Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кеш Ту Гоу» звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу з відповідача МарміяІ.В., мотивуючи вимоги тим, що 20.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «АВІРА Груп» та відповідачем укладено кредитний договір № 36890 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора та був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов кредитного договору, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту склала 1500,00 грн., дата надання кредиту 20.06.2021, строк кредиту - 29 днів, стандартна процентна ставка 2,5 % в день або 912,5% річних. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 9375,00 грн., яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту 1500,00 грн., простроченої заборгованості за процентами 7875,00 грн. 17.02.2022 між «ФК «АВІРА Груп» та ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу № 02-17/02/2022 відповідно до умов якого «ФК «АВІРА Груп» відступило ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі й до відповідача у сумі 9375,00 грн. Представник позивача вказує, що відповідач не виконав свого зобов`язання, не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед товариством, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпро від 08.07.2025 прийнято позовну заяву, відкрито провадження та призначено цивільну справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Не погоджуючись із поданим позовом відповідачподав відзив, в обґрунтуваннях якого зазначив, що позивач не довів факту здійсненняперерахування коштів саме на користь відповідача. У подібнихправовідносинах джерелом підтвердження грошових операцій є первинні бухгалтерські документи, які зберігаються у первинного кредитора як учасника фінансової операції. Крім того, відповідач повідомив, що зміст кредитного договору не було йому доведено до відома, тому підпис в даному договорі його відсутній. Також просив суд застосувати строк позовної давності. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву якою просив розглядати справу за його відсутності. Скористася правом надати відповідь на відзив. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду відзив на позов, просив застосувати строки позовної давностідо позовних вимог . Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК). Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Судом було встановлено, що 20.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Авіра груп» та [PERSON] за допомогою електронного підпису було укладено договір кредиту № 36890, за умовами якого кредитор надав боржнику позику в сумі 1500,00 грн. строком на 30 днів, з кінцевою датою повернення 19.07.2021, за яким нараховується 2,5% на день за кожен день користування кредитом, що підтверджується Договором про надання фінансового кредиту № 36890 та додатком до нього № 1. Також встановлено, що грошові кошти в сумі 1500,00 грн. на виконання умов кредитного договору № 36890 були зараховані 20.06.2021 на банківську карту відповідача у Приватбанк» № [NUMBER] , номер якої вказано в укладеному між сторонами договорі № 36890 від 20.06.2021, що підтверджується інформаційною довідкою від 21.05.2024, виданою директором ТОВ «Платежі онлайн», тому суд відхиляє посилання на відсутність доказів отримання ним позики від кредитора. Таким чином суд дійшов висновку, що договір від 20.06.2021 був підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено його укладання сторонами такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що безпосередньо підтверджується довідкою про ідентифікацію відповідача за допомогою одноразового ідентифікатора AV1273 на номер телефону МармійІ.В., вказаний ним у договорі № 36890 від 20.06.2021, внаслідок чого посилання відповідача на недоведеність підписання такого кредитного договору суд не бере до уваги. Судом також було встановлено, що 17.02.2022 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Авіра груп» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» було укладено Договір факторингу № 02-17/02/2022, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Авіра груп» передало ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» належні йому права вимоги до відповідача, [PERSON] . Так відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 02-17/02/2022 вбачається, що ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 9375,00 грн., яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту 1500,00 грн., простроченої заборгованості за процентами 7875,00 грн., що підтверджується розрахунком позивача. Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином суд встановив, що права вимоги за договором кредиту № 36890 від 20.06.2021, укладеним [PERSON] із ТОВ «Фінансова компанія «Авіра груп», перейшло до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». Крім того відповідно до вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором 21.05.2024 вбачається, що ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» надсилало відповідачу повідомлення про необхідність сплатити борг за договором № 36890 від 20.06.2021. Суд при цьому встановив, що [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку наразі вінповинненсплатити на користь позивача. Вирішуючи питання про розмір такої заборгованості суд вказує, що за абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК в разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, суд вказує, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене вмотивування, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги за ч. 2 ст. 1050 ЦК. При цьому в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до п. 1.1 Договору № 36890 товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 1500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно із п. 1.2 вказаного Договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 19.07.2021. Строк дії договору 30. За п. 1.3 Договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Тип процентної ставки фіксована. Без письмової згоди клієнта товариство немає право збільшувати фіксовану процентну ставку за Договором. Таким чином суд відхиляє посилання представника ТОВ«ФККЕШТУГОУ» про доведеність розміру боргу відповідача перед позивачем у зазначеному в позовній заяві розмірі, оскільки суд не приймає аргументи про те, що первісний кредитор мав право нараховувати передбачені відповідним договором кредиту проценти позичальнику до повного погашення ним заборгованості, тобто поза межами строку дії договору № 36890 від 20.06.2021. Отже, суд зазначає, що нарахування [PERSON] відсотків за межами дії укладеного відповідачем кредитного договору № 36890 суперечить вимогам закону. Аналогічна правова позиції була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Таким чином суд встановив наявність боргу у відповідача перед позивачем за договором № 36890 від 20.06.2021 саме в сумі 2625,00грн., з яких 1500,00 грн. борг за кредитом та 1125,00 грн. борг з відсотків, що повністю узгоджується із умовами кредитного договору № 36890, яким визначено, що відсотки на суму боргу нараховуються від дати видачі кредиту та протягом 30 днів у розмірі 2,5 % (1500,00 х 30 х 2,5% = 2625,00). При цьому суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що у справі відсутні первинні бухгалтерські документи, враховуючи, що розмір боргу чітко обраховується за умовами укладеного між сторонами договору № 36890 від 20.06.2021, а [PERSON] не надав суду доказів проведення ним оплати отриманого кредиту чи сплати відсотків за його користування. Таким чином, підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК» «КЕШ ТУ ГОУ», заявлені до відповідача, підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача з [PERSON] боргу за договором кредиту № 36890 від 20.06.202 в загальній сумі 2625,00 грн. З приводу тверджень відповідачапро застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦКУкраїни). Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (№211), запроваджено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин. У подальшому його було неодноразово продовжено (востаннє Постанова Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р, якою продовжено карантин до 30.06.2023). Авпровадження карантину в Україні певним чином впливає на перебіг позовної давності. 30.03.2020 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№ 540-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 12. Зазначений Закон України від 30.03.2020 № 540-IX набрав чинності 02.04.2020. Згідно з п. 12Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються настрок дії такого карантину. Запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених ст. 257 ЦК України. Вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду в складі Об?єднаної палатиКасаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 947/8885/21 (провадження № 61-7480сво22), у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі № 206/3045/23 (провадження № 61-3852св24). Тобто, продовження строків позовної давності в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону, і тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, невимагається. Враховуючи вищезазначене, строк позовної давності щодо звернення досуду з позовною вимогоюпро стягнення заборгованості за Кредитнимдоговором було продовжено на строк дії карантину. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України"Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу ПрезидентаУкраїни "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 04.09.2025 набув чинності закон 4434-IX про відновлення перебігу строків позовної давності. Таким чином, з перехідних положень Цивільного кодексу виключається норма, що зупиняла на час воєнного стану перебіг строків позовної давності. У зв`язку з цим, перебіг позовної давності у період з 02.04.2020 по 30.06.2023було зупинено у зв`язку із запровадженням карантину. Починаючи з 24.02.2022 та до 04.09.2025, перебіг строку позовної давності зупинено у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні. Враховуючи та беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що строк позивної давності не підлягає застосуванню до позивних вимог про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Відповідно дост.133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.2-6 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми,що підлягаєсплаті впорядку компенсаціївитрат адвоката,необхідних длянадання правничоїдопомоги,встановлюється згідноз умовамидоговору пронадання правничоїдопомоги напідставі відповіднихдоказів,які підтверджуютьздійснення відповіднихвитрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витратна оплатупослуг адвокатамає бутиспівмірним із: 1)складністю справита виконанихадвокатом робіт; 2)часом,витраченим адвокатомна виконаннявідповідних робіт; 3)обсягом наданихадвокатом послугта виконанихробіт; 4) ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вказаних вимог закону, позивачем надано договір про надання правової допомоги № б/н від 29.12.2023, укладеного між ТОВ ФК КЕШ ТУ ГОУ та адвокатом Пархомчуком С.В., рахунок за послугу з правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, вартістю 10500,00 грн., акт про отримання правової допомоги від 22.08.2025 за яким адвокатом Пархомчуком С.В. надано позивачу послуги: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості 1 год. 2000 грн., складання та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг та аналіз судової практики 2,5 год. - 5000 грн., інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень щодо процесуального статусу судової справи 1,5 год. 3000 грн., канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції 500 грн., всього на суму 10500 грн. Також, позивачем було надано платіжну інструкцію № 39510 від 22.08.2025 про сплату на користь адвоката Пархомчука С.В. грошових коштів у сумі 10500 грн. Суд враховує, що вказана категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ціни позову, тому заявлена сума у розмірі 10500,00 грн. є значно завищеною. Крім цього, суд зауважує, що вартість складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначена у рахунку на оплату, є завищеною, оскільки позовна заява є типовою, не містить розрахунків, та не вимагає витрат тривалого часу на її підготовку. Таким чином, суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень. Крім того, відповідно дост.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем під час подання позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги були задоволені, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: partial