Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» в особі представника Горної В.І. звернулося до суду 01.08.2025 р. із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 79300,00 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 30.01.2025 р. між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) № 30.01.2025-100000632. Відповідачем підписано електронним цифровим підписом Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) та Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кредитні кошти, а отже акцептовано умови Договору. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, у зв`язку з чим станом на день подачі позову утворилась заборгованість у розмірі 79300 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 26000 грн., по процентах в розмірі 36400 грн., по комісії 3900,00 грн., по неустойці 13000,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03.09.2025 р. справу передано за підсудністю на розгляд до Рівненського районного суду Рівненської області. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 20.11.2025 р. позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 08.12.2025 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. Представник позивача Горна В.І. в судове засідання не з`явилася, у позові просить проводити розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр», проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату і місце проведення розгляду справи. До суду повернувся поштовий конверт, надісланий за зареєстрованим місцем проживання відповідачки з відміткою про невручення "адресат відсутній за вказаною адресою". Відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки особі. Зазначена позиція висвітлена в постанові ВС України у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.11.2022 року у справі № 760/25978/13-ц, провадження № 61-6788св22, висновки якої підлягають врахуванню для судів інших інстанцій. Також про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. За таких обставин, враховуючи наявність згоди сторони позивача, відсутність відзиву від відповідача, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, із ухваленням заочного рішення. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, 30.01.2025 р. між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) № 30.01.2025-100000632 шляхом підписання заявки на отримання кредиту та пропозиції укладення договору (оферти) електронним цифровим підписом в формі одноразового ідентифікатора Е133. Пунктом 3.1. Кредитного договору передбачено, що за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію. Відповідно до умов кредитного договору №30.01.2025-100000632 від 30.01.2025р. та Заявки Кредитного договору, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору, відповідачу надається кредит у розмірі 26000 грн., строком на 140 днів, дата повернення (виплати) кредиту 18.06.2025 р., на наступних умовах: - Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; - Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі "Комісія", економічна сутність плата за надання Кредиту) 15% від суми Кредиту та дорівнює 3900 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту; - Неустойка: 260 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Факт виконання позивачем своїх зобов`язань щодо надання кредиту у розмірі 26000,00 грн. підтверджується повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. №23-2807 від 28.07.2025 р., відповідно до якого 30.01.2025 р. на номер картки [NUMBER] , належної [PERSON] , як вбачається з підписаного ним Кредитного договору, було здійснено перерахування у розмірі 26000,00 грн, призначення платежу: «Видача за договором кредиту №30.01.2025-100000632». Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №30.01.2025-100000632 від 30.01.2025 р., за [PERSON] утворилася заборгованість в сумі 79300,00 грн., з яких: основний борг в розмірі 26000,00 грн., проценти в розмірі 36400,00 грн., комісія 3900,00 грн, неустойка в розмірі 13000,00 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 30.01.2025 р. по 18.06.2025 р. Відповідно до ч.1 ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи із положень ст.525, ст.526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Як вбачається з досліджених доказів, умови, передбачені договором кредиту, відповідачем належним чином не виконані, заборгованість за цим договором не погашена. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений в договорах строк кошти (суми позики) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основними зобов`язанням. Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту в розмірі 26000 грн. по вказаному вище договору є доведеною, а тому вимога позивача у цій частині підлягає задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за кредитним договором, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 згаданої статті ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (§ 1. Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі 310/11534/13-ц, від 04.червня 2013 року по справі 916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі 536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі 522/1528/15-ц. Таким чином, позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Позивач, пред`являючи позов, крім заборгованості за основною сумою боргу, просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом, які, відповідно до розрахунку заборгованості, нараховані у межах строку дії кредитного договору. З наведеного можна зробити висновок, що відсотки у розмірі 36400,00 грн. правомірно нараховані в межах строку дії договору та є такими, що підлягають стягненню з відповідача. Пунктами 15, 16 кредитного договору №30.01.2025-100000632 від 30.01.2025р. визначено сплату неустойки та 365% річних згідно зі ст.625 ЦПК України. Позивач просить стягнути з відповідача неустойку в розмірі 13000,00 грн, на що суд зауважує наступне. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення неустойки, представник позивача посилається на те, що станом на момент укладення кредитного договору №30.01.2025-100000632 від 30.01.2025 р. із Закону України «Про споживче кредитування» виключено п.6.1. Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, який передбачав, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. Відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Згідно із п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанова від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (пункт 69). Норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України (постанова Великої Палати ВС від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), постанова КЦС ВС від 08 листопада 2023 року у справі № 755/3412/22). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває і до сьогодні. Кредитний договір №30.01.2025-100000632 укладено 30.01.2025 р., тобто в період дії воєнного стану на території України. Зважаючи на зазначене, правові підстави для стягнення неустойки у розмірі 13000,00 грн за кредитним договором відсутні. Тому суд уважає, що з відповідача на користь позивача за кредитним договором 30.01.2025-100000632 від 30.01.2025 р. стягненню підлягає заборгованість частково на загальну суму 66300,00 грн., а саме: по основному боргу в розмірі 26000,00 грн., по процентах в розмірі 36400,00 грн., по комісії 3900,00 грн. Згідно з положеннями ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає сплаті судовий збір в сумі 2025,29 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог (66300 * 2422,40 / 79300).

Outcome: approved