Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників та рух по справі Позивачка звернулася до Галицького районного суду м. Львова з позовною заявою до Відповідача, у якій просить суд зобов`язати Відповідача внести зміни в кредитний договір № 478 щодо надання пільгового довготермінового кредиту відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.05.2001 р. № 584 зі зазначенням обсягів щоквартальних платежів за кредитом з урахуванням погашення з бюджетних коштів 25 відсотків суми зобов`язань за кредитом, а також стягнути з останнього на її користь судові витрати. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що між [PERSON] та Львівським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладений кредитний договір № 478 щодо надання пільгового довготермінового кредиту відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.05.2001 р. № 584. 28.06.2022 сторонами договору укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору № 478. Кредитний договір був укладений в межах реалізації Міської цільової програми забезпечення житлом молодих сімей та одиноких молодих громадян міста Львова на 2018-2022 роки, затвердженою Ухвалою Львівської міської ради № 2797 від 21.12.2017 р., ухвалою міської ради № 939 від 21.06.2007 р., Постановою КМ України «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла» № 584 від 29.05.2001. [INFO] у Позивачки народилася друга дитина. Відповідно до п.1.10 кредитного договору, якщо у складі сім`ї позичальника сталися зміни, які дають йому право на отримання передбачених п.30,31 Положення пільг, він протягом одного місяця подає кредитору відповідну заяву та документи встановленого зразка, що підтверджують такі зміни. На підставі цих документів та відповідно до Положення, вносяться зміни зі зазначенням обсягів щоквартальних платежів кредитом і відсотків користування ним. На виконання вимог п. 1.10 кредитного договору, п. 30 Положення, Позивачка звернулася з письмовою заявою про погашення отриманого нею кредиту у розмірі 25% за рахунок бюджетних коштів. 04.07.2025 Позивачка наручно отримала письмову відмову від 30.06.2025 № 29/1-12, аргументовану тим, що до «кредитних правовідносин між відповідачем і позивачкою з питань можливості надання пільги у зв`язку з народженням другої дитини застосовуються норми Програми з урахуванням змін, внесених до неї ухвалою Львівської міської ради від 12.09.2024 № 5248 тобто ті, які діють на час звернення до Відповідача зі заявою про надання пільги (перерахунок повернення кредиту) у зв`язку з народженням другої дитини. Зокрема, з положень п. 4.14 Програми вбачається, що підстави для перерахунку розміру повернення кредиту (погашення 25% суми зобов`язань за кредитом на момент застосування пільги) у зв`язку із народженням другої дитини, відсутні». 07.07.2025 Позивачка звернулася зі заявою до Відповідача з проханням внести зміни до кредитного договору № 478 зі зазначенням обсягів щоквартальних платежів за кредитом з урахуванням погашення з бюджетних коштів 25% суми зобов`язань за кредитом у зв`язку з народженням другої дитини. 25.07.2025 Позивачка отримала відповідь, відповідно до якої Відповідач вважає, що відсутні підстави для перерахунку розміру повернення кредиту та укладання додаткової угоди відповідно до п.4.14 Програми, затвердженої Ухвалою Львівської міської ради № 5248 від 12.09.2024. Позивачка вважає, що відмова Відповідача у наданні пільги (перерахунку повернення кредиту) неправомірна та суперечить чинному законодавству, у зв`язку з чим просить позов задовольнити. Також зазначає, що орієнтовний розмір її витрат на правову допомогу у цій справі становить 25000,00 грн. Галицький районний суд м. Львова ухвалою від 31.07.2025 відкрив провадження у справі, яку вирішив розглядати за правилами загального позовного провадження. 10.09.2025 від Відповідача до суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху, оскільки Позивачка, всупереч п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, не зазначила відомості про наявність/відсутність у сторін електронного кабінету. 10.09.2025 від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з огляду на таке. Зазначає, що Позивачка зі заявами від 24.06.2025 та 07.07.2025 до Львівського регіонального управління Держмолодьжитла не зверталась, та останнє такі заяви не отримувало, не розглядало, та відповіді на них не надавало. Окрім того, на теперішній час Львівське регіональне управління Держмолодьжитла не має права розглядати такі заяви та вносити зміни до кредитного договору від 27.07.2020 № 478, оскільки з 02.12.2022 перебуває у стані припинення, а все його майно, права та обов`язки станом на 13.02.2023 були передані до правонаступника Держмолодьжитла. Також зазначає, що вимога Позивачки щодо зобов`язання внести зміни до Кредитного договору є такою, що заявлена з порушенням вимог ст. ст. 6, 58 Конституції України, ст. ст. 2, 5, 10, 11, 20, 21, 24, 26, 67, 73 ЗУ «Про місцеве самоврядування», ст. ст. 9, 19, 57 ЗУ «Про правотворчу діяльність», ст. ст. 2, 7 Бюджетного кодексу та ст. ст. 6, 203 Цивільного кодексу України. 