Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вимогою стягнути з відповідача борг за договором позики відповідно до розписки від 03.06.2022 року в розмірі 26000,00 грн., 3% річних з простроченої суми в сумі 2340,00 грн. та судові витрати. Посилається між сторонами укладено усний договір позики. На виконання договору відповідач 03.06.2022 року надав розписку про отримання від позивача грошових коштів у борг в сумі 26000,00 грн., які зобов`язувався повернути в строк до 15.09.2022р. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, кошти не повернув. Судове засідання було призначене на 22.01.2026р. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач, повідомлений судовою повісткою через поштове відправлення Укрпошта R067046102956, відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України за адресою його зареєстрованого місця проживання, яка вручена члену сім`ї, що відповідно до вимог ч.3 ст.130 ЦПК України вважається врученою, у судове засідання не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив. Відзиву не подав. Приймаючи до уваги що позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов такого висновку. Позивач надав суду оригінал боргової розписки від 03.06.2022 року, якою доводиться та обставина, що відповідач позичив у позивача гроші в сумі 26000,00 грн з терміном повернення суми позики до 15.09.2022р року. Згідно ст.ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) вказано: «У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої статті 1049 ЦК України)». Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2023 року у справі № 127/35718/21. Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Таким чином, наявність боргового документа, а саме боргової розписки у позивача свідчить про те, що відповідач не виконав зобов`язань по поверненню боргу в строк до 15.09.2022р та є таким, що прострочив виконання зобов`язання по поверненню позики. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Позивач розрахунку 3 % річних не надав. Отже суд виходить із того, що відповідач прострочив зобов`язання починаючи з до 16.09.2022р. В п.18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За таких умов, суд вважає що вимоги про стягнення 3% річних за цей період не підлягає задоволенню. За таких обставин у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1211,20 грн судового збору.

Outcome: approved