2019 року укладено також додаткову угоду № 5 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 6 від 13.09.2019 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до боржників, в тому числі й за кредитним договором № 156483 від 11.05.2018 року. Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] кредитних зобов`язань, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 156483 від 11.05.2018 в розмірі 23531,27 грн., з яких: 17980 грн. - сума заборгованості; 3931,59 грн.- сума інфляційних витрат; 1619,68 грн. - 3% річних. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 25.06.2025 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, про причини своєї не явки суду не повідомила, відзив до суду не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд враховує позицію Верховного Суду у справі № 911/3142/12 від 18.03.2021, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (суду). Крім того, направлені за місцем реєстрації відповідача судові виклики відділенням поштового зв`язку повернуті на зворотну адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до постанови Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Відповідно до вимог ч.3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 11.05.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 156483 на умовах строковості, зворотності, платності. Відповідно до п.1.1, 1.2 індивідуальної частини договору Товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 4000 грн. 00 коп., а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом:1,53 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (558,45 % річних) у межах строку надання кредиту -30 днів, зазначеного в пункті 1.4 цього договору, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту. Відповідно до п.1.3 договору сукупна вартість кредиту складає 145,90 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 5836,00 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування кредитом 45,90 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 1836,00 грн. (у грошовому виразі). Згідно пункту 1.5 договору кредит надається шляхом: 1.5.1. перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок Клієнта; 1.5.2. здійснення грошового переказу на ім`я Клієнта через внутрішньодержавні платіжні системи. Пунктом 1.6. договору передбачено, що клієнт має право ініціювати продовження строку користування кредитом. Для цього він зобов`язаний у повному обсязі сплатити нараховані на дату продовження (пролонгації) проценти за користування кредитом, а також пеню та штраф (у разі наявності). У такому разі та за умови, що залишок тіла кредиту складає не менше ніж 400,00 грн. Відповідно до п. 3.1 договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно Графіка платежів, який є невід`ємною частиною цього договору. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту (перерахування грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта) до дня повного погашення заборгованості за договором (зарахування коштів на поточний банківський рахунок Товариства) включно (пункт 3.2 договору). Пунктом 4.4. договору передбачено, що у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству: 4.4.1. пеню в розмірі 3% (три процента) від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 (дев`яносто) днів. 4.4.2. на 4 (четвертий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн.; 4.4.3. на 30 (тридцятий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн.; 4.4.4. на 90 (дев`яностий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн. Відповідно до Додатку № 1до договору про надання фінансового кредиту № 156483 від 11.05.2018 сторонами узгоджено Графік розрахунків до цього договору, відповідно до якого: дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів: не пізніше 10.06.2018; сума кредиту: 4000,00 грн.; сума нарахованих процентів: 1836,00 грн.; разом до оплати: 5836,00 грн. Для продовження строку користування кредитом необхідно сплатити: 1836,00 грн. на поточний рахунок позикодавця. Відповідно довідки ТОВ «Авентус Україна» договір від імені позичальника підписаний електронним підписом, що створений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора А802408, який сформовано автоматично на стороні товариства та направлено позичальнику на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству, відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 1. Так 13.09.2019 року укладено також додаткову угоду № 5 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 6 від 13.09.2019 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі за кредитним договором № 156483 від 11.05.2018 року, перейшло до позивача. У відповідності до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Факт укладення між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» вищевказаного договору факторингу підтверджений як копією цього договору факторингу, реєстром боржників за цим договором факторингу, який підписаний директорами зазначених товариств та завірені їх печатками. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (нині - ТОВ «Він Фінанс») набуло статусу кредитора за кредитним договором № 156483 від 11.05.2018 року. Первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 156483 від 11.05.2018, надавши позичальнику [PERSON] кредитні кошти в розмірі 4000 грн. в порядку, передбаченому умовами кредитного договору. Зазначене підтверджується листом ТОВ «Авентус Україна» за вих. №4407/25-Е від 09.05.2025 щодо даних, які підтверджують видачу на платіжні карти клієнтів онлайн кредитів, право вимоги по яким було передано ТОВ «Він Фінанс», до зміни назви - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» згідно Договору факторингу № 1 від 12.04.2018 року, де за №38 зазначено позичальника [PERSON] , ПІН [NUMBER] , кредитний договір № 156483, код трансакції creditplus-321255. Зазначене узгоджується з даними, зазначеними в листі ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» за вих. № 5591-ВП від 07.05.2025 року щодо здійснення переказів грошових коштів на платіжні картки клієнтів, а саме вбачається, що відповідно до договору ВП-200417-1 від 20.04.17 було здійснено за дорученням ТОВ "Авентус Україна" наступні успішні перекази коштів на картки клієнтів: пункт 38. 11.05.2018 на суму 4000 (чотири тисячі гривень 00 копійок) грн, маска картки [NUMBER] , код авторизації 115202, номер транзакції в системі WayForPay creditplus-321255. Згідно довідки ТОВ «Авентус Україна» за вих. N 84/25-АГ вiд 03.04.2025р. ТОВ «Він Фінанс» ( до зміни назви - ТОВ «ФК «Довіра і гарантія») здійснила всі розрахунки за вiдступленi права вимоги до позичальникiв, вiдстyплення яких вiдбулось на пiдставi договору факторингу No l вiд 12.04.2018, з yciмa додатками до нього. За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит, а останній зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах цього договору. Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Однак, відповідачка передбачені кредитним договором зобов`язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 156483 від 11.05.2018 складає 23531,27 грн., з яких: 17980 грн. - сума заборгованості ( тіло кредиту -4000 грн., проценти 2160 грн., пеня -10920 грн., штраф 900 грн.); 3931,59 грн.