22.09.2026 представниця Позивачки адвокатка Левицька І. С. звернулася до суду з клопотанням про зміну первісного Відповідача та залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у якому просила замінити неналежного відповідача Львівське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на належного Державну спеціалізовану фінансову установу «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», а Львівське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» залучити до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Суд у підготовчому засіданні 15.10.2025 задовольнив вказане клопотання та замінив неналежного відповідача Львівське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на належного Державну спеціалізовану фінансову установу «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», а Львівське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» залучив до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, про що був внесений відповідний запис до протоколу судового засідання. 12.11.2025 від представника Відповідача Осадчука Р. М. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначає, що дійсно, згідно з преамбулою спірного Кредитного договору, цей договір укладений відповідно до Міської цільової програми забезпечення житлом молодих сімей та одиноких молодих громадян м. Львова на 2018-2022 роки, затвердженої Ухвалою 11-сесії 7-го скликання Львівської міської ради від 21.12.2017 № 2797, Ухвалою міської ради від 21.06.2007 № 939 «Про Порядок взаємодії міської ради з Львівським регіональним управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» при наданні пільгових довготермінових кредитів за рахунок коштів міського бюджету м. Львова» та Положенням про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.05.2001 № 584. Разом з цим, Держмолодьжитло звертає увагу на те, що єдиним джерелом коштів кредиту, наданого [PERSON] згідно з Кредитним договором, є кошти міського бюджету м. Львова. На законодавчому рівні закріплений принцип самостійності місцевих бюджетів і віднесення до виключних повноважень сільської, селищної, міської рад повноважень щодо затвердження програм соціально економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування. Серед повноважень Кабінету Міністрів України відсутні такі повноваження, як встановлення для органів місцевого самоврядування обов`язкових вимог щодо умов програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування, щодо формування та виконання місцевих бюджетів. Отже, вимоги Положення № 584 не є обов`язковими для органів місцевого самоврядування та, у цьому випадку, застосовуються в частині, що не суперечить відповідним рішенням органів місцевого самоврядування. Також звертає увагу й на те, що Міська цільова програма забезпечення житлом молодих сімей та одиноких молодих громадян м. Львова на 2018-2022 роки припинила свою дію 31.12.2022. Натомість, чинною є Міська цільової програма забезпечення житлом молодих сімей та одиноких молодих громадян Львівської міської територіальної громади на 2023-2027 роки (зі змінами), норми якої (у чинній редакції) підлягають застосуванню до цих правовідносин, які настали або мали місце під час дії цієї Програми. Ухвалою Львівської міської ради від 12.09.2024 № 5248 були внесені зміни до Міської цільової програми забезпечення житлом молодих сімей та одиноких молодих громадян Львівської міської територіальної громади на 2023-2027 роки, затвердженої Ухвалою Львівської міської ради від 02.03.2023 № 2940. З матеріалів справи вбачається, що друга дитина народилася у Позивача [INFO] . Зі заявою про погашення 25% розміру кредиту за Кредитним договором Позивачка звернулася до Держмолодьжитла в особі його відділення «Львівське регіональне управління», 24.06.2025. Отже, на думку Держмолодьжитла, до правовідносин сторін з питання надання вищезазначеної пільги Позивачці мають застосовуватися положення Міської цільової програми забезпечення житлом молодих сімей та одиноких молодих громадян Львівської міської територіальної громади на 2023-2027 роки, затвердженої Ухвалою Львівської міської ради від 02.03.2023 № 2940, зі змінами, внесеними Ухвалою Львівської міської ради від 12.09.2024 № 5248, під час дії якої виникли та існують ці правовідносини. Згідно зі змінами, внесеними Ухвалою Львівської міської ради від 12.09.2024 № 5248 до вказаної Програми, її п. 4.14 викладено в такій редакції: «4.14. Кредит надається молодим сім`ям та одиноким громадянам на будівництво і придбання житла терміном до 30 років, але не більше ніж до досягнення старшим з подружжя пенсійного віку. Власний внесок складає 6 % від розрахункової вартості, відсоткова ставка за користування кредитом складає 3% річних, з