Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмір 1/4 частки її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 15.08.2025 року та до досягнення дитиною повноліття. У обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою - [PERSON] . Рішенням Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2024 року шлюб було розірвано. Від цього шлюбу сторони мають сина: [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини відносини між сторонами погіршилися. Серед іншого, причинами сварок ставали різні погляди на виховання сина. Протягом тривалого часу позивач із сином проживають окремо від відповідачки за адресою: [ADDRESS] . Позивач створив належні умови для проживання, виховання і повноцінного розвитку сина. Між ним і дитиною існує тісний емоційний зв`язок. Проживаючи із батьком, дитина відчуває себе захищеною. Стосунки [PERSON] із матір`ю, навпаки, напружені. Відповідачка цікавиться долею сина епізодично, істотної участі в його вихованні не бере. Спосіб життя, який вона обрала для себе, не враховує потреби дитини. Рішенням Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 18 червня 2025 року визначено місце проживання дитини з батьком. Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Юдіної С.Г. від 26 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Юдіної С.Г. від 28 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду. Відповідач надала відзив на позов, зазначивши, що позовні вимоги є безпідставними оскільки вона не уникає від спілкування з сином. Спиртними напоями вона не зловживає, працевлаштувалась в магазин «Сільпо» продавцем-консультантом і в даний час вона взмозі матеріально допомагати сину тому не заперечує проти стягнення з неї аліментів. Просила відмовити позивачу у задоволенні позову. У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Рибалка О.С., кожен окремо, підтримали позовні вимоги, посилаючись на доводи, наведені в позовній заяві, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, у підготовчому судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Павлоградської міської ради підтримала наданий висновок, просила ухвалити рішення в інтересах дитини. Суд вислухав учасників справи, свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст. 4). Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, у судовому засіданні було встановлено, що з 01.09.2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 06 червня 2019 року. (а. с. 9) Мати дитини - [PERSON] з травня 2024 року проживає окремо від чоловіка та сина, батько - [PERSON] (власник) та його неповнолітній син - [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом про фактичне проживання/не проживання, складеного головою ОСББ «Верстатобудівників-1» Горянець В. та підписаним сусідами. (а. с. 14) Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2024 року шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 01 вересня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 588, - розірвано. Рішення ніким не оскаржувалося та набрало законної сили. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2025 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] . Рішення ніким не оскаржувалося та набрало законної сили. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області № 3147/0/2-25 від 07 жовтня 2025 року, враховуючи інформацію КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги», Ліцею № 5 Павлоградської міської ради, рішення суду про визначення місця проживання дитини, оскільки мати самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не приймає участь у вихованні, навчанні, розвитку та утриманні дитини, враховуючи вік дитини, діючи виключно в інтересах дитини, орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з позивачем та відповідачкою знайома з 2010 року. Раніше сім`я [PERSON] тільки влітку жила на дачі, а зараз вони там бувають частіше. Коли син народився [PERSON] почала випивати. Їй відомо що відповідачка не живе з сім`єю, а живе на дачах з іншим чоловіком. Дитина ходить до неї, але дуже неохоче. Відповідачка ніде не працює, не цікавиться дитиною, вживає алкогольні напої. З дитиною постійно батько, між ними дуже гарні стосунки, тому вважає, що дитині буде краще жити з ним. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є кумою позивача, знає його більше 20 років. Пам`ятає як утворилась сім`я [PERSON] . Катя почала випивати коли дитині виповнився один рік. Вона випивала, а потім пропадала десь на два дні, у ці дні позивач просив посидіти з дитиною. Потім відповідачка почала пропадати на п`ять днів. Ми пропонували їй допомогу, але вона реагувала дуже агресивно. За дитиною не слідкувала та не доглядала, коли він був з нею то був голодний та брудний. Відповідачка ніде не працює, не цікавиться дитиною, обіцяє дитині прийти та не приходить, зловживає алкоголем. Вважає, що дитині буде краще жити з батьком. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 СК України - підставою позбавлення батьківських прав. Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Із змісту зазначеної норми випливає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначені в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, а саме: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, які викладені в п. п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як встановлено в судовому засіданні відповідачка, мати дитини, не приймає участі у виховані дитини, матеріально дитину не забезпечує, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, ухиляється від своїх законних обов`язків по вихованню дитини. Вихованням малолітнього [PERSON] , [INFO] займається його батько - [PERSON] . За приписами ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України встановлено: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмір 1/4 частки її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 15.08.2025 року та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved