Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

07 травня 2025 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовна заява мотивована тим, що 23 жовтня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. 29 квітня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, справа №398/2536/25. В період шлюбу за рахунок спільних коштів позивач та відповідач придбали майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: транспортний засіб марки BMW, модель Х6, днз [NUMBER] , рік випуску - 2013, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Згідно з договором купівлі-продажу 3542/2024/4746385 транспортного засобу від 10.07.2024 придбаний та зареєстрований на ім`я [PERSON] , належним користувачем є [PERSON] . Оціночна вартість ТЗ згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 28.04.2025 становить 927 000 гривень. 1/2 частка вартості майна на одного з подружжя складає 463 500 грн. В позасудовому порядку поділити неподільне майно виявилося неможливим, а тому виникла необхідність подати позов до суду про поділ спільного майна, яке було набуте у власність подружжям за час перебування у шлюбі. Позивач вважає доцільним залишити право власності ТЗ марки BMW, модель Х6, днз [NUMBER] , за відповідачем, натомість відмовитись від своєї частки у праві спільної сумісної власності на ТЗ та стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля, який є спільним сумісним майном подружжя. Просить визнати за [PERSON] право власності на частку ТЗ марки BMW, модель Х6, днз [NUMBER] , що належить [PERSON] та стягнути з відповідачки на користь позивача грошову компенсацію за частини вартості вказаного ТЗ в сумі 463 500 грн. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.06.2025 по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 21.07.2025 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що [PERSON] , в якої за доводами [PERSON] , вони з дружиною купили спірний автомобіль, є матір`ю [PERSON] . Відповідно, належний їй транспортний засіб [PERSON] передала власній дочці та своєму зятеві у користування безоплатно. Незважаючи на те, що у договорі купівлі-продажу транспортного засобу №3542/224/4746386 від 10.07.2024 зазначено про продаж автомобіля за 800000 грн., такої суми подружжя [PERSON] не мало та [PERSON] не передавало. Дізнавшись про розлад у подружжі [PERSON] , [PERSON] зажадала від них повернення переданого раніше у користування автомобіля, наслідком чого стало те, що 13.05.2025 між нею та [PERSON] був укладений договір дарування транспортного засобу №3542/2025/5339697. Звертає увагу суду, що шлюб між сторонами не розірвано, отже спірний транспортний засіб вибув з володіння подружжя [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Таким чином, транспортний засіб вибув з володіння подружжя [PERSON] за згодою сторін, а отже не може бути предметом поділу. У зв`язку з цим просить відмовити у задоволені позову повністю. 17.09.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він зазначає, що позивач та відповідач з початку 2025 року не проживають разом, спільне господарство не ведуть. Позовну заяву про розірвання шлюбу було подано 30.04.2025, а позов про поділ спільного майна подружжя 07.05.2025. З долучених до позовної заяви доказів направлення відповідачу позовної заяви про поділ спільного майна подружжя, вбачається, що відповідач отримала позовну заяву 08.05.2025, що підтверджується копією перевірки статусу відстеження № 2800800078265. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що 13.05.2025 між відповідачем та її матір`ю було укладено договір дарування транспортного засобу №3542/2025/5339697, за яким відповідач передала безоплатно у власність [PERSON] спірний автомобіль. Тобто, даний правочин відповідач вчинила знаючи про намір позивача ділити спірний автомобіль, як спільне майно подружжя, та без повідомлення останнього про намір його вчинення. Водночас, відповідачем не надано жодного доказу, що спірний автомобіль був відчужений за згодою позивача, та таке відчуження було здійснене в інтересах сім`ї. За таких обставин позивач має право на компенсацію вартості половини транспортного засобу. Відповідно до ст. 247 ЦПК України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги про стягнення компенсації вартості частки автомобіля підтримав, просив задовольнити. Також пояснив, що з 2015 року він проходить службу у військовій частині [NUMBER] в [ADDRESS] . Там і познайомився з відповідачкою, яка також там проходила службу. З 2017 року з відповідачкою почали проживати разом в квартирі, яку їй подарувала бабуся, зробили там ремонт. В жовтні 2018 року вони одружилися, назбирали грошей, продали квартиру дружину та придбали 4-хкімнатну квартиру, де поступово за спільні кошти зробили ремонт. Цю квартиру оформили на мати дружини, оскільки він та дружина перебували на квартирному обліку у військовій частині. Він заробляв вдвічі більше, ніж дружина. В квітні 2023 року вони за спільні кошти придбали автомобіль «Mazda» за 10 тис доларів США, яка була оформлена на нього. Дружині подобався авто вітчима, вони в травні 2024 року продали «Mazda» за 8500 доларів США, 10 тис. доларів США у них було заощаджень та 5 тис. доларів США вони позичили у бабусі відповідачки без розписки, які повернули до нового року. Таким чином, вони за 23 тис. доларів США придбали у матері дружини авто BMW, модель Х6, яку оформили на дружину, оскільки він на той час був на навчанні. А вітчим придбав нове авто приблизно за 60 тис. доларів. З початку 2025 року він з дружиною не проживав, був постійно то на навчанні, то на ротації. В лютому 2025 року повідомив дружині, що він буде подавати на розлучення, а коли на Пасху приїжджав додому повідомив про це своїх батьків та батьків дружини. Її батьки говорили, що авто залишиться йому, а дружині квартира, а через декілька днів дружина повідомила, що йому нічого не залишиться. Після подачі позову він дізнався, що спірний автомобіль було подаровано матері дружини. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача компенсації вартості частки автомобіля, посилався на підстави, викладені в позовній заяві. Щодо позовних вимог про визнання за відповідачкою право власності на частину автомобіля, належну відповідачу, відмовився від позову, оскільки на даний час спірний автомобіль знаходиться у власності іншої особи. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову із підстав, зазначених у відзиві. Вказував на те, що вітчим відповідачки є суб`єктом декларування, хотів придбати новий, більш дорогий автомобіль, і для цього, щоб до нього в подальшому не виникало питань щодо доходів, вони з відповідачкою оформили договір купівлі-продажу автомобіля BMW за 800 тис. грн., але фактично цей автомобіль було подаровано відповідачці, грошей за авто батьки від родини [PERSON] не отримували. Крім того вказував на те, що спірний автомобіль вибув з власності сторін у шлюбі, тобто за згодою позивача. Просив відмовити у задоволені позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено таке. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 23.10.2018. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Згідно з копією договору купівлі-продажу 3542/2024/4746385 транспортного засобу від 10.07.2024, [PERSON] придбала у [PERSON] транспортний засіб марки BMW, модель Х6, днз [NUMBER] , рік випуску - 2013, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , ціна транспортного засобу 800 000 грн. Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, марка: BMW, модель: Х6, VIN: [NUMBER] , належний користувач: [PERSON] . Відповідно до копії звіту про оцінку колісного транспортного засобу ринкова вартість автомобіля марки BMW, модель Х6, днз [NUMBER] , станом на 28.04.2025 складає 927 000 грн. Згідно з копією договору дарування транспортного засобу № 3542/2025/5339697 від 13.05.2025, [PERSON] подарувала [PERSON] автомобіль марки BMW, модель Х6, днз [NUMBER] . З повідомлення ТСЦ МВС № 3542 вбачається, що транспортний засіб BMW Х6, 2013 р.в., VIN код № [NUMBER] , днз [NUMBER] , було зареєстровано 13.05.2020 за [PERSON] та 14.05.2020 перереєстровано на іншого власника за договором купівлі-продажу. 