народженням дитини 0 %, позичальнику, який має трьох і більше дітей, за бюджетні кошти погашається 25% суми зобов`язань за кредитом на момент застосування пільги. Термін надання кредиту обчислюється з дати укладення кредитного договору». Тобто, згідно з Міською цільовою програмою забезпечення житлом молодих сімей та одиноких молодих громадян Львівської міської територіальної громади на 2023-2027 роки, затвердженою Ухвалою Львівської міської ради від 02.03.2023 № 2940, зі змінами, внесеними Ухвалою Львівської міської ради від 12.09.2024 № 5248, підстави для погашення за рахунок бюджетних коштів 25% суми зобов`язань за кредитом на момент застосування пільги позичальнику, який має двох дітей, відсутні. З огляду на наведене, Позивачка на момент її звернення до Держмолодьжитла та на теперішній час не має права на пільгу у вигляді погашення за рахунок бюджетних коштів 25% суми зобов`язань за кредитом на момент застосування пільги, і відмова у наданні їй такої пільги є правомірною. У підготовчому засіданні18.11.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання Львівського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про залишення позовної заяви без руху, про що був внесений відповідний запис до протоколу судового засідання., оскільки така позовна заява подана з додержанням вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України. Окрім цього, у підготовчому засіданні 18.11.2025 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті, про що був внесений відповідний запис до протоколу судового засідання. 02.12.2025 від представника Відповідача Осадчука Р. М. надійшло клопотання про направлення цивільної справи № 461/6208/25 за позовом [PERSON] до Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», треті особи: Львівська міська рада, Львівське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», про зобов`язання вчинити певні дії, за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Ухвалою від 04.12.2025 суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання. 04.12.2025 від представниці Позивачки адвокатки Дуди У. Р. надійшли письмові пояснення у справі, у яких остання зазначає, що Міська цільова програма забезпечення молодих сімей та одиноких молодих громадян м. Львова на 2018-2022 роки не є нормативно-правовим актом, а тому до неї не можуть застосовуватися норми ЗУ «Про правотворчу діяльність». Враховуючи наведене, правові позиції Відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, знаходяться поза межами правового регулювання. У судовому засіданні Представниця Позивачки адвокатка Дуда У. Р. позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просила такий задовольнити. Представник Відповідача Осадчук Р. М., який брав участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, заперечив проти позову та просив відмовити у задоволенні такого. Треті особи Львівська міська рада та Львівське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Їх неявка відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування, висновки суду Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. У частині першій статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої, пункту 6 частини другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, зміна правовідношення. Згідно з частинами першою та другою статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Суд встановив, що між [PERSON] та Львівським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладений кредитний договір № 478 щодо надання пільгового довготермінового кредиту відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.05.2001 № 584 (надалі Кредитний договір). У межах процедури припинення Львівського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», шляхом приєднання до Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», яка була розпочата у листопаді 2022 року, був складений Передавальний акт майна, прав та обов`язків Львівського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до правонаступника Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву». Згідно з цим Передавальним актом все майно, права та обов`язки Львівського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» станом на 13.02.2023 були передані до його правонаступника Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву». Отже, на сьогодні Кредитором за Кредитним договором є Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву». Відповідно до умов Кредитного договору, Кредитор (Відповідач) надав Позичальнику (Позивачці) кредит у сумі 784223 грн на будівництво житла двокімнатної квартири [ADDRESS] , а Позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування ним відповідно до умов Кредитного договору. 28.06.2022 сторони договору уклали додатковий договір № 1 до кредитного договору № 478 щодо надання пільгового довготермінового кредиту відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.05.2001 № 584. Кредитний договір був укладений у межах реалізації Міської цільової програми забезпечення житлом молодих сімей та одиноких молодих громадян міста Львова на 2018-2022 роки, затвердженої Ухвалою Львівської міської ради № 2797 від 21.12.2017, ухвалою міської ради № 939 від 21.06.2007 та Положення «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 584 від 29.05.2001 (надалі Положення). Згідно з п. 8.7. Кредитного договору, всі умови цього договору є істотними. Відповідно до п.4.1.7. кредитного договору кредитор зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені Положенням та цим Договором. Уклавши кредитний договір, Відповідач взяв на себе зобов`язання надати кредит на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.1.10 Кредитного договору, якщо у складі сім`ї позичальника сталися зміни, які дають йому право на отримання передбачених п.30, 31 Положення пільг, він протягом одного місяця подає кредитору відповідну заяву та документи встановленого зразка, що підтверджують такі зміни. На підставі цих документів та відповідно до Положення, вносяться зміни зі зазначенням обсягів щоквартальних платежів кредитом і відсотків користування ним. Згідно з п. 30 Положення, позичальник, який не має дітей, сплачує кредит з відсотковою ставкою у розмірі 3 відсотки річних суми зобов`язань за кредитом; позичальник, який має одну дитину, звільняється від сплати відсотків за користування кредитом; позичальникові, який має двох дітей, крім того, за рахунок бюджетних коштів погашається 25 відсотків суми зобов`язань за кредитом на момент застосування пільги; позичальникові, який має трьох і більше дітей, - 50 відсотків суми зобов`язань за кредитом на момент застосування пільги. Якщо у складі сім`ї позичальника сталися зміни, які дають йому право на отримання зазначених в абзаці першому цього пункту пільг, він протягом одного місяця подає регіональному управлінню Фонду відповідну заяву та документи встановленого зразка, що підтверджують такі зміни. На підставі цих документів та відповідно до цього Положення до кредитного договору вносяться зміни із зазначенням обсягів щоквартальних платежів за кредитом і відсотків за користування ним. Пільги надаються, починаючи з дня внесення відповідних змін до кредитного договору. Після отримання зазначених в абзаці першому цього пункту пільг позичальник не може бути їх позбавлений, крім випадків, коли пільги були отримані на підставі документів, що містять неправдиві відомості, позичальника позбавлено батьківських прав або надання пільг у судовому порядку визнано неправомірним. [INFO] у Позивачки народилася друга дитина, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . На виконання вимог п. 1.10 кредитного договору та п. 30 Положення, Позивачка звернулася з письмовою заявою до Відповідача про погашення отриманого нею кредиту у розмірі 25% за рахунок бюджетних коштів. 04.07.2025 Позивачка отримала письмову відмову Відповідача від 30.06.2025 № 29/1-12, аргументовану тим, що до «кредитних правовідносин між сторонами з питань можливості надання пільги у зв`язку з народженням другої дитини застосовуються норми Програми з урахуванням змін, внесених до неї ухвалою Львівської міської ради від 12.09.2024 № 5248 тобто ті, які діють на час настання події: звернення до Відповідача зі заявою про надання пільги (перерахунок повернення кредиту) у зв`язку з народженням другої дитини. Зокрема, з положень п. 4.14 Програми вбачається, що підстави для перерахунку розміру повернення кредиту (погашення 25% суми зобов`язань за кредитом на момент застосування пільги) у зв`язку із народженням другої дитини, відсутні». 07.07.2025 Позивачка звернулася зі заявою до Відповідача з проханням внести зміни до Кредитного договору № 478 зі зазначенням обсягів щоквартальних платежів за кредитом з урахуванням погашення з бюджетних коштів 25% суми зобов`язань за кредитом у зв`язку з народженням другої дитини. 25.07.2025 Позивачка отримала відповідь, відповідно до якої Відповідач вважає, що відсутні підстави для перерахунку розміру повернення кредиту та укладання додаткової угоди відповідно до п.4.14 Програми, затвердженої Ухвалою Львівської міської ради № 5248 від 12.09.2024. Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Нормативні акти органів місцевого самоврядування повинні відповідати нормативно правовим актам вищої юридичної сили, зокрема законам України та Конституції України. Це означає, що рішення місцевих рад та виконавчих органів не можуть суперечити законодавству, встановленому на державному рівні. Відповідач обґрунтовує свою правову позицію наявністю ухвали Львівської міської ради від 12.09.2024 № 5248, якою внесені зміни до Ухвал міської ради від 02.03.2023 № 2939 та від 02.03.2023 № 2940. Водночас, Ухвалою Львівської міської ради від 12.09.2024 № 5248 не скасована та не внесені зміни до ухвали Львівської міської ради № 2797 від 21.12.2017, якою затверджена Міська цільова програма забезпечення житлом молодих сімей та одиноких молодих громадян міста Львова на 2018-2022 роки, саме у рамках якої Позивачка уклала кредитний договір. Виходячи з фактичних обставин справи, існує дві програми, а саме: Міська цільова програма забезпечення житлом молодих сімей та одиноких молодих громадян міста Львова на 2018-2022 роки та Міська цільова програма забезпечення житлом молодих сімей та одиноких молодих громадян, зареєстрованих на території Львівської міської територіальної громади на 2023-2027 роки. Суд враховує ту обставину, що Позивачка уклала кредитний договір у межах Міської цільової програми забезпечення житлом молодих сімей та одиноких молодих громадян міста Львова на 2018-2022 роки. Незважаючи на те, що народження другої дитини у Позивачки відбулося вже у період дії ухвали Львівської міської ради від 12.09.2024 № 5248, положення цієї Ухвали не поширюються на правовідносини, які виникли між сторонами відповідно до Кредитного договору, а регульовані цієї ухвалою умови та порядок отримання кредитування, у тому числі пільг з його отримання, визначають ці умови за зовсім інший період. Суд також звертає увагу, що за змістом п. 6.3. Кредитного договору, у разі змін у законодавстві щодо правовідносин, передбачених в цьому договорі, у тому числі у разі, якщо буде змінено період, за який сплачується періодичний платіж з погашення кредиту, а також в інших випадках, в цей договір вносяться зміни та доповнення шляхом укладення додаткового договору до цього договору. Однак як вбачається з матеріалів справи жодних змін чи доповнень з цих підстав сторонами в цей договір не вносилося. Відповідач посилається на абз. 1-3 ч. 6 ст. 57 ЗУ «Про правотворчу діяльність» як на правову підставу припинення чинності Міською цільовою програмою забезпечення молодих сімей та одиноких молодих громадян м. Львова на 2018-2022. Згідно зі ст. 19 цього Закону, в Україні встановлюється така ієрархія нормативно-правових актів: … 5) постанови Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Національного банку України приймаються на основі та на виконання Конституції України та (або) законів, чинних міжнародних договорів України, постанов Верховної Ради України та указів Президента України, мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, передбачені пунктами 6-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України; … 13) акти органів місцевого самоврядування приймаються на основі та на виконання Конституції України та (або) законів, чинних міжнародних договорів України і є обов`язковими до виконання на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (територіальної громади)». Відповідно до ч. 2 ст. 8 цього Закону, нормативно-правовий акт це офіційний документ, прийнятий (виданий) суб`єктом правотворчої діяльності в установленому Конституцією України та (або) законом порядку у письмовій формі (крім випадків, визначених частиною другою статті 47 цього Закону), який містить норму (норми) права і розрахований на неодноразову реалізацію. Тобто, нормативно-правовий акт органу місцевого самоврядування має бути обов`язковим для всіх, а не конкретно визначеного кола осіб, які визначаються певними критеріями за наявності яких, останні мають їх виконувати. Виходячи із цього визначення, Міська цільова програма забезпечення молодих сімей та одиноких молодих громадян м. Львова на 2018-2022 не є нормативно-правовим актом, а тому до неї не можуть застосовуватися норми цього Закону. Відповідно до статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно зі статтею 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду сформулювала такі правові висновки. Підстави для зміни або розірвання договору визначені у статті 651 ЦК України. За загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті). Про таку зміну або розірвання сторони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд, крім випадків, обумовлених договором або у законодавстві. Тоді як зміна чи розірвання договору у судовому порядку є, зокрема, юридичним наслідком істотного порушення зобов`язання іншою стороною (пункт 2 частини першої статті 611, абзац другий частини другої статті 651 ЦК України), тобто способом реагування та захисту права від такого порушення, яке вже відбулося. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина друга статті 651 ЦК України). З огляду на зміст припису абзацу першого вказаної частини інші випадки, ніж істотне порушення договору, для його зміни або розірвання у судовому порядку можуть бути встановлені законом або самим договором. Настання цих випадків зумовлює право сторони ініціювати у суді питання зміни чи розірвання відповідних правовідносин. Порушення договору на предмет істотності суд оцінює виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що допустила порушення договору, не має значення ні для оцінки істотності порушення, ні для виникнення права вимагати зміни чи розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. У кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору". Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Мова йде не лише про грошовий вираз зазначеної шкоди, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданої порушенням договору шкоди із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення. Інакше кажучи, для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише наявність порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно суттєвою є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати (аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункти 117-120)). У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою статті 652 ЦК України, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона (частини перша та друга статті 652 ЦК України). Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (частина четверта статті 652 ЦК України). Справді, на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані обставини, що виникають після укладення договору, істотно порушують баланс інтересів сторін і суттєво знижують для кожної з них очікуваний результат договору. Право змінити чи розірвати договір у разі істотної зміни обставин, які були визначальними на час його укладення, направлене на захист сторін договору від настання ще більш несприятливих наслідків, пов`язаних із подальшим його виконанням за існування обставин, що відповідають характеристикам, визначеним у статті 652 ЦК України. За загальним правилом у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, його можна змінити чи розірвати за згодою сторін. Можливість такої зміни або розірвання може бути обмежена, коли інше передбачає договір або випливає із суті зобов`язання (абзац перший частини першої статті 651 ЦК України). Припис абзацу другого частини першої статті 652 ЦК України встановлює критерій, за яким для зміни чи розірвання договору на підставі цієї статті обставини, якими, укладаючи його, керувалися сторони, мають змінитися настільки, що, якби останні могли це передбачити, то б узагалі не уклали договір чи уклали б його на інших умовах. За відсутності істотної зміни обставин, зокрема за незначної їх зміни або за виникнення труднощів у виконанні договору, які сторони могли розумно передбачити, на підставі статті 652 ЦК України договір не можна змінити ні за згодою сторін, ні за рішенням суду. Істотна зміна обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, має бути не наслідком поведінки сторін, а бути зовнішньою щодо юридичного зв`язку між ними. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин за рішенням суду, виходячи з принципу свободи договору (пункт 3 частини першої статті 3, частина перша статті 627 ЦК України), є винятковим заходом. Для застосування судом відповідного повноваження потрібна як сукупність чотирьох умов, визначених у частині другій статті 652 ЦК України, так і встановлення того, що розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (частина четверта цієї статті), тобто що таке розірвання буде необґрунтованим згідно з принципом "найменших негативних наслідків" для сторін договору (близькі за змістом висновки див. у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 вересня 2019 року у справі № 910/17469/18 (пункти 41-42), від 19 листопада 2019 року у справі № 910/9859/18 (пункти 37, 41-44), від 25 лютого 2020 року у справі № 922/2279/19 (пункти 8.8-8.12), від 19 липня 2022 року у справі № 910/14155/21 (пункт 8)). Укладаючи кредитний договір, Позивачка керувалася тими умовами отримання кредиту, які були прописані у договорі, та розраховувала на виконання зобов`язань кредитором за умови настання конкретних умов, у цьому випадку компенсацію 25% суми кредиту у разі народження другої дитини. Фактично, такими неправомірними діями, Відповідач в одноособовому порядку змінює істотну умову договору без згоди іншої сторони договору, що має наслідком повернення 100% основної суми отриманого кредиту, замість 75%. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, з урахуванням викладеного, оскільки між сторонами кредитного договору існують правовідносини, правове регулювання яких, крім загальних норм договірних зобов`язань, здійснюється Положенням та прийнятою у відповідності до цього Положення ухвалою Львівської міської ради № 2797 від 21.12.2017, у Відповідача є передбачений нормативно-правовим актом та положеннями кредитного договору обов`язок застосувати для Позивачки пільгу у розмірі 25%. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та зобов`язати Відповідача внести зміни до кредитного договору № 478 зі зазначенням обсягів щоквартальних платежів за кредитом з урахуванням погашення з бюджетних коштів 25 відсотків суми зобов`язань за кредитом. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивачки у повному обсязі.

Outcome: approved