Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

ПрАТ «СК «Еталон» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. Свій позов мотивує тим, що 06 квітня 2024 року між [PERSON] та ПрАТ «Еталон» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме: автомобіля «Opel Insignia», р.н. [NUMBER] згідно полісу № ЕР-215836467. Строк дії полісу з 21.07.2023 р. по 20.07.2024 р. Вказує, що 30.01.2024 року в м. Луцьку по пр. Відродження, 13, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Opel Insignia», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Volkswagen Passat», р.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] . Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.03.2024 року винною у даній ДТП визнано [PERSON] .. При цьому, остання після вчинення ДТП залишила місце пригоди. В подальшому, до ПрАТ «СК «Еталон» звернулася власник автомобіля «Volkswagen Passat», р.н. [NUMBER] із заявою про виплату страхового відшкодування і на підставі страхового акту останній було виплачено 7013,14 грн. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача на користь товариства в порядку регресу 7013,14 грн. сплаченого страхового відшкодування, оскільки остання залишила місце ДТП, а також судові витрати у справі. Представник позивача до початку розгляду справи по суті подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від представника відповідача також надійшла заява про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Разом з тим, у зв`язку із визнанням позову просила стягнути половину сплаченого збору, а у стягненні витрат на правничу допомогу відмовити. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що згідно полісу №ЕР-215836467 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховиком ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» забезпеченим є автомобіль «Opel Insignia», р.н. [NUMBER] (а.с. ). Також з`ясовано, що 30.01.2024 року в м. Луцьку по пр. Відродження, 13, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Opel Insignia», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Volkswagen Passat», р.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] (а.с. ) Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.03.2024 року винною у даній ДТП визнано [PERSON] .. При цьому, остання після вчинення ДТП залишила місце пригоди (а.с. ). Згідно із ст. 82 ч. 6 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини. Таким чином, невідповідність дій [PERSON] вимогам Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та вбачається вина останньої. Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна норма передбачена в ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, згідно якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. При цьому, згідно абз. в) підпункту 38.1.1. пункту 38.1. ст. 38 вказаного Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Як вбачається із платіжної інструкції № 17030 від 30.08.2024 року ПрАТ «СК «Еталон» було виплачено на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 7013,14 грн. за пошкоджений автомобіль «Volkswagen Passat», р.н. [NUMBER] (а.с. ). За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь ПрАТ «СГ «Еталон» 7013,14 грн. понесених витрат на виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Крім того, підлягають до часткового задоволення вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 133 ч. 1, 3 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Як вбачається із договору про надання професійної правничої допомоги від 28.06.2023 року та додатковою угодою №1 до нього, ордеру, адвокатом надавалася професійна правнича допомога ПрАТ «СК «Еталон» у справі про відшкодування шкоди в порядку регресу і вартість витрат визначена у сумі 6000,00 грн. (а.с. ). У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, зважаючи, що відповідач визнала позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, тому суд вважає, що з останньої слід стягнути судовий збір в сумі 1514,00 грн. на користь позивача, а також повернути позивачу з державного бюджету сплачений судовий збір в розмірі 1514,00 грн. згідно платіжної інструкції №19896 від 24.07.2025 року.

Outcome: approved