Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні із донькою - [PERSON] , [INFO] , та визначити йому способи участі у вихованні і спілкуванні із дитиною, а саме: постійне необмежене спілкування засобами телефонного та інтернет-зв`язку; систематичні щотижневі особисті побачення з дитиною у п`ятницю з 15-00 години до 19-00 години та суботу з 10-00 години до 18-00 години за місцем проживання батька або матері із можливістю відвідувати громадські заклади, місця відпочинку, відвідувати родичів; періодичні побачення з донькою у дитячому дошкільному закладі, іншому навчальному закладі, який відвідує/буде відвідувати дитина, в тому числі під час проведення урочистих заходів, конкурсів, концертів та інших заходів, в яких бере участь дитина; побачення у державні святкові дні, та навіть в день народження дитини, день народження батька та день народження усіх родичів дитини по лінії батька з 14-00 години до 18-00 години; можливість щорічного виїзду з дитиною на відпочинок та оздоровлення на 14 днів; кожна зустріч із донькою, що не відбулася з поважної причини, має бути перенесена на інший рівнозначний період, не визначений графіком; у разі зміни місця мешкання [PERSON] , [INFO] , мати дитини - [PERSON] повинна вжити заходів щодо обов`язкового повідомлення [PERSON] про місцезнаходження дитини, не пізніше ніж за добу до встановленого рішенням порядку спілкування; [PERSON] повинна надавати своєчасну, повну та об`єктивну інформацію щодо стану здоров`я дитини під час лікування та/ або при перебуванні на лікуванні у медичних закладах, позивачу; порядок спілкування встановити у такий спосіб: передача дитини батьку на прибудинковій території за місцем фактичного мешкання та в подальшому повернення дитини батьком на прибудинкову територію за місцем фактичного місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , відшкодувати судові витрати. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що він є батьком дитини, однак колишня дружина створює перешкоди у спілкуванні і вихованні ним їх спільної дитини, дійти згоди із матір`ю дитини щодо побачень із донькою він не може. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 січня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, в якому вона зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважає, що запропонований порядок не відповідає інтересам дитини, остання потребує відповідного режиму дня, в тому числі і час на навчання та відпочинок, зобов`язання дитини за судовим рішенням спілкуватися із батьком може негативно вплинути на здоров`я дитини та її психологічний стан. Вказувала, що протягом останнього часу позивач здійснює систематичний психологічний вплив на неї, дозволяє собі агресивну поведінку та погрози на її адресу, неодноразово погрожував викрасти дитину, що викликало необхідність звернення до правоохоронних органів, що не сприяє позитивному її відношенню до свого колишнього чоловіка, дитина негативно ставиться до побачень із її батьком. Від третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до суду надано висновок щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , 2019 р.н Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 червня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Неонета А.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Бессонов В.А. у судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог, вважали їх необґрунтованими та просили позов залишити без задоволення. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про слухання справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] з 05 червня 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.04.2023 у справі № 641/796/23. Мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 743, складений 12.09.2019 Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.11.2023 за № 6333-5003028785 позивач [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з Реєстру територіальної громади міста Харкова малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом із матір`ю [PERSON] , 1984 р.н., відповідачкою у справі. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.12.2024 у справі № 641/7096/23 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , 2019 р.н., разом із матір`ю [PERSON] ; присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , 2019 р.н, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 02.11.2023 до досягнення дитиною повноліття. Згідно виконаного старшим державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.08.2025 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , 2019 р.н., відсутня. Позивач [PERSON] вказує, що впродовж тривалого часу після народження дитини у вересні 2019 року саме він піклувався та виховував її, в той час як мати дитини [PERSON] вийшла на роботу та матеріально забезпечувала їх сім`ю. Після повномасштабного вторгнення рф на територію України їх сім`я була вимушена виїхати за кордон до Румунії, разом із ними був і син відповідачки від першого шлюбу, із яким у позивача були нормальні відносини, поки відповідач не починала втручатися у їх спілкування та робити зауваження, що призводило до сварок, в результаті чого влітку 2023 року відповідач із донькою повернулись до України. Позивач також повернувся до України в серпні 2023 року, неодноразово як усно, так і письмово звертався до [PERSON] із проханням надати можливість йому спілкуватися із донькою, також позивач звертався до служби у справах дітей із заявами про усунення йому перешкод у спілкування із донькою, однак жодного результату ці звернення не дали, дійти згоди із відповідачкою він не зміг. Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду, що з народження дитини і до повномасштабного вторгнення рф на територію України саме батько опікувався дитиною, гуляв із нею на вулиці, в той час як мати дитини [PERSON] вийшла на роботу та матеріально забезпечувала сім`ю. У 2023 році мати із дитиною повернулися із-за кордону, між батьками дитини погіршились стосунки, дитина вже мешкала разом із матір`ю. В ході розгляду справи за клопотанням позивача було забезпечено позов в частині можливості безперешкодного спілкування батька із дитиною, а саме постановою Харківського апеляційного суду від 04.07.2024 зобов`язано [PERSON] надати [PERSON] можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , кожної неділі місяця з 10-00 години до 13-00 години в присутності матері. Позивач стверджує, що і дане судове рішення не виконується відповідачем у справі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 8-10 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» («Shvets v. Ukraine», заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15 (провадження № 61-14491сво20). Відповідно до положень ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Згідно положень ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суду надано висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 08.04.2024 щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого визначено час: спілкування з дитиною засобами телефонного зв`язку, щоп`ятниці з 15-00 години до 19-00 години; перша та третя субота місяця з 10-00 години до 15-00 години; друга, четверта неділя місяця з 15-00 години до 19-00 години. Перші три місяці зустрічі батька з дитиною відбуваються в місцях відпочинку громадян у присутності матері або за місцем проживання дитини. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Оскільки малолітня [PERSON] , [INFO] , є дитиною шкільного віку, відвідує шкільний навчальний заклад, може також відвідувати додаткові розвиваючі гуртки, потребує достатнього часу для свого особистого відпочинку, суд вважає за можливе обмежити години можливого спілкування телефонного зв`язку, а також зменшити кількість днів відвідування, визначених висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, та враховуючи інтереси дитини, її вік та відносини, що склались між батьком та донькою, суд приходить до висновку, що зустрічі потрібно проводити у присутності матері. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). На підставі вищевикладеного, оцінивши та надавши оцінку усім зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, проаналізувавши усі обставини по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст.ст. 141, 142 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial