Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, 16.01.2007 року у Красновільській сільській раді Маневицького району Волинської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 01. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що сторони уклали між собою шлюб, який зареєстрований 16.01.2007 року у Красновільській сільській раді Маневицького району Волинської області, актовий запис № 01. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина- [PERSON] , [INFO] . Сторони не проживають однією сім`єю, фактично шлюбні відносини припинилися у 2024 році, сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейні відносини як подружжя подальше спільне життя із збереженням шлюбу буде суперечити інтересам кожного з подружжя. Між сторонами відсутні спори з приводу розподілу спільного майна. Підстав щодо примирення не існує. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача . Відповідач проти позову не заперечував ,просив слухати справу у його відсутність. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає вимоги позову такими, що підлягають задоволенню, виходячи із такого. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 16.01.2007 року у Красновільській сільській раді Маневицького району Волинської області, актовий запис № 01. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина- [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач, скориставшись даним правом, звернулась до суду з позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Положеннями ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, позивач продовжувати шлюбні відносини не бажає, сім`я існує формально, відсутні спільні інтереси, спору між сторонами щодо спільно нажитого майна подружжя та місця проживання дитини не вбачається. На підставі зазначеного, а також беручи до уваги пояснення позивача у позовній заяві, суд дійшов висновку, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим та задовольняє позов про розірвання шлюбу. Далі, позивачка в прохальній частині позовної заяви, просить стягнути з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: суму судового збору в розмірі 968,96 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн. Відповідно до положень ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір включено до складу судових витрат. Оскільки позовні вимоги про розірвання шлюбу задоволено повністю, відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 968,96 грн., сплачений позивачкою, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного та

Outcome: approved