Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Володимирецької селищної ради як органу опіки та піклування з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що сторонами 01.10.2014 року укладено шлюб який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Київ, про що зроблено актовий запис № 1941. Однак шлюбне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів і поглядів на життя. Втратили почуття любові і взаємоповаги один до одного, не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO] . Позивачка вказує, що їх шлюб на даний час розпався через наявність протиріч та різні погляди на життя. В подальшому збереження шлюбу між відповідачем та позивачем на думку останнього не можливе, так як вказане суперечить його особистим інтересам, у зв`язку з чим позивач вирішив звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка просить суд розірвати шлюб, після розірвання шлюбу малолітню доньку залишити на проживання, виховання та утримання разом з батьком дитини. Спорів щодо спільно нажитого майна за час подружнього життя на час звернення до суду з даним позовом не мають. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 15.12.2025. 22.12.2025 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивачки адвокат Яременко В.В., в судовому засіданні підтримав позовні вимоги своєї довірительки, надав пояснення по їх суті, вказав, що шлюб між сторонами розпався остаточно, строку на примирення вони не потребують, майнові питання вирішені. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні визнав позовні вимоги, пояснив, що він не заперечує проти розірвання шлюбу, подружнє співжиття з позивачкою дійсно припинилось, сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, спілкуються епізодично, виключно з питань розлучення. Тому просить прийняти рішення про розірвання шлюбу, термін на примирення не надавати, оскільки рішення про розлучення є усвідомленим і відповідає інтересам осіб. Що стосується визначення місця проживання дитини - то вказані позовні вимоги він також підтримує, оскільки дитина тривалий час проживає разом з ним в селищі Володимирець, він здійснює утримання, виховання та догляд за донькою, вирішує всі питання, які виникають в житті дитини. В той же час, позивачка проживає окремо, в м.Київ, коштів на утримання доньки не надає. Позивач не бажає укладати договір про форми участі батьків у вихованні дитини, проте ініціювала перед судом питання визначення місця проживання доньки. Вважає, що залишення дитини з відповідачем, у звичному для неї середовищі, відповідатиме найкращим інтересам дитини та фактичним умовам її виховання. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Володимирецької селищної ради як орган опіки та піклування, будучи належно повідомленими про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 01.14.2014 року. Від спільного шлюбу у сторін народилася одна дитина донька [PERSON] [INFO] . Даний факт стверджується оглянутим в судовому засіданні та долученим до справи свідоцтвом про народження. Спорів щодо спільно нажитого майна за час подружнього життя на час звернення до суду з даним позовом не мають. Відповідно до ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що вони підтвердили в судовому засіданні, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. В даному випадку в судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально, подружні та сімейні взаємини між сторонами припинено остаточно, подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам сторін. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивачка [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінювала прізвище, і не клопотала про його зміну на дошлюбне, вона і надалі може іменутись цим прізвищем. Що стосується заявлених вимог в частині визначення місця проживання дитини то з цього приводу суд встанови та врахував наступне. Як вже було встановлено судом сторони від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] [INFO] . Позивачка [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач по справі [PERSON] , має зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] , що підтверджено письмовими доказами, і за цією ж адресою зареєстрована та проживає малолітня донька подружжя. Згідно акту обстеження умов проживання від 24.12.2025 року, проведеного органом опіки та піклування Володимирецької селищної ради, вбачається, що [PERSON] , та малолітня [PERSON] , [INFO] проживають разом за адресоюжитель: [ADDRESS] . В будинку створені усі умови для належного та комфортного проживання дитини. Відповідно до декларації №0001-МААЕ-Р310 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу вбачається, що з метою належного забезпечення права дитини на охорону здоров`я відповідачем в інтересах доньки укладено декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, а саме з лікарем [PERSON] . Дитина перебуває під постійним медичним наглядом, проходить планові огляди та необхідні медичні обстеження в [ADDRESS] . Відповідно до письмових пояснень свідка [PERSON] , який живе в одному будинку з відповідачем [PERSON] , встановлено, що малолітня дитина фактично проживає разом із її батьком. Батько самостійно забезпечує належні умови для проживання дитини, дбає про її харчування, одяг, навчання та стан здоров`я. Він супроводжує дитину до навчального закладу, забезпечує проходження медичних оглядів та лікування у разі необхідності. Батько приділяє дитині достатньо уваги, піклується про її фізичний та моральний розвиток, створює безпечні та належні умови для її проживання та виховання. Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Вирішуючи заявлені вимоги позивачки про визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. У відповідності до ст.160 ч.2 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. З урахуванням наведеного та встановлених обставин справи, на думку суду, під час судового розгляду справи встановлено, що малолітня донька подружжя фактично проживає з батьком, що найкраще відповідає її інтересам, забезпечує фізичний, моральний, духовний розвиток дитини, належний рівень освіти, виховання та підготовку до самостійного життя. Не менш важливою, на думку суду, є та обставина, що з 2017 року малолітня [PERSON] постійно проживає в селищі Володимирець разом з батьком у вказаному вище житлі, має сформований сталий уклад життя, побут та коло спілкування, тому визначення місця проживання дитини з батьком забезпечить її перебування у звичному для дитини та найбільш сприятливому в даних умовах середовищі. При цьому суд також враховує, що чинним законодавством передбачено вичерпний перелік обставин, за наявності яких дитину не можна передати на виховання батькам - відсутність у них самостійного доходу; зловживання спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка батька, яка може зашкодити розвиткові дитини однак всі ці обставини в даному випадку відсутні. Згідно з частиною 3 статті 45 ЦПК України, суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У зв`язку із вказаним, після розірвання шлюбу малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , слід залишити із відповідачем, з яким вона на даний час фактично проживає. Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивачка не ставить.

Outcome: approved