Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Представник позивача Кириченко О.М. в інтересах ТОВ «Брайт інвестмент», за допомогою системи «Електронний суд» звернулася до Савранського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить суд стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором. З позовних вимог вбачається, що 25.07.2020 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву про надання банківських послуг № 0111/980/1566108/20, на підставі якої Банк відкрив відповідачці поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб картку МС Gold, валюта UAN; номер карткового рахунку № [NUMBER] . За умовами Анкети-заяви, відповідач перед оформленням платіжної картки підтвердив та погодився із всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, які є невід`ємною частиною даної Заяви-Анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» та які розміщені на офіційному сайті АТ «ОТП Банк» www.otpbank.com.ua. Відповідно до умов Анкети-заяви, Банк нараховує проценти, які розраховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Тарифами Банку, що є невід`ємною частиною та додатком до договору, що на дату укладення становить 5 % на місяць, розмір процентної ставки впродовж Пільгового періоду становить 0,01 % річних. Підписавши Заяву-анкету про надання банківських послуг №0111/980/1566108/20 від 25.06.2020 відповідач зобов`язаний щомісячно, до кінця строку дії кожного платіжного періоду, сплачувати мінімальний платіж, що включає в себе часткове погашення тіла кредиту та % за користування цими коштами. На виконання умов договору №0111/980/1566108/20 від 25.06.2020 АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання по видачі відповідної суми кредиту виконав повністю. Відповідач своїх зобов`язань за Заявою-Анкетою та Правилами банку належним чином не виконує, що призвело до утворення вказаної заборгованості за кредитним договором. Підписанням Кредитного договору відповідачка підтвердила, що перед його укладенням ознайомлений з інформацією, визначеною Паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту із порівнянням різних пропозицій Банку з метою прийняття обґрунтованого рішення, отримала кредит на сприятливих для неї умовах, а також отримала оригінальний примірник Кредитного договору з усіма невід`ємними його частинами та додатками, ознайомлена з Правилами кредитування, Тарифами Банку, які є невід`ємною частиною Кредитного договору та розміщені на офіційному сайті АТ «ОТП Банк» www.otpbank.com.ua. Банк свої зобов`язання за Кредитним договором № 0111/980/1566108/20 від 25.06.2020 перед відповідачем виконав повністю та надав кредит у визначеному розмірі, проте [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним договором не виконує. Крім того, 24.03.2023 між АТ «ОТП Банк» та позивачем було укладено договір факторингу № 24/03/23, який було посвідчено приватним нотаріусом та зареєстровано в Реєстрі за № 265. Відповідно до умов вказаного вище договору факторингу, позивач прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, зокрема, укладеним між АТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] . Отже, представник позивача зазначив, що у відповідачки виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 27992,96 грн., з яких 14000,00 грн. тіло кредиту; 13992,96 грн. заборгованість по відсоткам; 0,0 грн. заборгованість по комісії. Таким чином просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості за кредитним договором, суму судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Згідно зі статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень статей 36, 37 ЦПК України, було визначено головуючого суддю Брюховецького О.Ю. та передано йому вказану справу. Ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області Брюховецьким О.Ю. від 28.08.2025 відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 29.09.2025, запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подачі до суду відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк для подачі заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів (а.с. 104-105). Як вбачається з відповіді №1710166 від 28.08.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.103). Так, відповідачку було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за місцем її реєстрації. Слухання неодноразово відкладалися (29.09.2025, 10.11.2025, 15.12.2025, 26.01.2026). Представник позивача, належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Разом з позовною заявою подав суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю, не заперечуючи проти винесення заочного рішення. Крім того, матеріали справи містять довідку про доставку електронного документу (судової повістки) до електронного кабінету позивача та його представника в підсистемі ЄСІТС (а.с.105, 106). Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 29.09.2025, 10.11.2025, 15.12.2025, 26.01.2026 відповідачка в судові засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, до суду повернулися конверти з відміткою Укрпошти про те що «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.107, 108, 110). За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. У постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 з посиланням на практику Європейського суду з прав людини у справі «Гарячий проти України» (заява № 43925/18) висловлено правову позицію про те, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за не надіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Також, інформація про час та місце розгляду справи була розміщена на веб-сайті «Судова влада» в розділі «Найближчі слухання». Отже, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідачки про розгляд справи та реалізації нею права судового захисту своїх прав та інтересів. Таким чином, правом подати відзив відповідачка [PERSON] не скористалася. До суду не надходило клопотань сторін про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Отже, відповідачка належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак про причини неявки суд не повідомив, як і не надав відзив на позовну заяву. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідачка не скористалася. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. У відповідності до приписів статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Суд встановив, що 25.06.2020 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] шляхом підписання Заяви-Анкети було укладено кредитний договір № 0111/980/1566108/20, за умовами якого Банк відкрив для відповідача поточний (картковий) рахунок № [NUMBER] та надав електронний платіжний засіб картку МС Gold, валюта UAN (а.с. 36). За умовами Анкети-заяви, відповідач перед оформленням платіжної картки підтвердив та погодився із усіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів, зокрема Договором про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, та усіх додатків до них, які є невід`ємною частиною даної Заяви-Анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» та які розміщені на офіційному сайті АТ «ОТП Банк» www.otpbank.com.ua. Крім того, із заяви-анкети вбачається, що [PERSON] підтвердила отримання кредиту за умовами встановленої фіксованої процентної ставки у розмірі 5 % в місяць, розмір процентної ставки впродовж Пільгового періоду становить 0,01 % річних, своїм власним підписом (а.с. 36). Анкетою-заявою передбачено, що Банк нараховує проценти, які розраховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Тарифами Банку, що є невід`ємною частиною та додатком до договору, що на дату укладення становить 5% на місяць, розмір процентної ставки впродовж Пільгового періоду становить 0,01% річних. Також відповідачка підтвердила, що ознайомлена з інформацією про умови та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних ним умов кредитування, отримав кредит. Анкета-заява є невід`ємною частино (додатком) до Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток та Правил користування карткою, Інформаційного листка та Тарифного пакету приватного банківського обслуговування, які розміщені на офіційному сайті Банку. відповідно до яких погашення заборгованості по кредиту здійснюється Клієнтом шляхом поповнення Карткового рахунку, до якого оформлено Кредитну лінію щомісяця шляхом готівкового внеску або безготівкового перерахування на Карткових рахунок. У відповідності до умов договору, Банк надав Позичальнику підписаний зі сторони Банку оригінальний примірник Кредитного договору зі всіма невід`ємними частинами та всіма додатками до Кредитного Договору, зокрема, Графік платежів з Розрахунком загальної вартості кредиту. Відповідача ознайомлено з інформацією, визначеною Паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту із порівнянням різних пропозицій Банку з метою обґрунтованого рішення щодо укладання Кредитного договору. З Правилами кредитування та Тарифами Банку, які є невід`ємною частиною Кредитного договору та які розміщені на Офіційному сайті Банку, Позичальник ознайомлений і згоден, а також зобов`язується їх належно та неухильно виконувати. З паспорту споживчого кредиту вбачається, що загальні витрати за кредитом становлять 3250,12 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 13250,42 грн., реальна річна процентна ставка 79,58% (а.с.35). Матеріали справи містять виписку з рахунку клієнта №0111/980/1566107/20 за період з 23.07.2020 по 24.03.2023, сформованої первісним кредитором АТ «ОТП Банк», з якої вбачається про внутрішньобанківські операції за рахунком (а.с.13-23). Суд встановив, що 24.03.2023 укладено договір факторингу №24/03/23, відповідно до якого ТОВ «Брайт інвестмент» перейшло право грошової вимоги від АТ«ОТП Банк» за кредитними договорами, зокрема, укладеним між АТ «ОТПБАНК» та відповідачем [PERSON] (а.с.40-49). Відповідно до даних витягу з додатку№ 1 до Договору-факторингу № 24/03/23, укладеного 24.03.2023, номер кредитного договору 0111/980/1566107/20, дата кредитного договору 23.07.2020, продукт BANK CARD, валюта UAN, вказано загальну суму боргу по тілу кредиту 14000,00 грн, загальну суму боргу по відсотках 13992,96, загальну суму боргу по комісії 0 грн, загальна сума боргу 27992,96 грн., а також вказано кількість днів прострочення 807 (а.с.28). З акту приймання-передачі реєстру боржників №1 по договору факторингу від 24.03.2023 вбачається, що клієнт передав фактору реєстр боржників в кількості 1470 (а.с.9). Разом з тим, представник позивача надав акт приймання-передачі реєстру боржників №2 по договору факторингу від 24.03.2023 вбачається, що клієнт передав фактору реєстр боржників в кількості 8073,00 грн. (а.с.10). З вимоги про погашення кредитної заборгованості адресованої відповідачці, вбачається, що ТОВ «Брайт інвестмент» повідомив [PERSON] про відступлення первісного кредитора АТ «ОТП Банк» прав вимоги за договором кредиту новому кредитору, тобто позивачу. Крім того, позивач надав реквізити розрахункового рахунку для погашення кредитної заборгованості в сумі 27992,96 грн. (а.с.12). Крім того, матеріали справи містять розрахунок заборгованості станом на 24.03.2023 з якого вбачається, що сума заборгованості у відповідачки становить 27992,96 грн. (а.с.58-85). Матеріали справи містять статут ТОВ «Брайт інвестмент» (а.