10.07.2025 перереєстровано на [PERSON] та 13.05.2025 перереєстровано на іншого власника за договором дарування. З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 23.11.2025 вбачається, що [PERSON] отримував грошове забезпечення у Військовій частині [NUMBER] , за період 2017 року у розмірі 201 182,43 грн., за 2018 рік у розмірі 245 152,65 грн., за 2019 рік у розмірі 318 554,00 грн., за 2020 рік у розмірі 306 509,40 грн., за 2021 рік у розмірі 445 665,37 грн., за 2022 рік у розмірі 824 090,48 грн., за 2023 рік у розмірі 766 530,06 грн., за 2024 рік у розмірі 935 509,75 грн. Також в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що знайомий з позивачем з вересня 2023 року, вони разом навчалися та проживали на навчанні. Навесні 2025 року позивач йому повідомив, що він розлучається, щодо поділу майна нічого не казав. Дружину позивача бачив лише один раз. Йому відомо, що позивач та його дружина проходять службу у військовій частині [NUMBER] в [ADDRESS] . Також відомо, що у них у власності був автомобіль BMW, яким користувався і позивач, і його дружина. Позивач йому казав, що після подачі на розлучення він не може користуватися цим авто. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він є рідним братом позивача. Брат протягом 7 років проходить службу у військовій частині, його заробіток складає приблизно 60 тис. грн. на місяць. Який дохід дружини брата йому не відомо. Також йому відомо, що в період шлюбу, в 2023 році, вони за власні кошти придбали автомобіль «Mazda» і в 2024 році продали її за 8500 доларів США. Потім вони придбали у батьків відповідачки автомобіль BMW за 23 тис. доларів США. При цьому вони позичали у бабусі відповідачки 5 тис. доларів, які повернули останній до нового року. З березня 2025 року брат не користувався вказаним авто, воно стояло в гаражі у бабусі відповідачки. Де зараз вказаний автомобіль, йому не відомо. З 2025 року брат перебував на навчанні та коли приїжджав на Пасху додому він повідомив, що буде розлучатися з Альоною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що є матір`ю позивача. Повідомила, що син з невісткою стали проживати разом з 2017 року, потім одружилися, придбали квартиру, зробили в ній ремонт. У сина дохід майже в два рази більше, ніж у [PERSON] . В 2023 році вони за власні кошти придбали автомобіль «Mazda» і в липні 2024 році продали її за 8500 доларів США. Потім у свата придбали за 23 тис. доларів США автомобіль BMW, при цьому позичали у бабусі [PERSON] 5 тис. доларів. Бабусі борг повернули. З лютого 2025 року син з [PERSON] майже не спілкувалися. На Пасху син приїжджав з навчання додому та повідомив їм, що буде розлучатися. І з цього часу він спірним автомобілем не користувався. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є вітчимом відповідачки з 2012 року. В 2019 чи 2020 році він придбав BMW, модель Х6. Коли у них з`явилися гроші на більш новий та дорогий автомобіль, BMW вони подарували Альоні, але переоформили як купівлю-продаж за 800 тис. грн., оскільки він є суб`єктом декларування та йому треба було показати дохід, за який він буде купувати новий автомобіль. Новий автомобіль він придбав приблизно за 50 тис. доларів. Фактично грошей від [PERSON] та її чоловіка вони не отримали, у них не могла бути така сума одномоментно. Альона та зять добре заробляли, але вони і багато витрачали на себе, часто їздили на відпочинок за кордон. Йому нічого не відомо про те, що вони позичали гроші у бабусі та не відомо чи взагалі у бабусі були такі грошові кошти. Квартиру, в якій мешкали [PERSON] із зятем, вони з дружиною придбали за власні кошти продавши однокімнатну квартиру бабусі дружини, зробили в ній ремонт. Купували квартиру для [PERSON] , але оформили на дружину. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю відповідачки. Автомобіль BMW, модель Х6 вони з чоловіком купували приблизно у 2019 році, оформлений він був на неї. Користувалися вони цим автомобілем до 2024 року, а потім подарували його [PERSON] , проте оформили це як договір купівлі-продажу за 800 тис. грн., оскільки чоловік є суб`єктом декларування і йому потрібно було показати дохід, за який він придбав новий автомобіль. Новий автомобіль вони придбали за 2 мільйони грн. У чоловіка висока заробітна плата, оскільки він проходив службу в зоні бойових дій. Вона є ФОП та також має високі доходи. Фактично грошей від [PERSON] та зятя вони не отримували. Які доходи у [PERSON] та