Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

11.09.2025 року КП «Ковельводоканал» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу по оплаті водопостачання та водовідведення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що КП «Ковельводоканал» надає послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є власником цієї квартири та користується зазначеними вище послугами, проживаючи у вказаній квартирі. Надані послуги відповідач не оплачує у повному обсязі. Станом на день звернення до суду у відповідача виникла заборгованість 8574,53 грн. з централізованого водопостачання та водовідведення, 1110,16 грн за пенею, 4204,93 грн інфляційних збитків, 902,97 грн 3% річних, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3028 грн. Розгляд справи просив провести без участі представника. Відповідач суду відзив не подав. Звернувся із письмовою заявою від 09.01.2026р. в якій зазначив, що у нього в будинку відсутня вода та каналізація, тому нарахування коштів позивачем проведено не обґрунтовано. Оскільки він проживає у гуртожитку договір укладається із балансоутримувачем. До заяви додав Квитанцію нарахування позивачем послуг за лютий 2023р, Копію рішення апеляційного суду №159/6320/14-ц, Копію листа міністерства регіонального розвитку, копію договору для проживання у гуртожитку. Також у судовому засіданні зробив усну заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача, які нараховані до лютого 2023р. Дослідивши у справі докази суд зазначає про таке. КП «Ковельводоканал» надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] . Що підтверджено особовим рахунком № [NUMBER] . В якому вказано, що нарахування відбуваються за нормами споживання із розрахунку на 1 особу. Письмового договору на водопостачання та водовідведення сторони суду не надали. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц. зазначила, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. З особового рахунку вбачається, що в жовтні 2016р. здійснено платіж за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 730 грн. З інформаційної довідки з ДРРП від 30.04.2025р. вбачається, що відповідач набув в особисту власність вищезазначену кімнату гуртожитку 25.11.2016р. Відповідач не надав суду доказів письмового звернення про припинення водопостачання та водовідведення. За таких підстав, суд дійшов висновку, що відповідач є споживачем наданих послуг. Відповідно до наданих розрахунків позивач нараховував плату за послуги в період з вересня 2016р. по лютий 2025р.., проте з розрахунку вбачається, що відповідач не здійснював платежі. У зв`язку із чим, утворилась заборгованість з послуг водопостачання та абонентського обслуговування в розмірі 8574,53 грн. Відповідач, будь-яких доказів на спростування розрахунку, суду не надав (розрахунок, платіжні квитанції тощо). За таких підстав, суд дійшов висновку, що позивачем розрахунок здійснено на підставі тарифів затверджених Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради. Позивач, посилається на нарахування пені передбаченої Договорі у розмірі 0,01%, що становить 1110,16 грн. Проте реквізитів письмового договору не зазначає та до справи суду не надав. Позивач не посилається на вимогу закону, який передбачає нарахування пені 0,01%. За таких підстав зазначена вимога позивача не підлягає задоволенню. Як зазначено в ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до наданих позивачем розрахунків позивачу нараховано інфляційні збитки в сумі 4204,93 гр. проте позивач в позовній заяві не вказує за який період нараховуються інфляційні збитки. Так само, зазначає і про суму 902,97 грн. 3% річних. Із доданого до позовної заяви розрахунку слідує, що він фрагментований і з нього не можливо встановити за який період нараховувалася певна сума. За таких умов, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено вказані вимоги, тому відмовляє в її задоволенні. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Суд встановив, що між сторонами у справі виникли відносини, які породжують цивільні права та обов`язки, оскільки КП «Ковельводоканал» надає послуги з водопостачання та водовідведення у зазначене вище житлове приміщення. Положеннями ст. ст. 7,8 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача є оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором. Статтями 67,68 ЖК України визначено, що наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Що стосується заперечень відповідача, що він не є споживачем послуг, оскільки проживає у гуртожитку, тобто саме на обслуговуючу компанію покладається обов`язок по оплаті комунальних послуг, суд з цими доводами погоджується частково, та наголошує, що відповідач зареєстрував право власності на казану кімнату 25.11.2016р., тому саме відповідач, як власник зобов`язаний сплачувати за утримання свого майна та є споживачем комунальних послуг з моменту набуття права власності відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України. Нараховані позивачем відповідачу вартість послуг за водопостачання та відведення в період з 01.09.2016р. по 25.11.2016р. є безпідставним, про що йдеться в Рішенні Апеляційного суду Волинської області від 23.01.2015р. №159/6236/14-ц. Що стосується заяви про застосування строку позовної давності, суд зазначає про таке. Відповідно до ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Загальна позовна давність, яка і застосовується в такому випадку, відповідно до ст.257 ЦК України становить 3 роки. Із 2 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року перебіг строку позовної давності (загальний і спеціальний) був зупинений через дію карантинних обмежень (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК). Зупинка строків стосувалася відносин, визначених у ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК. 17 березня 2022 року до 29 січня 2024 року - діяла «пауза» на підставі доданого п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, яким на період дії воєнного стану було зупинено перебіг строків позовної давності за ст.ст. 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК. З 30 січня 2024 року до 3 вересня 2025 року - діяла зупинка перебігу строків давності також із прив`язкою до воєнного стану. Після 4 вересня почали діяти строки позовної давності на підставі Закону № 4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності». За таких умов такий строк розбивається на два відрізки: перший рахується з 25.11.2016р. і до 2 квітня 2020 року, другий - із 4 вересня 2025 року. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З наданого відповідачем розрахунку заборгованості слідує, що відповідач платежі не сплачував. ВС в Постанові від 22 березня 2017 року, справа №761/12553/15-ц дійшов висновку, що оплата періодичного платежу не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин боргу. Як зазначено в ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням наведеного, вимоги позивача за послуги водопостачання та водовідведення підлягають задоволенню за трьох річний період заборгованості, який передував до 2 квітня 2020р., тобто з 02.04.2017р. Згідно розрахунку позивача, сальдо на травень 2017р складає 328,10 грн, Таким чином слід вирахувати різницю між поточним сальдом 8574,53 грн-328,10=8246,43 грн., що підлягає до стягненню за прострочений період з 02.04.2017р. по 01.02.2025р. (в межах заявлених вимог). Інші вимоги знаходяться поза межами строку позовної давності тому задоволенню не підлягають. Підсумовуючи наведене, суд задовольняє вимоги позивача в частині нарахування заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за період з 02.04.2017р. по 01.02.2025р. (в межах заявлених вимог) в сумі 8246,43 грн. В задоволені решти позовних вимог суд відмовляє. Інші наведені сторонами доводи та надані докази не спростовують встановлених судом обставин та на висновок суду не вливають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач сплатив судовий збір 3028 грн.. Позовні вимоги задоволено на 97% (8246,43 грн./14792,59*100=55,75%), тобто з відповідача підлягає стягненню 3028*55,75%=1688,11 грн.

Outcome: partial