- сума інфляційних витрат; 1619,68 грн. - 3% річних. Суд не може у повному обсязі погодитись із наданим позивачем розрахунком, виходячи з наступного. Суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту у сумі 4000,00 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки процентів (відсотків), то суд вважає позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Як вбачається з кредитного договору № 156483 від 11.05.2018 він укладений на 30 днів, з 11.05.2018 (строк кредитування) до 10.06.2018 (дата повернення кредиту) з відсотковою ставкою в розмірі 1,53 % в день. Тобто, за вказаний період розмір відсотків становить 1836 грн. (4000,00 грн х 30 х 1,53%). Даних про те, що цей договір був пролонгований сторонами, матеріали справи не містять. Отже, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право нараховувати проценти за кредитним договором, то після 10.06.2018 (дата повернення кредиту) ні ТОВ «Авентус Україна», ні ТОВ «Він Фінанс» ( до зміни назви - ТОВ «ФК «Довіра і гарантія») не мали законних підстав нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором № 156483 від 11.05.2018 року. Такий висновок суду узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Відповідно до вимог ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 виснувала, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Отже, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. За таких обставин, після спливу визначеного договором строку кредитування, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинено. Виходячи з наведеного, суд вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача прострочена заборгованість за тілом кредиту в сумі 4000 грн. та простроченими відсотками у розмірі 1836 грн., а всього 5836 грн. Що стосується вимог ТОВ «Він Фінанс» про стягнення з відповідачки заборгованості за пенею та штрафами суд зазначає наступне. 24 лютого 2022 року Указом Президента України№ 64/2022«Про введення воєнного станув Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року №573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року №58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023 і діє до цього часу. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також зазначеним Законом внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимоги ТОВ «Він Фінанс» про стягнення з [PERSON] пені в розмірі 10920 грн. та штрафу в сумі 900 грн. задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачки на його користь 3% від простроченої суми за період з 23.02.2019 по 23.09.2022 та інфляційних втрат, нарахованих з з 23.02.2019 по 23.09.2022, суд виходить з наступного. Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.35). Враховуючи вищенаведені норми права щодо введення в Україні воєнного стану із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який подалі продовжувався відповідними Указами Президента України, і діє до цього часу, а також приписи Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» щодо прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до яких неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вимоги ТОВ «Він Фінанс» про стягнення з відповідачки інфляційних витрат та 3% річних за період з 23.02.2019 по 23.09.2022 не суперечать вимогам зазначених норм права, однак суд не згоден з визначеним позивачем їх розміром, розрахунок якого здійснено із суми кредиту в розмірі 17 980 грн., а слід виходити з розрахунку заборгованості за кредитом у сумі 5836 грн. Розрахунок 3% річних за період з 23.02.2019 по 23.09.2022 складає 526,20 грн. (5836 грн.*3%) :100% : 365 дн.*1097дн.= 526,20 грн. Розрахунок інфляційних витрат за період з 23.02.2019 по 23.09.2022 складає 1276,13 грн., а саме: 5836 * 1,218666444 -5836 =1276,13 грн. Щодо вимоги позивача про поновлення строку позовної даності для подання даного позову, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.3ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до положень цивільного законодавства, зокрема ст. 256 ЦК України , позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто позовна давність є не лише засобом, а й важливим елементом забезпечення доступу до правосуддя, який водночас має свої часові межі задля гарантування правової визначеності, забезпечення балансу інтересів та стабільності відносин між їхніми суб`єктами. Статтею 263 ЦК України передбачені конкретні обставини, за яких строки позовної давності можуть бути зупинені. Згідно з ч. 3 цієї статті від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення, перебіг строку продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. З 2 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року на підставі положень п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зупинено перебіг строків позовної давності у зв`язку з пандемію COVID-19. Подалі перебіг строків позовної давності зупинено у зв`язку з воєнним станом на підставі положень п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з 17 березня 2022 року до 29 січня 2024-го та з 30 січня 2024 року до 3 вересня 2024 року. Строк звернення до суду з цим позовом мав сплинути 10.06.2021 року, однак був призупинений у зв`язку з карантином та військовим станом відповідно до Закону України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження»№ 2129-IX від 15.03.2022, яким було доповнено пунктом 10-2, в якому, зокрема, містилась норма про те, що визначені цим законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Закон № 2129-IX набрав чинності 26 березня 2022 року. Однак Закон України № 4434-IX від 14.05.2025 року «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України» щодо поновлення перебігу позовної давності (набрав чинності 04.09.2025) відновлює перебіг зупинених строків. Тому з 4 вересня 2025 року зупинення, що діяло через зазначені обставини, скасовується, і строки починають рахуватися далі з того моменту, на якому вони були зупинені. Як вбачається з матеріалів справи право вимоги позивача виникло в межах зупинення вище зазначених строків, тому строк позовної давності після його зупинення починає рахуватись далі з 4 вересня 2025 року. Оскільки позов заявлений 18.06.2025, строк позовної давності за його вимогами не сплинув. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позову, з відповідачки підлягають стягненню судові витрати відповідно до положень глави 8 ЦПК України. Так положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір №33 від 22.03.2024 року про надання правової допомоги Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», яке призначило адвоката Міньковську А.В. для надання юридичної допомоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» ( нині ТОВ «Він Фінанс») ; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвокатом Міньковської А.В.; акт від 12.06.2025 року про надання правової допомоги згідно з договором №33 від 22.03.2024 року на суму 5000 грн. Відповідачкою не подано заяву до суду про зменшення витрат на правничу допомогу. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Він Фінанс» задоволені частково, понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідачки пропорційно задоволеним вимогам, а саме: судовий збір в розмірі 786,32 грн. (2422,40 *7638,33 : 23531,27=786,32), а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1623,02 грн. (5000*7638,33: 23531,27 =1623,02).

Outcome: partial