с.87-101). Як наголошується у позові, відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 27992,96 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 14000,00 грн; суми прострочених платежів по відсотках 13992,96 грн. У зв`язку з такими обставинами, позивач просить захистити його порушені права та майнові інтереси, ухваливши рішення про задоволення позову. Згідно з статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини 1 статті 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки (див. постанову Верховного Суду від 11.01.2024 у справі № 916/1247/23). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За положеннями частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом які істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідачка [PERSON] приєдналася до укладення кредитного договору саме такого змісту та не виконала свій обов`язок щодо своєчасного повернення кредиту, чим порушила вимоги, встановлені кредитним договором щодо сплати отриманих ним коштів та нарахованих процентів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст.1054 цього Кодексу). Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За положеннями частини 1статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідачка отримала кредитні кошти за кредитним договором, здійснювала користування платіжною карткою, виданою за умовами договору № 0111/980/1566108/20 від 25.06.20220, на яку періодично надходили кошти в загальному розмірі 36342,58 грн. Проте внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором у [PERSON] виникла заборгованість за вказаним вище кредитним договором станом на 24.03.2023 у розмірі 27992,96 грн. Так, вище зазначений договір ніким не оспорений, відповідач своїх зобов`язань за ним не виконав, а отже є всі законні підстави для задоволення позову та стягнення з неї вказаної вище заборгованості. Відповідачка доводів позивача про розмір такої заборгованості не спростувала, контррозрахунку заборгованості не зробила, доказів її сплати суду не подала, як доказів і неотримання кредитних коштів, а отже не вчинила жодних дій на спростування правильність нарахованої суми боргу. Зважаючи на викладене, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження та відповідачкою не спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення боргу по тілу кредиту та процентів підлягають задоволенню на загальну суму 27992,96 грн. Щодо витрат на правничу допомогу. Згідно положень частин 1 - 4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує, що відповідно до частин 1, 3 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Як вбачається із матеріалів справи, попередній розрахунок витрат на правову допомогу адвоката становить 5 000,00 грн. (а.с.36). Так, на підтвердження надання правничої допомоги у визначеному розмірі, до матеріалів справи долучено: - копію договору про надання правничої допомоги №43115064 від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «Брайт інвестмент» та адвокатським бюро «Ольги Клещ». (а.с. 30-34); - копію додаткової угоди №0111/980/1566107/20 від 20.08.2025 (а.с.50); - копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії ДП № 4461 видане 16.09.2019 (а.с.86); - акт №0111/980/1566107/20 про підтвердження надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 20.08.2025 на загальну суму 5000,00 грн. з якого вбачається, що адвокатом зроблено аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Брайт інвестмент» та витрачено час 1,5 години що еквівалентно 1500,00 грн.; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи та витрачено час 3 години що еквівалентно 3000,00 грн.; формування додатків до позовної заяви (письмові докази) та витрачено 0,5 година що еквівалентно 1000,00 грн. (а.с.11); - детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро «Ольги Клещ» необхідних для надання правничої (Правової) допомоги за позовом ТОВ «»Брайт інвестмент» щодо стягнення кредитної заборгованості на суму 5000,00 грн. з якого вбачається, що адвокатом зроблено аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Брайт інвестмент» та витрачено час 1,5 години що еквівалентно 1500,00 грн.; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи та витрачено час 3 години що еквівалентно 3000,00 грн.; формування додатків до позовної заяви (письмові докази) та витрачено 0,5 година що еквівалентно 1000,00 грн. (а.с.29); - платіжну інструкцію №1399 від 14.08.2025 з якої вбачається, що ТОВ «Брайт інвестмент» перерахувало кошти на рахунок адвокатського бюро «Ольги Клещ» в сумі 5000,00 грн. згідно акту надання правничої допомоги (а.с.55). Суд приймає до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Крім того, суд враховує, що втручання у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому у положеннях статті 627 ЦК України, принципу «pacta sunt servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду № 910/15191/19 від 01.10.2020 року). Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною 1 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Верховного Суду від 12.01.2023 року у справі № 910/8342/21). Суд приймає до уваги те, що відповідач своїм правом на подачу письмових пояснень чи заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористався, хоча положеннями пунктом 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на нього. Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023 року № 910/7032/17). Так, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової Постанови Великої Палати Верховного Суду № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) від 19.02.2020 року. Також Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, усі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved