Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач через електронний кабінет звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з позовною заявою в порядку цивільного судочинства, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 25400 грн, покликаючись на невиконання узятих на себе зобов`язань. У зв`язку із поданням до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивачем додано до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. За результатами автоматизованого розподілу судову справу передано на розгляд судді Тімченко О.В., інформація щодо справи є відкритою та оприлюднюється на офіційному вебпорталі судової влади України. Суддя ухвалою від 08 липня 2025 року позовну заяву залишив без руху з наданням строку для усунення недоліків. Суддя ухвалою від 23 липня 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження, про що просив позивач, без повідомлення (виклику) сторін у зв`язку із малозначністю справи, що визначено імперативними приписами цивільного законодавства. Ухвала про відкриття провадження оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень з додатковим відображенням в електронній формі програмними засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, у тому числі з використанням мобільного застосунку Порталу Дія. Заперечень проти письмового провадження, визначеного ухвалою суду про відкриття провадження, до суду не надходило, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису у такому випадку не здійснюється. Характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зрештою беруться до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо проведення публічного розгляду справи. Саме така правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 712/1100/20, що у порядку ч.4 ст.263 ЦПК України підлягає урахуванню при застосуванні норм права. Відповідач реалізував своє право на подання відзиву (надано докази направлення позивачу), де виклав своє заперечення проти позову з підстав ненадання позивачем доказів укладення договору та перерахування коштів, а також неможливості встановлення змісту деяких документів. Одночасно подано заперечення на клопотання про витребування доказів. Позивач скористався правом подання відповіді на відзив (з направленням відповідачу) із зазначенням, що відзив подано з пропущенням строку для його подачі, на спростування доводів відповідача долучено низку письмових доказів. Як регламентовано ч.7 ст.178 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно із ст.272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Позивачу/представнику позивача ухвалу про відкриття провадження у справі доставлено до електронного кабінету, про що свідчать довідки про доставку електронного документа. За відсутності у відповідача електронного кабінету копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано за зареєстрованим місцем проживання, отриманим за відомостями Єдиного державного демографічного реєстру у порядку ст.187 ЦПК України. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось до суду без вручення з підстав «адресат відсутній за вказаною адресою» із штампом УКРПОШТА 20 серпня 2025 року. Відповідач покликається, що з ухвалою про відкриття провадження у справі ознайомився 15 серпня 2025 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень та 19 серпня 2025 року направив відзив засобами поштового зв`язку. У зв`язку з наведеним доводи позивача щодо пропущення позивачем строку на подання відзиву є безпідставними та відхиляються судом, а відзив береться до уваги. Порядок здійснення цивільного судочинства встановлений ЦПК України, за яким суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України). За позицією Верховного Суду у справі № 607/16163/19 (постанова від 27 січня 2021 року), за якою обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог. Суд, вирішуючи заявлені вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, виходить із положень п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, за яким підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Верховний Суд у постанові від 10 березня 2021 року у справі №199/1917/19 зазначив, що у ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право, - обов`язковість договору. Тобто з моменту укладення договору та виникнення зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. У ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ст.1050 ЦК України). Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 виснував, що презумпція правомірності правочину (ст.204 ЦК України) означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Як регламентовано ст.ст.1, 8, 13, 14 Закону «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Судом з`ясовано, що 05 лютого 2025 року між позивачем (кредитодавцем) як фінансовою установою та відповідачем (позичальником) укладено договір надання грошових коштів у кредит за № 6990090225 у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою інформаційно-комунікаційної системи товариства в особистому кабінеті шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора - 2895 за номером телефону [NUMBER] . Договір та угоди також підписано кредитодавцем. Даний факт підтверджується електронним витягом ТОВ «МОБІЗОН» про надання інформації з реєстру відправлених SMS-повідомлень, за яким 05 лютого 2025 року о 17.04 год доставлено повідомлення з кодом 2895 за номером +380678556260. ТОВ «МОБІЗОН» за договором № 191021-01 від 19 жовтня 2021 року надає позивачу послуги із забезпечення через телекомунікаційні мережі загального користування доступу до системи та можливість передачі сформованих замовником повідомлень до центрів мобільних операторів (тобто, інтернет послуги (розсилка повідомлень). Відповідно до анкети клієнта, про що свідчить витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи позивача, відповідачем надано всі свої персональні дані, мобільний номер телефону та електронну пошту. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. У матеріалах справи відсутні докази того, що надання персональних даних здійснено не відповідачем, а іншою особою, що телефонний номер, з використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, йому не належить. Жодних даних протиправності дій третіх осіб стосовно відповідача, як і незаконності заволодіння його персональними даними, немає. Наведеним спростовуються аргументи відповідача щодо неукладення ним кредитного договору. За обумовленими та погодженими на власний розсуд сторонами умовами договору: сума кредиту 10000 грн на строк 360 днів; стандартна процентна ставка в день: 1 % за кожен день користування протягом перших 180 днів; 0,87 % за кожен день користування кредитом, починаючи з 181 календарного дня; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 21 день (останній платіж з періодом внесення 3 дні); погоджено графік платежів - щомісячне погашення кредиту у розмірі 2100 грн та 1827 грн (останній платіж 10 261 грн); комісія за надання кредиту - 15 % від суми наданого кредиту; у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або комісії за надання кредиту та/або процентів за користування кредитом, щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту (в тому числі і всіх платежів, передбачених даним договором), строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі; кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника з використанням реквізитів платіжної картки [NUMBER] . Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 виснував, що презумпція правомірності правочину (ст.204 ЦК України) означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Підписуючи кредитний договір, кредитодавець та позичальник як сторони досягли усіх істотних умов, їх волевиявлення було вільним; відповідач на час укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо його умов, не відкликав своєї згоди на його укладення, за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до договору не звертався. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Судом установлено, що позивачем умови укладеного договору виконано та здійснено переказ у розмірі 10000 грн кредиту на зазначену у договорі карту відповідача [NUMBER] за допомогою внутрішньодержавної платіжної системи «ФІНАНСОВИЙ ЗВІТ», що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 05 лютого 2025 року (ID операції 1553658286) ТОВ ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ». Додатково успішність операції підтверджено відомостями ТОВ ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», викладеними у листі від 15 липня 2025 року. Відповідачем не надано жодних доказів щодо неотримання вказаних коштів чи неналежність йому карти [NUMBER] , на яку здійснено переказ суми кредиту. Досліджуючи заперечення відповідача щодо залучення посередницьких фінансових компаній, суд ураховує, що за договором № 160523/1 від 16 травня 2023 року ТОВ ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» надаються послуги з приймання та переказу коштів позивачу (без відкриття рахунку). У силу положень ст.ст.1, 50 Закону України «Про платіжні послуги» небанківський надавач платіжних послуг - надавач платіжних послуг, що не є банком. Небанківські надавачі платіжних послуг забезпечують виконання платіжних операцій користувачів через розрахункові рахунки, відкриті в банках або в розрахунковому банку платіжної системи, учасниками якої вони є. За цим договором ТОВ ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» діє на підставі свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ФК № 180 від 25 грудня 2007 року, ліцензії Національного банку України на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків № 19 від 17 жовтня 2014 року та є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «ФІНАНСОВИЙ ЗВІТ». Витяги з Державного реєстру фінансових установ та Реєстру платіжної інфраструктури, сформовані Національним банком України, долучені до матеріалів позову. З огляду на викладене позивачем укладено договір для забезпечення приймання та переказу коштів з метою виконання взятих на себе зобов`язань перед відповідачем щодо перерахування останньому кредитних коштів, що не суперечить ні умовам кредитного договору, ні Закону України «Про споживче кредитування». Зважаючи презумпцію правочину, у суду немає жодних правових підстав не приймати до уваги договір про надання послуг з приймання та переказу платежів. Беручи до уваги встановлені обставини, клопотання позивача про витребування у АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» інформації, що містить банківську таємницю щодо перерахування кредиту відповідачу, проти чого останній заперечив, слід відхилити за недоцільністю, адже надані докази надають можливість встановити дійсні фактичні обставини справи. Позивач, покликаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору, долучає розрахунок заборгованості у розмірі 25400 грн, з яких: 10000 грн - за тілом кредиту; 13900 грн - за процентами; 1500 грн - комісія за надання кредиту. За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Сторона відповідача, голослівно заперечуючи розмір боргу, власного контррозрахунку не провела та доказів його неправильності не надала. З огляду на таке у суду немає підстав сумніватися в обґрунтованості розрахунків, які беруться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Відповідачем, який користується професійною правничою допомогою адвоката, усупереч процесуальному обов`язку не підтверджено належне виконання взятих на себе зобов`язань чи спростовували суму заборгованості перед позивачем, доказів, які б спростовували достовірність доказів позивача, не надано. З урахуванням презумпції правомірності правочинів та обов`язковість договору для сторін, беручи до уваги відсутність доказів існування заборгованості перед позивачем, доводи позивача щодо стягнення заявленої суми боргу з відповідача з наданням переконливих доказів є підставними та позов підлягає до задоволення. Порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Суд відхиляє твердження сторони відповідача, що зводяться до власного помилкового бачення обставин справи та розцінюються як намагання уникнути цивільної відповідальності. У матеріалах справи відсутні відомості та докази, які б доводили протилежне та беззастережно спростовували зазначений висновок суду, який узгоджується із такими засадами цивільного законодавства/судочинства як верховенство права, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України, ст.2 ЦПК України). При розгляді справи судом надано відповіді на доречні аргументи сторін, здатні вплинути на вирішення спору. Інші доводи не є визначальними та вагомими, які б могли вплинути на правильність рішення у справі (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 910/6322/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 990/135/22). Розподіляючи судові витрати, у порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору. Докази наявності у відповідача пільг зі сплати судового збору у матеріалах справи відсутні.

Outcome: approved