Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

ТОВ «Кошельок» звернулося в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 27667,5 грн за кредитним договором №3127106976-500501, укладеним між сторонами 25 жовтня 2021 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 жовтня 2021 року між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] було укладено договір №3127106976-500501 про надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту. Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався повернути суму кредиту, сплатити встановлені проценти, а також дотримуватися інших передбачених договором фінансових та інформаційних обов`язків. Відповідач не виконав своїх обов`язків не повернув отримані кошти та не сплатив проценти за користування ними, що свідчить про порушення умов договору та спричинило утворення заборгованості, яка станом на дату подання позову підлягає стягненню в судовому порядку. Всі документи, пов`язані з оформленням кредиту, а саме типовий договір, правила надання кредиту, згода на обробку персональних даних, положення про конфіденційність та інші інформаційні матеріали, розміщені у відкритому доступі на офіційному веб-сайті ТОВ «Кошельок». Клієнт мав повну можливість ознайомитися з умовами договору та його істотними положеннями до моменту його укладення. Процедура оформлення кредиту є автоматизованою, прозорою та деталізованою: клієнт створює заявку, проходить верифікацію особи, отримує рішення щодо можливості надання кредиту, ознайомлюється з офертою та здійснює підписання договору одноразовим ідентифікатором, що надсилається на особистий номер телефону, зазначений ним під час реєстрації. [PERSON] самостійно вніс персональні дані, номер банківської картки, а також ввів одноразовий ідентифікатор 2238, надісланий на його зареєстрований номер телефону. Ці дії є однозначними доказами акцепту умов договору та підтвердженням юридично значимого волевиявлення позичальника. Усі операції фіксуються в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, що унеможливлює їх підроблення або випадкове виконання. Позивачем в повному обсязі виконано зобов`язання за договором: кредитні кошти у сумі 8 500,00 грн були перераховані на банківську картку Відповідача № [NUMBER] . Відповідач отримав ці кошти, що підтверджується платіжними документами, та не скористався своїм законним правом відмовитися від договору протягом 14 календарних днів, як це передбачено Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до умов договору, після завершення початкового строку кредитування, період користування кредитом було продовжено відповідно до пунктів 3.63.8 договору на 90 днів за базовою процентною ставкою 2,2% на добу. Користування кредитними коштами протягом продовженого періоду є підтвердженням обізнаності Відповідача з умовами договору та наявності у нього відповідного обов`язку щодо їх повернення. Станом на дату подання позову загальна сума заборгованості становить 27667,50 грн, у тому числі: 8500,00 грн основна сума кредиту; 19167,50 грн сума нарахованих процентів за користування кредитом. Невиконання відповідачем договірних зобов`язань є свідомим, тривалим та таким, що порушує права та законні інтереси кредитодавця, а також суперечить положенням ст. 526, 530, 610, 611 ЦК України щодо обов`язковості виконання зобов`язань та відповідальності за їх порушення, тому просить суд стягнути з відповідача існуючу суму заборгованості. У судове засідання представник позивача не з`явився, у поданій заяві клопотав провести розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не надав. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку визначеному ст. 247 ч. 2 ЦПК України, з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав: Як вбачається з наявних у справі доказів, у тому числі з копії кредитного договору № №3127106976-500501 та підтверджуючих електронних даних, 25 жовтня 2021 року між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту. Згідно з умовами договору, відповідач взяв на себе обов`язок повернути отриману суму кредиту, сплатити нараховані проценти та виконувати інші фінансові й інформаційні зобов`язання, визначені договором. Договір укладено відповідно до ст. 207, 639 ЦК України та вимог Законів України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» і «Про споживче кредитування». Кредитний договір разом із Правилами надання кредитів становить єдиний правочин, який містить усі істотні умови, зокрема порядок отримання, користування та повернення кредитних коштів. Відповідач самостійно здійснив усі дії, необхідні для оформлення кредиту: заповнив анкету, вніс особисті дані та реквізити банківської картки, пройшов процедуру ідентифікації та підтвердив укладення договору одноразовим ідентифікатором 2238, надісланим на вказаний ним під час реєстрації номер телефону. Зазначені обставини підтверджуються технічними записами в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитора, що виключає можливість стороннього втручання чи фальсифікації. Факт виконання Позивачем своїх зобов`язань підтверджується платіжними документами, з яких убачається переказ 8500,00 грн на банківську картку відповідача № [NUMBER] . Отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується банківською випискою. Крім того, відсутні будь-які докази того, що [PERSON] скористався правом відмови від договору протягом 14 днів, передбачених Законом України «Про споживче кредитування». Згідно з розрахунком заборгованості, долученим до позовної заяви, строк користування кредитом було продовжено на 90 днів відповідно до пунктів 3.63.8 договору, із застосуванням базової процентної ставки 2,2% за добу. Фактичне користування коштами у продовжений період підтверджує обізнаність відповідача щодо умов договору та наявність у нього обов`язку здійснити розрахунок у повному обсязі. Відповідно до розрахунку, загальна сума заборгованості станом на дату звернення до суду становить 27 667,50 грн, у тому числі: 8500,00 грн основна сума кредиту, 119167,50 грн нараховані проценти за користування кредитом. Зазначений кредитний договір, як вбачається з його змісту, разом із правилами надання кредитів (надалі Правила) складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та за якими позичальник був попередньо ознайомлений. Відповідно до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» кредитний договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Закон України «Про електронну комерцію» є спеціальним законодавчим актом, що регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час укладення електронних правочинів та встановлює особливості їх укладення (підписання) у порівнянні із загальними нормами цивільного законодавства України. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що прийняла пропозицію укласти електронний договір, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції. Одноразовий ідентифікатор може передаватися засобом зв`язку, зазначеним під час такої реєстрації, та додається до електронного повідомлення, яким особа підтверджує прийняття договору (пункт 12 частини першої статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Цим спеціальним законом визначено, що електронний договір вважається укладеним з моменту отримання акцепту пропозиції, який може бути здійснений шляхом: надсилання електронного повідомлення, підписаного відповідно до ст. 12 цього Закону; застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Під час укладення договору особа була належним чином ідентифікована в інформаційно-телекомунікаційній системі Позивача. Матеріали справи підтверджують, що до укладення кредитного договору відповідача було ідентифіковано та верифіковано відповідно до ст. 14 ЗУ «Про електронну комерцію». На виконання зазначених вимог Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор 2238 для підписання кредитного договору №3127106976-500501 від 25 жовтня 2021 року. Ідентифікатор був направлений Відповідачу у вигляді SMS-повідомлення на номер телефону, зазначений ним під час реєстрації, що підтверджується візуальною формою послідовності дій Клієнта в системі ТОВ «Кошельок». Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Кошельок» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 8 500,00 грн; початковий строк кредитування 25 днів; дисконтна відсоткова ставка 0,01% на добу за лояльний період; базова процентна ставка 2,20% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитодавець виконав свої зобов`язання в повному обсязі та перерахував кредитні кошти на банківську картку відповідача , яку той зазначив у особистому кабінеті. ТОВ «Кошельок» направило Відповідачу одноразовий ідентифікатор 2238 для підписання договору. Боржник ввів цей ідентифікатор, що підтверджує його волевиявлення та укладення договору. Таким чином, 25 жовтня 2021 року між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] було укладено договір №3127106976-500501, підписаний одноразовим ідентифікатором відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». На підтвердження видачі кредиту Позивач надав копії платіжних документів про перерахування коштів фінансово-розрахунковою установою. [PERSON] підтвердив виникнення зобов`язань шляхом отримання кредитних коштів та не скористався правом відмовитися від договору протягом 14 днів. Пункти 3.6 3.8 договору передбачають, що користування кредитом після закінчення початкового строку є відкладальною обставиною, яка продовжує строк користування коштами на 90 днів за ставкою 2,2% на добу. Відповідач користувався коштами у продовжений строк, що підтверджено даними системи. Відповідно до положень Цивільного кодексу України зобов`язання підлягають виконанню належним чином та у визначені договором строки. Відповідач, порушивши взяті на себе договірні обов`язки, не повернув суму кредиту та не сплатив нараховані проценти. У зв`язку з цим, станом на дату подання позовної заяви загальний розмір заборгованості становить 27 667,50 грн, з яких: 8 500,00 грн основний борг за кредитом, 19167,50 грн нараховані та несплачені проценти. Суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення зазначеної суми є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача судового збору у розмірі 2422,40 грн. та судових витрат у розмірі 10000 грн., які понесені у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилом п. 1 ч. 2ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 3ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат на правничу допомогу стороною позивача надано: копію договору від 12 лютого 2025 року про надання правової допомоги та копію додатку до нього, з яких видно що загальна вартість наданих послуг оцінена у розмірі 10000 грн. Сума гонорару адвоката повинна бути такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціні позову. Для правильного визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09. червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Враховуючи те, що позивач під час розгляду справи поніс витрати на правничу допомогу, то такі витрати підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів, тощо). На думку суду, стороною позивача завищено розмір судових витрат за надані послуги з правової допомоги. З огляду на шаблонний тип справи, відсутність необхідності окремої оплати зустрічей та консультацій, реальний час необхідний на виконання процесуальних дій по підготовці позовної заяви та інших заяв та клопотань до суду, вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 5000,00 грн., що буде співмірним як зі складністю справи так і ціною позову. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову в розмірі 2422,40 грн. а також, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial