Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2023 року і мають спільну малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Заявляючи, про відсутність взаєморозуміння та розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки, що призвело до фактичного припинення подружніх стосунків, позивачз позовом про розірвання шлюбу 03 грудня 2025 року звернулася до суду. 04 грудня 2025 року на підставі ч. 8 ст. 187 ЦПК України отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача в [ADDRESS] . Ухвалою від 04 грудня 2025 року (а.с. 15) позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецького районного суду, відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою від 30 грудня 2025 року (а.с. 19) прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 08-му годину 20 січня 2026 року. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач в окремій заяві (а.с. 23) просила про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Судова повістка-повідомлення разом з ухвалою про відкриття провадження, ухвалою про розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням сторін та копією позовної заяви з доданими документами направлені відповідачу на зареєстровану адресу місця проживання 31 грудня 2025 року, однак поштове відправлення адресату не вручено, у зв`язку з його відсутністю за вказаною адресою (а.с. 26-27). 30 грудня 2025 року на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено повідомлення про виклик [PERSON] до суду (а.с. 21). Таким чином, відповідач, в силу положень ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 211, ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи без участі сторін. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Так, зі свідоцтва про шлюб (а.с. 8) слідує, що сторони із 12 липня 2023 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а із свідоцтва про народження (копія на а.с. 10), - що мають спільну малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам, виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу відсутністю взаєморозуміння та розходженням поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, що призвело до фактичного припинення подружніх стосунків. У позові позивач стверджує, що тривалий час подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, а сім`я фактично припинила своє існування. Відповідач заперечень проти таких обставин суду не подав. На підставі викладеного, суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати.

Outcome: approved