Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовної заяви Заявниця [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою [PERSON] , [INFO] . Однак у свідоцтві про її народження особою, яка складала даний документ допущено помилку при зазначенні прізвищ батьків та, відповідно, її прізвища, а саме, помилково зазначено прізвище матері як « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Тому і прізвище заявниця вказане як « [PERSON] ». Таким чином, заявниця мала прізвище « [PERSON] » до укладання шлюбу із [PERSON] [INFO] , тоді змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] померла мати заявника [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. За життя моя матір склала заповіт, яким заповіла належний їй на праві власності жилий будинок та все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося своїм дітям: сину - [PERSON] (брату заявниці) та доньці - [PERSON] . Після смерті [PERSON] , заявниця звернулася до приватного нотаріуса Верховецької В.Е. із заявою про прийняття спадщини. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] відмовлено та надане роз`яснення про необхідність підтвердження родинних відносин із матір`ю. У зв`язку з цим, виникла необхідність встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . На підставі викладеного, просила встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в селі Орлове Солонянського району Дніпропетровської області є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Заяви учасників процесу по суті справи. Заінтересовані особи правом на надання заяв по суті не скористалися. Рух справи. Ухвалою від 03.12.2025 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи (а.с. 19). Заявниця [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами. Заявлені вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав, також надала копії сімейних фотографій (а.с. 23-24). Від приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Верховецької В.Е. надійшла 20.01.2026 заява про слухання справи без її участі, вважала, що не є заінтересованою особою (а.с. 21). Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. У свідоцтві про народження заявниці [PERSON] , яка народилася [INFO] зазначено прізвище її матері як [PERSON] . Прізвище заявниця у свідоцтві про народження також вказане як « [PERSON] » (а.с. 5). Заявниця вказує, що прізвище її матері є [PERSON] . Заявниця уклала шлюбу із [PERSON] 25.09.1976 року, змінивши прізвище на « [PERSON] » (а.с. 6). [INFO] померла мати заявниця [PERSON] (а.с. 10). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Заявниця звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Верховецької В.Е. із заявою про прийняття спадщини. У видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] їй приватним нотаріусом Верховецькою В.Е. відмовлено та надане роз`яснення №249/02-14 від 01.10.2025 про необхідність підтвердження родинних відносин між мною та моєю матір`ю, в якому вказано, що доказом родинних відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних відносин. На підтвердження родинних відносин з померлою було надано свідоцтво, про народження [PERSON] , з якого вбачається, що матір`ю зазначено [PERSON] , водночас у свідоцтві про смерть спадкодавець записана як [PERSON] , а сама заявниця звернулась під прізвищем [PERSON] . Документів, що підтверджують зміну прізвища матері з « [PERSON] » на « [PERSON] » та зміну прізвища дочки з « [PERSON] » на « [PERSON] » не надано. Крім того, у наявному в матеріалах спадкової справи заповіті спадкодавиця вказала, що «заповідає своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] ». Однак через наявні розбіжності в прізвищах як спадкодавця, так і спадкоємця, нотаріус позбавлений можливості встановити факт родинних відносин та ототожнити особу спадкодавця з дочкою, зазначеною у заповіті (а.с. 13). Родинні відносини заявниці із матір`ю [PERSON] підтверджуються тим, що у свідоцтві про її народження і паспорті співпадає її ім`я та по- батькові, дата народження. У свідоцтві про смерть метрі заявниці, яка померла [INFO] прізвище матер вказане як « [PERSON] », а ім`я та по-батькові « [PERSON] » співпадають із іменем та по-батькові матері заявниці у її свідоцтві про народження. Виконавчим комітетом Святовасилівської сільської ради надана відповідь від 08.05.2024 про те, що у реєстрі територіальної громади/Єдиному державному демографічному реєстрі про місце реєстрації фізичної особи містяться дані про [PERSON] , [INFO] , місце народження Волинська обл., Любешінський р-н, село Деревок. Зареєстрована за адресою (до моменту смерті одна): [ADDRESS] . Померла [INFO] (а.с. 11). Також заявниця надала копію самого заповіту від 21.01.1994, у якому [PERSON] вказала, що заповідає майно своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). 2. Мотивувальна частина Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Згідно з ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. За приписами ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно про встановлення факту зазначається: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20). Відповідно до п. 117 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року по справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13-на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення і встановити його іншим шляхом неможливо. Суд приходить до висновку про доцільність задоволення заяви, оскільки такий факт підтверджений належними і допустимими доказами. Розподіл судових витрат. Щодо судового збору. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Заявниця подала заяву про звільнення її від сплати судового збору, оскільки її дохід становить пенсія у розмірі 3201,52 грн. на місяць, на підтвердження чого надала довідку ГУ ПФУ у Дніпропетровській області (а.с. 115). Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або 2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або 4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника. Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Разом із тим, заявниця не має підстав для звільнення від сплати судового збору, оскільки її дохід становить 3201,52 грн. на місяць, тобто 38418,24 на рік, ставка судового 605,60 грн, що є не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік. Оскільки судовий збір заявниця не сплатила при поданні заяви, він підлягає стягненню на користь держави.

Outcome: approved