зятя їй не відомо, але одномоментно у них не могло бути 800 тис. грн. Діти багато витрачали на себе, купляли дорогі речі. Коли зять повідомив, що вони з [PERSON] розлучаються, вони з чоловіком вирішили забрати у [PERSON] спірний автомобіль щоб уникнути поділ майна. Також повідомила, що у дітей у власності був автомобіль «Mazda», який вони придбавали самі за власні кошті. Куди вони витратили гроші після її продажу, їй не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що є бабусею відповідачки. Їй нічого не відомо про фактичні обставини придбання [PERSON] та її чоловіком автомобіля. Автомобіль BMW був у власності її доньки [PERSON] , потім вона переоформила його на онуку [PERSON] , яким чином переоформила, їй невідомо. Альона з чоловіком ніколи не зверталися до неї з приводу надання грошових коштів у борг і вона ніколи їм не позичала гроші. Відповідно до частин 1, 3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Враховуючи заяву позивача та його представника про відмову від позовних вимог про визнання за відповідачкою права власності на частки автомобіля, належну відповідачу, суд дійшов висновку, що дану відмову слід прийняти та закрити провадження по справі в цій частині. Щодо позовних вимог про стягнення компенсації вартості частки автомобіля суд зазначає наступне. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як встановлено в статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Відповідно до частин 1-2 статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Із пояснень позивача та свідків було встановлено, що позивач та відповідач в період шлюбу постійно працювали та мали самостійний заробіток, при чому заробіток позивача був набагато більше, ніж у відповідачки, що також підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого (перерахованого) податку та військового збору [PERSON] . Також було встановлено та не спростовано стороною відповідача, що подружжя мало у власності автомобіль «Mazda», який було ними придбано за власні кошти у 2023 році та продано у 2024 році за 8500 доларів США. Після чого вони за власні кошти придбали у матері відповідачки автомобіль BMW, модель Х6, оформивши договір купівлі-продажу з ціною ТЗ 800 000 гривень. Доказів зворотного стороною відповідача суду не надано. Суд не приймає до уваги аудіозапис, наданий позивачем, на якому зафіксовані голосові повідомлення відповідачки позивачу, оскільки з цих повідомлень лише вбачається про необхідність повернути гроші бабусі, проте за що і яку суму не вказується. Суд також критично ставиться до показів свідків [PERSON] та [PERSON] , які є батьками відповідачки, про те, що вони не отримували від доньки та зятя коштів за спірний автомобіль, фактично його подарували доньці, оскільки вони спростовуються сукупністю інших доказів по справі. Таким чином, судом було встановлено, що позивачка та відповідач в період шлюбу за власні кошти придбали автомобіль BMW, модель Х6, тобто вказане майно є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 61 СК України спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно із частинами 1, 2 статті 71 СК України, частиною 2 статті 364 ЦК України поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Встановивши, що спірний транспортний засіб сторони придбали за час перебування у зареєстрованому шлюбі за власні кошти, відповідач здійснила відчуження зазначеного майна без повідомлення про це позивача та без отримання його згоди, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача 463 500 гривень в рахунок компенсації вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу виходячи з його ринкової (дійсної) вартості. При цьому суд відноситься критично до доводів представника відповідача про те, що спірний транспортний засіб вибув з володіння подружжя [PERSON] у зареєстрованому шлюбі за згодою сторін, а отже не може бути предметом поділу, оскільки договір дарування було укладено відповідачем після отримання копії позовної заяви про поділ майна, а саме вказаного автомобіля, тобто даний правочин відповідач вчинила знаючи про намір позивача про поділ спірного автомобіля. Позивач просить судові витрати залишити по фактично понесеним.

Outcome: approved