Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіальної громади м. Павлограда в особі Павлоградської міської ради, [PERSON] , у якому просила суд : встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а саме те, що [PERSON] , [INFO] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] , [INFO] , не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини; визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою : [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . У обґрунтування позову представник позивача - адвокат Бодрова Ю.О. зазначила, що 11.12.1982 року позивачка отримала ордер № 202358 серії Х1-82 на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ордеру, сім`я складається з 4 осіб, тобто позивачка, її чоловік - [PERSON] та два рідних сина, які зазначені на зворотному боці ордеру: [PERSON] та [PERSON] , які з 17.12.1982 року були зареєстровані за однією адресою місця проживання. 18.12.1997 року вони разом приватизували квартиру за адресою: [ADDRESS] . 28.07.2011 року позивачкою було складено заповіт, відповідно до якого все її майно на день її смерті заповідає [PERSON] , [INFO] . Від спільного шлюбу з [PERSON] вони мали 2 (двох) синів: [PERSON] , [INFO] - помер [INFO] ; [PERSON] , [INFO] - помер [INFO] . [PERSON] , [INFO] , не прийняв спадщину після свого батька. 26.12.2024 року позивачка звернулася до Першої державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилася після [PERSON] , померлого [INFO] . Однак, 26.12.2024 року отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутній факт родинних відносин із спадкодавцем. При перевірці в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб та отриманні повного витягу № 00047771709 від 01.11.2024р. було виявлено запис в графі відомості про відмітки зроблені в актовому записі про розірвання шлюбу від 21.09.1981 р. Позивачка підтверджує факт того, що 21.09.1981 р. шлюб зі спадкодавцем [PERSON] було розірвано, проте останні залишились перебувати у фактичних шлюбних відносинах, проживати разом, вести спільне господарство по [INFO] (день смерті спадкодавця). Вважає, що вона прийняла спадщину після померлого [PERSON] , як особа що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Ухвалою від 08.09.2025 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження. За клопотанням позивачки витребувано у приватного нотаріуса Павлоградського районного нотаріального округу матеріали спадкової справи. Ухвалою від 03.11.2025 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду. Представник позивача - адвокат Бодрова Ю.О. у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник Павлоградської міської ради - Абрамова Н.М. у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Державний нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О.М. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Суд, з`ясував обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, встановив наступне. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . (а. с. 7) Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме 1/3 частина квартири, що розташована за адресою : [ADDRESS] . 1/3 частина квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло - на підставі спільної власності. (а. с. 11) 10 червня 2024 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сулейманової С.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що жодних документів, що підтверджують споріднення, заявницею не подано. Факт родинних стосунків зі спадкодавцем заявницею не підтверджено. Як зазначає позивачка у позові з [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу народились діти. 21.09.1981 року шлюб було розірвано, але з чоловіком вони продовжили спільно проживати як чоловік та жінка, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного. [INFO] народився [PERSON] , батьками записані: [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . [INFO] народився [PERSON] , батьками записані: [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 21.09.1981 року розірвали шлюб. 11.12.1982 року позивачка отримала ордер № 202358 серії Х1-82 на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ордеру, сім`я складається з 4 осіб, [PERSON] - наймач, [PERSON] - чоловік, [PERSON] , [PERSON] - сини. Згідно даних паспорту [PERSON] , серія [NUMBER] , [PERSON] , серія [NUMBER] з 17.12.1982 року вони були зареєстровані адресою: [ADDRESS] . Сини [PERSON] - [PERSON] , [INFO] - помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 01 липня 2010 року; [PERSON] , [INFO] - помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 05 серпня 2010 року. 28.07.2011 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно на день її смерті заповіла [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчено нотаріусом Першої Павлоградської держнотконтори, та зареєстровано в реєстрі за № 1-3200. Згідно довідки про місце проживання від 13.01.2024 виданої Головою ОСББ «Садовніченко, 6» [PERSON] , [INFO] проживала з чоловіком [PERSON] , [INFO] , до його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . 10 червня 2024 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сулейманової С.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що жодних документів, що підтверджують споріднення, заявницею не подано. Факт родинних стосунків зі спадкодавцем заявницею не підтверджено. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 504/2024 до майна померлого [INFO] [PERSON] , інші спадкоємці після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини не зверталися. В силу ч.ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. За встановлених обставин, суд вважає доведеним факт проживання [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з [PERSON] , який помер [INFO] , у період не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини. Встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству й тягне для позивачки юридичні наслідки, які мають для неї значення. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. (частина 1 статті 392 ЦК України) Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). На підставі частини 1 статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Під час розгляду справи судом встановлено, що спадкодавцеві на праві приватної власності належить нерухоме майно, позивач, яка проживала із спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини є спадкоємцем спадкового майна, звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку. Надані позивачем докази прийняті судом до уваги, підстав для їх відхилення не вбачається. Кожний аргумент, наведений позивачем, відноситься до предмета спору, обґрунтований з огляду на законодавство і містить підстави для задоволення позову [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved