Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Позивач системою «електронний суд» звернувся до суду із даним позовом, в якому вказав, що 28.08.2020 р. відповідач уклав кредитний договір з ТОВ «Фінансова компанія» Центр фінансових рішень» № 7364911416, за яким відповідачу видано кредит у сумі 72458,10 грн. В подальшому, 17.12.2021 права вимоги за вказаним вище кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк». Відповідач неналежним чином виконував обов`язки за кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 85077, 35 грн. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість у розмірі 85077,35 грн, а також судовий збір 2422,40 грн. 30.10.2025 ухвалою суду відкрито провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу направлено копію ухвали, судову повістку та копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позові просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідачка та її представник не з`явилися, представник відповідачки подав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідачки подав відзив на позовну заяву де просив у позові відмовити та посилався на наступні аргументи. У договорі не чітко вказаний строк кредитування як цифра «48» без вказівки, чи це є дні, місяці або години. Така невизначеність не дає можливість перевірити вірність нарахування відсотків. Позивач не долучив первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по кредитному договору, це унеможливлює перевірити, як факт наявності заборгованості у відповідача, так і встановити її розмірі. Так само не надано доказів надання кредитних коштів відповідачу. Доведення заборгованості має підтверджуватися саме первинними документами бухгалтерського обліку, про що, серед іншого зазначено у Постанові Верховного Суду України від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц. Один лише розрахунок заборгованості не може слугувати належним та допустимим доказом наявності заборгованості та його розміру, та аналогічні висновки наведені у постанові ВСУ від 29.01.2020 у справі №755/18920/18. У даній справі позивач надав на підтвердження боргу лише розрахунок заборгованості. Цей розрахунок не містить посилання на облік руху коштів, та документального підтвердження таких операцій, а тому є недопустимим та неналежним доказом. Представник позивача надав додаткові письмові пояснення, де зазначив наступне. Відповідач підписала як паспорт кредиту,так і сам кредитний договір, отже немає підстав вважати договір неукладеним. Відповідачка ознайомилася з умовами договору, і мала можливість не укладати його у разі незгоди із умовами кредитування. Паспорт кредиту є невід`ємною частиною кредитного договору. Строк дії договору є визначеним. Так, у пункті 6 Паспорту кредиту вказано графік платежів, і гранічною датою є серпень 2024 року, тобто договорі діяв 48 місяців (або 4 роки). Кредитні кошти були видані відповідачці у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою. Отже позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі. Представник позивача вказав, що до позовної заяви додано заяву-договір, виписки з рахунків відповідача, а також розрахунок заборгованості, що підтверджують факт отримання коштів відповідачем. Тому аргумент,що позивачем не додано виписки з рахунків є хибним. Виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості. Розрахунок заборгованості повністю відповідає виписці з рахунку відповідача. Відповідач не спростував розрахунку позивача та не навів власний розрахунок. Таким чином, позивач належно довів розмір заборгованості в розрахунку, а відповідач не спростувала його належним чином. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Таким чином, враховуючи волевиявлення сторін, суд ухвалює рішення на підставі наявних доказів. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судом, на підставі наданих матеріалів, встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 28.08.2020 між ТОВ ФК «ЦФР» та [PERSON] уклали кредитний договір №7364911416, який підписано сторонами. Також, сторонами підписано паспорт споживчого кредиту та анкету-заяву на отримання послуг в ТОВ «ФК «ЦФР». У кредитному договорі №7364911416 зазначено предмет договору, а також умови договору. В пунктах 1.2 та 1.3 сторони погодили суму кредиту 72458,10 грн та строк кредитування у «48», а також зазначено, що позичальник зобов`язаний сплачувати проценти та повертати кредит на умовах, передбачених у паспорті кредиту, який є невід`ємною частиною договору. У пунктах 2.1 та 2.2. сторони погодили, що усі інші умови кредитного договору викладені у паспорті кредиту та в умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.05.2020, і ці документи разом складають єдиний кредитний договір. Підпис [PERSON] проставлено у спеціально відведеному розділі «підпис позичальника» поруч з ПІБ відповідача у нижньому правому куті аркуша. У паспорті кредиту від ТОВ «ФК» ЦФР» № 7364911416, у пункті 4 зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань позичальника, а саме тип кредиту: кредит; сума/ліміт кредиту: 72458,10 грн; строк, на який надається кредит: «48». У пункті 5 зазначено інформацію щодо орієнтованої реальної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для позичальника. У даному пункті паспорту у таблиці сторони погодили процентну ставку у розмірі 2,49% від суми кредиту на місяць, а також річну процентну ставку 0,01% від суми за договором. Також у пункті 6 зазначено порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів). Останній платіж зазначений 05.09.2024, що відповідає кредитування на 48 місяців. У паспорті кредиту на сторінках 1-2, проставлено підпис позичальником у спеціально відведеному розділі «підпис позичальника» поруч з ПІБ відповідача. ТОВ ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» уклали договір про відступлення прав вимоги № 171221 від 17.12.2021, за яким позивач набув право вимоги за кредитним договором, серед яких, як вбачається з витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу №171221 від 17.12.2021 у тому числі і право вимоги до [PERSON] (порядковий номер 3537) за кредитним договором на загальну суму боргу 72458,10 грн за кредитним договором №7364911416. Згідно до розрахунку заборгованості боржника [PERSON] , складеного АТ «Таскомбанк», за вказаним кредитним договором станом на 01.05.2025 заборгованість становить 85077,35 грн та складається з тіла кредиту у розмірі 54709,26 грн; заборгованості по простроченим відсоткам 7,59 грн; заборгованості за щомісячними процентам (в т.ч. прострочена) 30360,50 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до частини 3 статті 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Наявними у справі доказами доведено, що ТОВ ФК «ЦФР» та [PERSON] 28.08.2020 уклали кредитний договір №7364911416 та погодили у ньому суму кредиту 72458,10 грн; процентну ставку у розмірі 2,49% від суми кредиту на місяць, а також річну процентну ставку 0,01% від суми за договором; а також строк, на який надається кредит: 48 місяців та графік щомісячних платежів на погашення кредиту та сплати відсотків. Твердження представника відповідачки про те, що строк кредитування не є погодженим і строк у «48» не конкретизований, спростовується паспортом кредиту, у якому сторони погодили конкретний графік погашень кредиту, з якого вбачається, що він відповідає кредитуванню у 48 місяців. Даний паспорт кредиту сторони визнали у договорі невід`ємною складовою договору. Що стосується розміру заборгованості та її наявності суд зазначає таке. Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні; нормативно-правовий акт № 996-XIV від 16.0">статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. До таких висновків прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18) Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України встановлені Положенням про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Пунктом 62 розділу IV вищезазначеного Положення передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до п. 63 розділу IV Положення,виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: назву документа (форми); дату складання; найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки з рахунку клієнта банку є належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Аналогічний висновку викладений у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц. У якості доказу наявності заборгованості та її розміру у 85077,35 грн, представник позивача надав до суду розрахунок заборгованості, складений головним бухгалтером АТ «Таскомбанк» із позначкою виконавця: Степанець І.Б. У додаткових поясненнях представник позивача зазначає, що борг підтверджується виписками з банківських рахунків відповідачки. Проте матеріали справи не містять виписок із банківських рахунків відповідачки. У додатках до позову також не зазначений документ «виписки з банківських рахунків» Оглядом електронної системи діловодства «Д-3» також не встановлено, що разом із позовом системою «електронний суд» представник позивача надав до суду виписку з банківських рахунків, на які він посилається у додаткових поясненнях. Тому, суд констатує, що як на підтвердження розміру боргу та його наявності, представником позивача було надано до суду лише розрахунок заборгованості. У постанові від 13.05.2020 у справі № 219/1704/17 Верховний Суд зазначив, що посилання банку на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи надавався кредит, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем. Згідно до частин 3 та 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд вважає, що один лише розрахунок заборгованості за кредитом не є належним та допустимим доказом наявності цієї заборгованості та її розміру. Первісних бухгалтерських документів, з яких би вбачався рух грошових коштів позичальника, та відповідав би вказаним у розрахунку боргу нарахуваням, позивач до суду не подав. За відсутності інших доказів, якими позивач обґрунтовує здійснений ним розрахунок заборгованості з тіла кредиту та процентів, суд позбавлений можливості перевірити та встановити чи взагалі наявна заборгованість у відповідачки перед позивачем, яким являється вірний розмір цієї заборгованості, а також коректність всіх боргових нарахувань. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, в порушення вказаної вище вимоги процесуального закону, судом встановлено, що позивач не надав належних доказів на підтвердження наявності у [PERSON] перед позивачем кредитної заборгованості та розміру такої заборгованості. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Проте позивач не надав суду належних, достовірних та достатніх доказів для доведення наявності боргу за кредитним договором і його розміру, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Зважаючи на результат вирішення спору, відповідно до ст.144 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed