Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Щербак М.І., звернувся до Диканського районного суду Полтавської області з позовною заявою, яка сформована в системі "Електронний суд" та просить звільнити майно, належне позивачці з-під арешту. В обґрунтування позову вказує, що 15.01.2010 на підставі судового наказу, виданого Печерським районним судом м. Києва № 2-н-795 з [PERSON] на користь ПАТ «Траст» стягнуто заборгованість в сумі 115 117 грн. 31 коп. В подальшому на підставі вказаного судового наказу, Диканським районним ВДВС відкрито виконавче провадження № 17644492. 25.02.2010 постановою державного виконавця було накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить позивачці у справі. 26.02.2010 державним реєстратором до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено обтяження № 9562446, згідно якого було обтяжено (накладено арешт) на все майно належне [PERSON] 19.12.2011 у зв`язку з відсутністю у боржника [PERSON] майна, на яке може бути звернуто стягнення, судовий наказ Печерського районного суду м. Києва постановою старшого державного виконавця Слинько С.О. повернуто стягувачеві. Позивачка [PERSON] у липні 2025 року виявила, що на її майно накладений вказаний вище арешт, тому звернулась до Диканського ВДВС із заявою про зняття арешту, однак позивачці відмовлено у знятті такого, оскільки виконавчий документ згідно даних АСВП до відділу повторно не надходив. Разом з тим, представник позивачки у позові вказує, що відповідач ПАТ Банк «Траст», як стягувач вправі був пред`явити вище вказаний судовий наказ до повторного примусового виконання в строк до 19.12.2012, але цього не зробив. Тому враховуючи, що відсутнє відкрите виконавче провадження та тривалий час безпідставного обтяження майна, позивачка змушена звернутися до суду. 10.10.2025 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок її розгляду за правилами загального позовного провадження. 24.11.2025 представником відповідача ПАТ «Траст» подано відзив на позов у якому зазначає, що товариство не є належним відповідачем у вказаній справі, оскільки позивачем не доведено, які дії та/або бездіяльність ПАТ «БАНК «ТРАСТ» порушують її права на користування майном. Також зазначає, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 06 грудня 2016 року № 468-рш/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА БАНК «ТРАСТ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 06 грудня 2016 року № 2699 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ БАНК «ТРАСТ» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Відповідно до рішення Правління НБУ від 29.12.2016 Національного банку України № 559-рш/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ Банк «ТРАСТ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 30.12.2016 №3085, «Про початок процедури ліквідації Пат Банк «ТРАСТ» та делегування повноважень ліквідатора банку». Відповідно до Рішення Виконавчої Дирекції ФГВФО № 1904 від 03.11.2020 року - затверджено ліквідаційний баланс станом на 15.10.2020 та Звіт про виконання ліквідаційної процедури ПАТ «Банк «ТРАСТ». Отже затвердження ліквідаційного балансу Банку означає відсутність активів у неплатоспроможному банку та закінчення задоволення кредиторських вимог поданих у порядок та спосіб, встановлений чинним законодавством. Представник відповідача у своєму відзиві звертає увагу, що за приписами статті 447 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Тому, враховуючи вище викладене ухвала суду першої інстанції, що є обов`язковою до виконання не тільки встановлює факт нездійснення органом державної виконавчої служби дій, передбачених чинним законодавством, але й зобов`язує орган державної виконавчої служби усунути порушені права скаржника. Також вказує, що кредитна заборгованість позивачки продана згідно договору придбання майнових прав від 31.07.2009 та додаткової угоди від 31.05.2015 і новим кредитором є ТОВ «Траст фінанс». На переконання ПАТ Банк «Траст» позивачем при зверненні до суду з даними позовом допущено дефект суб`єктного складу сторін даного цивільного спору в частині визначення ПАТ Банк «ТРАСТ» відповідачем, які складають предмет розгляду цієї цивільної справі, та не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав та охоронюваних законом інтересів саме з боку ПАТ Банк «Траст». Крім того позивач обрав неналежний спосіб захисту, оскільки мав би подати скаргу на дії державного виконавця, а не позовну заяву. 22.12.2025 закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. 05.12.2025 представником позивачки [PERSON] адвокатом Щербак М.І. подано до суду додаткові пояснення, які сформовано в системі «Електронний суд» у яких окрім іншого вказано про те, що відповідач хоче переконати суд у тому що ПАТ Банк «ТРАСТ» є неналежним відповідачем по справі. Проте позивачка не погоджується з цим твердженням, оскільки на підтвердження факту відступлення кредитної заборгованості ПАТ Банк «ТРАСТ» посилається на внутрішню службову записку, яка не має ні виконавця, ні підпису. Крім того перед останнім абзацом міститься чорна лінія згину, що може свідчити, що документ можливо згинали, щоб приховати частину інформації. Доказом продажу кредитної заборгованості може служити лише Договір придбання майнових прав від 31.07.2009 року та додаткова угода №13 від 31.05.2012 року, на яку посилається відповідач. І те, що зараз у Банку працює тимчасова адміністрація не є поясненням «зникання» документів діяльності ПАТ Банк «ТРАСТ». Крім того, позивачу стало відомо, що діяльність ТОВ «Траст Фінанс», якому за свідченнями представника відповідача було здійснено продаж кредиту [PERSON] , було припинено шляхом банкрутства 25.05.2016 без правонаступників, тому підтвердити факт продажу кредитної заборгованості немає можливості. ТОВ «Траст Фінанс» також не здійснив жодних дій для зміни стягувача по Судовому наказу Печерського районного суду міста Києва №2-н-795 від 15 січня 2010 року та у виконавчому провадженні № 17644492. ПАТ Банк «ТРАСТ» при здійсненні продажу кредитної заборгованості [PERSON] повинен був письмово проінформувати її щодо цієї дії. Але цього здійснено не було, внаслідок цього лише при отриманні відзиву у справі № 529/916/25 позивачка дізналася про нібито продаж її заборгованості іншому кредитору. На думку сторони позивача, відповідач навмисно вводить в оману суд, стверджуючи, що «кредитна заборгованість за кредитним договором № R031.0001881 від 25.04.2008, укладеним з [PERSON] , була у складі кредитного портфелю банку, який був проданим згідно Договору придбання майнових прав від 31.07.2009, однак через півроку після продажу кредитного портфелю, звертається за видачею Судового наказу, як діючий Кредитор до Печерського районного суду міста Києва та отримує судовий наказ по справі №2-н-795 від 15 січня 2010 року як діючий кредитор ПАТ Банк «ТРАСТ» та в подальшому пред`являє до виконання зазначений наказ від свого імені як діючий кредитор (хоча за наданою інформацією в ФГВФО на той час вже відступив право вимоги) та відкрито виконавче провадження №17644492. З огляду на вказане, сторона позивача вказує, що продаж ПАТ Банк «ТРАСТ» кредитної заборгованості [PERSON] ТОВ «Траст Фінанс» не підкріплений жодним доказом. Отже, згідно наведених вище документів арешт на майно [PERSON] накладено в інтересах саме ПАТ БАНК «ТРАСТ» і саме він є стягувачем за Судовим наказом від 15.01.2010р. та у виконавчому провадженні вже понад 15 років без змін. Тому заміна відповідача в даному судовому провадженні є безпідставною. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Щербак М.І. позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та додаткових поясненнях, просив позовні вимоги задовольнити. Крім того, представником позивачки адвокатом Щербаком М.І. в судовому засіданні заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивачки [PERSON] понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Однак, в подальшому адвокатом Щербаком М.І. подано заяву про віднесення вказаних вище судових витрат за рахунок сторони позивачки (стягувача). В іншій частині позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ Банк «Траст» підтримав пояснення викладені у відзиві на позов. Загалом не заперечує проти зняття арешту з майна позивачки, проте вважає, що порушений суб?єктний склад, позов поданий до неналежного відповідача і невірно обраний спосіб захисту. Представник третьої особи Диканського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився. До суду подав клопотання про проведення судового засідання у відсутність представника відділу. Заперечення відносно заявлених позовних вимог не подано. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,8943 га, яка знаходиться на території Диканської територіальної громади Полтавського району Полтавської області (а.с.10 зворот, а.с. 11). 15.01.2010 Печерським районним судом м. Києва видано судовий наказ №2-н-795 про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ Банк «Траст» 115 117 грн. 31 коп. 25.02.2010 на підставі вказаного судового наказу старшим державним виконавцем Михайліченком В.О. ВДВС Диканського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 1764492 (а.с.24). В подальшому, 19.12.2011 державним виконавцем Диканського ВДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану, на підставі п.2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (у старій редакції) (а.с.25). Як вбачається з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 26.02.2010 реєстратором внесено обтяження на нерухоме майно арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження невизначене майно, все нерухоме майно, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, 17644492, винесеної 25.02.2010 ВДВС Диканського РУЮ (а.с.10 зворот, а.с. 11). Згідно листа Диканського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області вбачається, що на примусовому виконанні у даному Відділі перебувало виконавче провадження № 17644492 з примусового виконання судового наказу, виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ Банк «Траст» заборгованості у розмірі 115 117 грн. 31 коп., яке було відкрито постановою державного виконавця від 25.02.2010, з накладенням арешту на майно боржника документа та внесено відповідні обтяження у державні реєстри. Вказане виконавче провадження завершено по п.2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в старій редакції). Повторно виконавчий документ на виконання до відділу ДВС не надходив. (а.с.11 зворот). Щодо строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, то відповідно до ч.1, 2, п.1 ч.4 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом 3 років. При цьому, відповідно до п.5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону, на документи, видані до його набрання чинності (тобто до 05.10.2016), поширюються ті ж строки. У даному випадку виконавче провадження відкрите 25.02.2010, а 19.12.2011 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану, на підставі п.2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (у старій редакції), таким чином стягувач був вправі пред?явити вищевказаний судовий наказ до повторного виконання в строк до 19.12.2012. Разом з тим відсутні дані щодо повторного пред?явлення судового наказу до примусового виконання. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно зі статтею 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ч.1 ст.317 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст.. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 2, 5 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно із ч.1 ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», № 404-VІІІ, який діяв на момент повернення судового наказу стягувачу без виконання, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Із вказаної вище норми закону можна зробити висновок про те, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна (п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV) не є закінченням виконавчого провадження в розумінні ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, й відповідно не передбачає необхідності/ можливості зняття арешту з майна боржника під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.12.2011. Таким чином відсутні підстави для оскарження дій державного виконавця в порядку ст.447 ЦПК України, тому твердження відповідача про обрання неналежного способу захисту є необгрунтованим. Також суд не приймає твердження відповідача про те, що він являється неналежним відповідачем, з підстав того, що банк визнано неплатоспроможним та перебуває в стані ліквідації, а сама заборгованість за кредитним договором, укладеним з [PERSON] була у складі кредитного портфелю банку, який був проданим згідно з Договором придбання майнових прав від 31.07.2009 та додаткової угоди № 13 від 31.05.2012 ТОВ «Траст Фінанс» ЄДРПОУ 36520660. На підтвердження самого факту продажу вказаної вище кредитної заборгованості представником відповідача подано лише службову записку, яка адресована начальнику відділу судового супроводження з проблемних питань, однак, анкетні дані такого відсутні, також відсутні дані службової особи хто готував вказану службову розписку. Сама службова розписка не може бути належним та достовірним доказом відступлення/продажу права вимоги, в розумінні ст. 77 та ст. 79 ЦПК України. Разом з тим, ТОВ «Траст Фінанс» (ЄДРПОУ 36520660) на підставі рішення господарського суду Запорізької області від 16.05.2026 визнано банкрутом та припинено юридичну особу, а 25.05.2015 внесено відповідні відомості до реєстру (а.с. 71-72). Суд звертає увагу також на той факт, що ВАТ Банк «Траст» вже після укладення з ТОВ «Траст Фінанс» Договору придбання майнових прав, який укладено між ними 21.07.2009, звернувся із заявою про видачу судового наказу та отримав такий - №2-н-795 від 15 січня 2010 року, як діючий кредитор ПАТ БАНК «ТРАСТ». Крім цього, ВАТ Банк «Траст» в подальшому пред`являє до виконання зазначений судовий наказ від свого імені, як діючий кредитор, хоча, як вказує відповідач, на той час вже відступив право вимоги. Також стягувач у виконавчому провадженні не був замінений на нового та зазначений саме ВАТ Банк «Траст». Таким чином відсутні належні та достатні докази стверджувати, що кредитна заборгованість [PERSON] продана/відступлена іншому кредитору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року в справі № 905/386/18 (касаційне провадження № 12-85гс19) окрім іншого, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна». Аналогічна правова позиція викладено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 28.04.2021 року у справі №235/2617/19 (провадження №61-7867св20). Суд звертає увагу на те, що арешт на майно був накладений в інтересах саме відповідача ВАТ Банк «Траст» тому належним відповідачем у справі є саме ПАТ Банк «Траст». Тому твердження відповідача про те, що ПАТ Банк «Траст» є неналежним відповідачем у справі є безпідставним. Вирішуючи спір по суті, суд виходить із встановлених в судовому засіданні обставин, наразі відсутні відкриті виконавчі провадження щодо стягнення боргу з [PERSON] за виданим вище судовим наказом, на підставі якого державним виконавцем було вжито обтяження у виді арешту майна. У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі №2-356/12 (провадження №61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20 (провадження №61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15-ц (провадження №61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі №127/1541/14-ц (провадження №61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі №127/1547/14-ц (провадження №61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі №2-3600/09 (провадження №61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує заяву представника позивача щодо залишення усіх судових витрат за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved