Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

в обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що 30.09.2024 року між нею та відповідачем укладено ліцензійний договір № 39 про передачу невиключної ліцензії на право користування секретом виробництва (ноу-хау) «В-12 Коффі Ту Гоу» та право користування дизайном логотипу «В-12 Коффі Ту Гоу» (далі ліцензійний договір № 39). Відповідно до умов цього договору відповідач як ліцензіар надав позивачці як ліцензіату на строк дії цього договору і за винагороду, яка виплачується ліцензіатом, невиключну ліцензію на право використання вказаних секрету виробництва (ноу-хау) та дизайну логотипу. Кав?ярня самообслуговування «В-12 Коффі Ту Гоу» (далі кав`ярня самообслуговування) - суб?єкт господарювання, що діє під комерційним найменуванням «В-12 Коффі Ту Гоу», здійснення підприємницької діяльності якого нерозривно пов?язане з використанням ліцензії і логотипу ліцензіара. Відповідно до згаданого договору позивачка оплатила послуги відповідача у розмірі 4 155 грн. 30.09.2024 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] як продавцем та позивачкою як покупцем укладено договір № 39 купівлі-продажу мобільної кав?ярні самообслуговування (далі договір № 39 купівлі-продажу). Відповідно до умов цього договору продавець продає, а покупець приймає у власність та оплачує вартість вказаної кав?ярні в комплектації, що зазначена в Специфікації до даного договору. Продавець зобов?язується протягом 45 робочих днів з дня зарахування 100% вартості кав?ярні на розрахунковий рахунок продавця передати цей об`єкт у кількості, якості та комплектації відповідно до договору. Поставка кав`ярні здійснюється продавцем протягом 45 робочих днів з дня зарахування вказаної вартості кав?ярні на розрахунковий рахунок продавця. 30.09.2024 року позивачка оплатила в повному розмірі вартість даної кав?ярні, а саме 277 970 грн. 30.09.2024 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] як виконавцем та позивачкою як замовником укладено договір № 39 про надання інформаційних послуг та підбір локації. Відповідно до умов цього договору виконавець зобов?язався надати замовнику послуги по інформаційному забезпеченню щодо підбору локації для розташування кав?ярні самообслуговування, а замовник зобов?язався прийняти надані послуги та оплатити їх на умовах, передбачених цим договором. Сторони домовились, що виконання договору має місце у випадку, коли замовником отримано ліцензію на право користування комерційним найменуванням "В-12 Коффі Ту Гоу" та укладено договір купівлі-продажу цього об`єкту 30.09.2024 року позивачка на виконання умов цього договору оплатила 20 000 грн. З 02.10.2024 року відповідач розпочав здійснювати підбір локацій для розташування кав?ярні самообслуговування. 04.10.2024 року надійшла перша пропозиція щодо локації під розміщення кав?ярні, а саме Кременчуцький центральний ринок (м. Кременчук, вул. Першотравнева, буд. 43, Полтавської області), однак, позивачку не влаштувало запропоноване місце. Згодом позивачці запропоновано локацію за адресою: [ADDRESS] . Однак, виконавець просив замовника надати контактні дані, щоб поспілкуватися з потенційними орендодавцями вказаного приміщення, перекладаючи таким чином обов?язки на позивачку, хоча за умовами згаданого договору, обов?язком замовника є здійснити підбір локації для розташування кав?ярні самообслуговування. Аналогічна ситуація склалася із запропонованою виконавцем локацією за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, замовнику пропонувалася така послуга, як підбір локації, вартість якої була 20 000 грн., однак, вона повинна самостійно домовлятися з орендодавцями про розміщення локацій та проводити огляд безпосередньо. Згодом виконавцем були запропоновані і інші локації, однак остаточно сторони погодили локацію за адресою: [ADDRESS] , і 28.10.2024 року підписано відповідний договір оренди для розміщення кав?ярні самообслуговування. Тому, відповідно до договору можна вважати, що вказану локацію вдалося обрати протягом 45 календарних днів з дня підписання цього договору, однак, підбір локації та спілкування з орендодавцями здійснювала виключно позивачка самостійно, що в свою чергу означає порушення умов договору виконавцем. Позивачка також вказує, що після укладення вказаного договору оренди замовник обіцяв здійснити фінальне тестування кав?ярні на справність та підготувати її до відвантаження. Однак, за умовами договору № 39 купівлі-продажу продавець зобов?язався протягом 45 робочих днів з дня зарахування 100% вартості кав?ярні на розрахунковий рахунок продавця передати кав?ярню у кількості, якості та комплектації відповідно до договору. Саме 30.09.2024 року позивачкою сплачено 100% вартості кав?ярні на розрахунковий рахунок продавця. Тому перебіг строку поставки даної кав?ярні розпочався з 30.09.2024 року та сплив 14.11.2024 року. Позивачка зазначає, що вона неодноразово зверталась до відповідача, з вимогою пояснити чому відбувається затримка та коли все-таки буде доставлена кав?ярня самообслуговування. Протягом всього часу затримки відповідач знаходив відмовки та повідомляв або про несправність кав?ярні, або про дефіцит персоналу, майстрів, які б могли встановити кав`ярню. 17.12.2024 року відповідач повідомив позивачку, що проводяться фінальні тестування кав?ярні та продовжує існувати дефіцит ресурсу. Тому з боку відповідача вживаються всі можливі заходи, щоб якнайшвидше доставити кав?ярню самообслуговування . 02.01.2025 року позивачка повідомила відповідача, що буде змушена розірвати договір та вимагатиме повернення коштів за кав?ярню з урахуванням пені за збитків, які вона понесла у зв?язку з невиконанням відповідачем умов договору. 09.01.2025 року позивачці доставлено кав`ярню самообслуговування. Однак, вказаний строк вже перевищив 100 днів з моменту підписання договору. Тому позивачка вважає, що у зв?язку з невиконанням відповідачем обов?язків, встановлених відповідно до договору, вона понесла як моральну, так і майнову шкоду. Крім того, позивачка вказує, що 09.01.2025 року їй було передано кавомашину марки « [INFO] » (серійний номер: 32121355) та меблеву конструкцію. Ці об`єкти перебували у вживаному стані, мали потертості як ззовні, так і всередині, нижні дверцята кав?ярні були провислі, що призводило до потрапляння води всередину. Після тривалих розмов щодо неналежної комплектації кав?ярні (несправний роутер, відсутність розетки, відсутність гвинта кріплення, кришки та стаканів для кави, які мали бути в стартовому наборі) відповідач запропонував надати матеріали (а саме каву та вершки) на суму 1 370 грн. та пообіцяв що їх реалізація принесе 4 000 грн. прибутку. Отже, коефіцієнт чистого прибутку (загальний прибуток поділений на вартість матеріалів), що становив "2, 9". Відповідно до умов згаданого договору оренди від 28.10.2024 року кав`ярна мала почати працювати 01.11.2024 р., оскільки поставка вказаного об`єкту мала бути здійснена відповідачем протягом 45 робочих днів з дня зарахування повної вартості кав`ярні на банківський рахунок останнього. Період, за який позивачка обчислює збитки у виді упущеної вигоди, розпочався 01.11.2024 року та тривав по 09.01.2025 року, що складає 70 днів. Щодо прибутку, який позивачка мала б отримати за зазначений період, то відповідач обіцяв, що за 1 день продаж складатиме близько 30 - 40 чашок кави, середня вартість вартість однієї чашки становить 40 грн., що в підсумку означає, що прибуток за день мав би становити близько 1 400 грн. Тоді б загальний прибуток за 70 днів становив 98 000 грн. Застосовуючи вказаний коефіцієнт чистого прибутку, можна розрахувати вартість матеріалів (кави та вершків), як 34 000 грн. Тому різниця між між загальним прибутком та вартістю матеріалів, а відповідно й розмір збитків у виді упущеної вигоди, становить 64 000 грн. Так, в період з 19.11.2024 року по 16.01.2025 року нею сплачено податки в загальному розмірі 7 000 грн. та понесено витрати на бухгалтерські послуги в розмірі 1 700 грн., хоча фактичну господарську діяльність вона не здійснювала з вини відповідача у зв`язку з вищевикладеними обставинами, а саме: 19.11.2024 р. сплачено податки на суму 1 420 грн.; 11.12.2024 р. на суму 1 420 грн., 15.01.2025 р. на суму 1 600 грн., 16.01.2025 р. - 800 грн. та 1 760 грн. Тому позивачка просить стягнути з відповідача на її користь відшкодування збитків у виді упущеної вигоди в загальному розмірі 64 000 грн., та реальних збитків у загальному розмірі 8 700 грн. а також судові витрати. Позивачка в судове засідання не з`явилася, 30.09.2025 року її представник, адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна подала заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи належно повідомлявся, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутності та не подав відзив на позовну заяву. Стадія ухвалення даного рішення судом визначена по 26.01.2026 року. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторона позивача згідна із таким порядком судового розгляду В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи (їх представників), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 30.09.2024 року між позивачкою та відповідачем укладено ліцензійний договір № 39 про передачу невиключної ліцензії на право користування секретом виробництва (ноу-хау) «В-12 Коффі Ту Гоу» та право користування дизайном логотипу «В-12 Коффі Ту Гоу» (а. с. 14-26). Відповідно до умов цього договору ліцензіар надав позивачці як ліцензіату на строк дії цього договору, який становить 12 місяців, і за винагороду, яка виплачується ліцензіатом, невиключну ліцензію на право використання секрету виробництва (ноу-хау) «В-12 Коффі Ту Гоу» та дизайну логотипу «В-12 Коффі Ту Гоу». Кав?ярня самообслуговування «В-12 Коффі Ту Гоу» - суб?єкт господарювання, що діє під комерційним найменуванням «В-12 Коффі Ту Гоу», здійснення підприємницької діяльності якого нерозривно пов?язане з використанням ліцензії і логотипу ліцензіара. Згідно з даними квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.3915021586.1 від 30.09.2024 року того дня позивачка перерахувала на банківський рахунок відповідача грошові кошти в загальному розмірі 4 155 грн. на виконання умов зазначеного ліцензійного договору про передачу невиключної ліцензії на права користування зазначеним секретом виробництва та вказаним дизайном логотипу (а. с. 68). Судом також встановлено, що 30.09.2024 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] як продавцем та позивачкою як покупцем укладено договір № 39 купівлі-продажу мобільної кав?ярні самообслуговування (а. с. 32-37). Відповідно до умов цього договору продавець продає, а покупець приймає у власність та оплачує вартість мобільної кав?ярні самообслуговування в комплектації, що зазначена в специфікації до договору. Продавець зобов?язується протягом 45 робочих днів з дня зарахування 100% вартості кав?ярні на розрахунковий рахунок продавця передати кав?ярню у кількості, якості та комплектації відповідно до умов договору. Підпунктом 4.6.1 передбачено, що поставка кав?ярні здійснюється продавцем протягом 45 робочих днів з дня зарахування 100% вартості кав?ярні на розрахунковий рахунок продавця. Про готовність кав?ярні до відвантаження продавець повідомляє покупця електронною поштою або через будь-який зручний месенджер («WhatsApp», «Viber», «Telegram» та ін.); строк повідомлення - не пізніше ніж за 3 календарні дні перед відвантаженням (зазначений термін включає день повідомлення про готовність кав?ярні до відвантаження). У разі, якщо протягом 2 календарних днів з моменту направлення повідомлення про готовність кав?ярні до відвантаження (термін включає день направлення повідомлення) покупець не заявить про відстрочення відвантаження (перенесення його на інший період) продавець відвантажує кав?ярню згідно з умовами цієї специфікації без отримання згоди від покупця. У разі, якщо покупець у зазначений період (2 календарні дні) заявить про відстрочення відвантаження кав?ярні, такий об`єкт вважається прийнятим на зберігання продавцем. Факт приймання-передачі кав?ярні засвідчується підписаними сторонами вказаного договору видатковою накладною чи/або актом приймання-передачі. Згідно з даними специфікації до вказаного договору купівлі-продажу загальна вартість кав`ярні становить 277 969 грн. 50 коп., що станом на 30.09.2024 року було еквівалентно 6 690 доларів США (а. с. 38). Відповідно до даних квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.3915273077.1 від 30.09.2024 року того дня позивачка перерахувала на банківський рахунок фізичної особи-підприємця [PERSON] грошові кошти в загальному розмірі 277 970 грн. грн. на виконання умов зазначеного договору купівлі-продажу мобільної кав?ярні самообслуговування (а. с. 68). 30.09.2024 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] як виконавцем та позивачкою як замовником укладено договір № 39 про надання інформаційних послуг та підбір локації (а. с. 46-50). Відповідно до умов цього договору виконавець зобов?язався надати замовнику послуги по інформаційному забезпеченню щодо підбору локації для розташування кав?ярні самообслуговування, а замовник зобов?язався прийняти надані послуги та оплатити їх на умовах, передбачених цим договором. Сторони домовились, що виконання договору має місце у випадку, коли замовником отримано ліцензію на право користування комерційним найменуванням "В-12 Коффі Ту Гоу" та укладено договір купівлі-продажу мобільної кав?ярні самообслуговування. Даний договір пов?язаний із ліцензією на право користування комерційного найменування кав?ярні самообслуговування. Виконавець здійснює забезпечення замовника інформаційними матеріалами та враховує побажання замовника шодо територіального розташування локації; при виборі локації виконавець опирається на власну професійну експертизу та враховує гарантії рентабельності, зазначені в пунктах 4 та 5 даного договору. Адреси запропонованих виконавцем локацій та всі питання, що стосуються підбору локацій та виконання цього договору, передаються сторонами цього договору за допомогою месенджера «Telegram» за абонентськими номерами, зазначеними в цьому договорі. Всі повідомлення, отримані або надіслані з вказаного месенджера, вважаються відповідно переданими або отриманими сторонами даного договору. Виконавець зобов?язався надати послуги, зазначені у розділі 1 цього договору, протягом 45 календарних днів з дня підписання даного договору. Згідно з даними квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.3915014707.1 від 30.09.2024 року того дня позивачка перерахувала на банківський рахунок фізичної особи-підприємця [PERSON] грошові кошти в загальному розмірі 20 000 грн. на виконання умов зазначеного договору про надання інформаційних послуг та підбір локації (а. с. 68). Відповідно до даних договору № 334 оренди площі загального користування, укладеного 28.10.2024 року між приватним підприємством «Транзит-Сервіс» як орендодавцем та позивачкою як орендарем, орендодавець передав орендарю у строкове платне користування частину нежитлового приміщення, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 1 кв. м., для розміщення кав`ярні самообслуговування «В-12 Коффі Ту Гоу», на строк 12 місяців (а. с. 40-43). Згідно з даними скріншотів екрану листування позивачки з особами, які є представниками відповідача: 17.12.2024 року сторона відповідача повідомила позивачку, що проводяться фінальні тестування кав?ярні та продовжує існувати дефіцит ресурсу. Тому вживаються всі можливі заходи, щоб якнайшвидше доставити кав?ярню самообслуговування . 02.01.2025 року позивачка повідомила сторону відповідача, що буде змушена розірвати договір та вимагатиме повернення коштів за кав?ярню з урахуванням пені за збитків, які вона понесла у зв?язку з невиконанням відповідачем умов договору. 09.01.2025 року позивачці доставлено кав`ярню самообслуговування. Однак, вказаний строк вже перевищив 100 днів з моменту підписання договору. Інша частина листування стосується питань стану вказаної кав`ярні, усунення технічних проблем її функціонування (а. с. 53-67). Відповідно до даних квитанцій № 29/58 від 11.12.2024 року, № 0.0.3991340098.1 від 08.11.2024 року, № 2/4 від 19.11.2024 року, № 1070895 від 15.01.2025 року, № 0.0.4137039168.1 від 16.01.2025 року та № 0.0.4137052942.1 від 16.01.2025 року, позивачка сплатила податки в розмірах 1 420 грн., 800 грн., 1 420 грн., 1 600 грн., 1 760 грн., а також оплатила вартість бухгалтерських послуг з питань ПРРО в розмірі 1 700 грн. (а. с. 70-74). За правилом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.8 та 9 ч. 2 ст. 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з положеннями ст. 22 цього Кодексу особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин, що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди Такий правовий висновок зроблено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.10.2024 року, винесеній у справі № 757/27686/22. Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності. Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вимоги про відшкодування упущеної вигоди не можуть обґрунтовуватися гіпотетично та базуватися на прогнозах, а повинні мати чітке документальне обґрунтування. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення Таку позицію викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 року, винесеній у справі № 910/12204/17, та від 16.06.2021 року, винесеній у справі № 910/14341/18. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З аналізу вищенаведеного вбачається, що в даному випадку саме на позивачку покладається тягар доказування наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди і саме остання як особа, яка стверджує обставину завдання їй неправомірними діями відповідача збитків у формі упущеної вигоди, має довести належними та допустимими доказами, що вона могла і повинна була отримати визначені ним доходи (реальність отримання доходів), розмір цих доходів і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його такої можливості. Натомість невиконання позивачкою визначеного наведеними вище приписами ЦПК України процесуального обов`язку з доведення належними та допустимими доказами розміру заподіяних їй неправомірними діями відповідача збитків у формі упущеної вигодимає результатом процесуальний наслідок у вигляді відмови в задоволенні таких позовних вимог з підстав їх недоведеності. Позивачка у цій категорії справ повинна не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання доходу, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії. Разом з тим, у даному випадку позовні вимоги обґрунтовані виключно припущеннями позивачки про можливість отримання нею прогнозованого доходу від функціонування вказаної кав`ярні. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачкою не надано достатніх доказів на обґрунтування позовних вимог, а саме щодо розміру заподіяних їй неправомірними діями відповідача збитків у формі упущеної вигоди, адже в матеріалах справи відсутні докази щодо заявленого розміру відшкодування упущеної вигоди (64 000 грн.). Окремо суд звертає увагу, що вимога про відшкодування упущеної вигоди не може обґрунтовуватися гіпотетично та базуватися на прогнозах, а повинні мати чітке документальне обґрунтування. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення. Позивачка повинна довести, що вона могла і повинна була отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток. Щодо позовної вимоги про стягнення реальних збитків суд зазначає, що факти сплати позивачкою податків та інших платежів за здійснення підприємницької діяльності не свідчать про завдання їй шкоди у виді реальних збитків, оскільки сплата таких податків є обов`язкою для фізичної особи-підприємця. При цьому суд вважає суперечливими між собою вимоги позивачки про відшкодування упущеної вимоги та водночас про відшкодування їй коштів, сплачених в якості податків та інших платежів з приводу провадження господарської діяльності. Тому задоволенні позову слід відмовити саме у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. На підставі наведеного, ст. ст. 15, 16, 22 ЦК України та,

Outcome: dismissed