Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

І. Описова частина Стислий виклад позиції позивача До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 03.11.2025 надійшов позов, в якому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 11 800, 35 гривень за договором позики №75219655 від 26.06.2021. Свій позов ТОВ «Фінпром Маркет» обґрунтовує тим, що 26.06.2021 між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та [PERSON] укладено договір позики № 75219655 за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 4000 гривень 00 копійок, строк позики 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Догові підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану позичальником електронну адресу у порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін у договорі. Позикодавець на виконання умов договору позики № 75219655 від 26.06.2021 виконав свої зобов`язання, передавши відповідачу грошові кошти у розмірі 4000 гривень 00 копійок, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача, за посередництва платіжної установи, що підтверджується електронною платіжною інструкцією від 26.06.2021. Відповідач належним чином не виконав зобов`язання щодо повернення основної суми боргу за договором позики та заборгованості за процентами, внаслідок чого склалась заборгованість у розмірі 11 800 гривень 35 копійок. 21.12.2021 ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ" уклали договір факторингу №2112 від 21.12.2021, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №75219655 від 26.06.2021. 31.03.2023 ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ" та ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" уклали договір факторингу № 310323-ФМ від 31.03.2023, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 75219655 від 26.06.2021. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від клієнта до позивача/фактора відповідних прав вимоги, та є невід`ємними частинами цього договору. Процесуальні дії суду Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 12.11.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує повному обсязі, проти ухвалення заочного рушення не заперечує. Також надав до суду відповідь на відзив згідно якої зазначає, що в матеріалах справи наявні документи, що підтверджують перерахування коштів на картковий рахунок відповідача, це електронна платіжна інструкція, довідка №КД-000057407/ТНПП від 07.10.2025, лист №07/10/25-10957 від 07.10.2025. Відповідачем в рахунок погашення заборгованості частково здійснив погашення в розмірі 1 751,65 грн, що додатково підтверджує отримання відповідачем коштів за договором позики. До позову також надано докази здійснення оплати за договором факторингу №2112 від 21.12.2021 та за договором факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023. Що стосується відсотків, то нарахування відсотків здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до них і саме неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Щодо строку позовної давності, то у період з 02.04.2020 по 04.09.2025 строки позовної давності були зупинені і звернення позивача з даним позовом 31.10.2025 вчинено в межах строку позовної давності. Стосовно витрат відповідача на правничу допомогу, то відповідач планує понести витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 гривень, проте на думку позивача ці витрати є завищеними, представником позивача не надано жодної платіжної інструкції про сплату гонорару. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся. Представник відповідача надав до суду відзив згідно з яким зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, у відповідності до умови укладеного договору, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку [NUMBER] . З загальним правилом, сторона, що заявляє про виконання зобов`язань повинна довести факт їх виконання. Якщо позивач не має належного доказу, що кошти були передані, це може свідчити про неналежне виконання договору. Матеріали справи не містять даних, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу, реквізити якого неповно зазначені у тексті договору, саме тещо картка банку [NUMBER] дійсно належить саме [PERSON] . Відносно відсутності в матеріалах справи належного доказу на підтвердження оплати за договором факторингу, то згідно договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, однак жодної квитанції за сплату відступлення право вимоги за договором факторингу позивач до суду не надав. Щодо розрахунків заборгованості проведенні позивачем не відповідає нормам закону та долученому позивачем договором позики, нарахованих позивачем відсотків після закінчення строку дії договору є неправомірними, так як відповідно до положень договору позики №75219655 від 26.06.2021 строк позики становить 30 днів, орієнтований строк повернення позики на останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково, дата подання позики 26.06.2021, дата повернення 26.07.2021. Отже за умовами договору сторони встановили строк кредитування до 26.07.2021, однак позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами, як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку, тому відсотки становлять 2 388,00 гривень. Щодо строку давності, то 26.06.2021 між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та [PERSON] укладено договір позики № 75219655, відповідно до договру кредит надається строком на 30 днів, тобто до 26.07.2021. Із 26.07.2021 по 26.07.2024 позивач має право звернутися до суду, однак до суду позивач звернувся 15.10.2025, тобто із пропуском строку. Відповідач планує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом встановлено, що між 26.06.2021 між ТОВ"1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та [PERSON] укладено договір позики № 75219655 за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 4000 гривень 00 копійок, строк позики 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день. Договір укладено в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію" (а.с.17). 21.12.2021 ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу № 2112 від 21.12.2021, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 75219655 від 26.06.2021 (а.с.23-27). 31.03.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ "Фінпром Маркет" уклали договір факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №75219655 від 26.06.2021 (а.с.33-37). Згідно з розрахунком заборгованості [PERSON] має заборгованість перед позивачем за договором позики № 75219655 від 26.06.2021 у розмірі 11 800 грн 35 коп., з яких: 4000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7800 грн 35 коп. - сума заборгованості за відсотками (а.с.10-12). Згідно з договором про надання правничої допомоги № 25-08/25 ФП від 25.08.2025 та додатків до нього витрати позивача на правничу допомогу складають 4500 грн (а.с.43-52). З листа АТ « ПУМБ» №КНО-07.8.5/16349БТ від 28.11.2025 з`ясовано, що в банку на ім`я [PERSON] була випущена банківська платіжна картка [NUMBER] до рахунку № [NUMBER] , а також надано звіт по транзакціях. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі кредитного договору, що врегульовано статтями 1046, 1054 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України). Вищезазначений договір підписаний за допомогою електронного підпису, що відповідає положенням статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII та абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст. 3 якого електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України. Необхідність виконання зобов`язання належним чином та обов`язковість виконання договору закріплені в статях 525-526, 530, 629 ЦК України. В даних правовідносинах у порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув. В силу статей 512, 1077, 1078 ЦК України позивач в законному порядку набув право вимоги до відповідача. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. В свою чергу відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору №75219655 від 26.06.2021, що був укладений між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Суд відхиляє як необґрунтовані доводи відзиву відповідача, що відсутність доказів на підтвердження оплати за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості. Суд звертає увагу, що згідно з п. 5.2 договорів факторингу № 2112 від 21 грудня 2021 року та за договором факторингу № 310323-ФМ від 31 березня 2023 року їх сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимог за договорами заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованостей та набуває відповідних прав вимоги. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Таким чином, за умовами договорів факторингу, на підставі яких позивач ТОВ «Фінпром Маркет» набув право вимоги до [PERSON] за договором позики від 26 червня 2021 року № 75219655, момент відступлення прав вимоги пов`язується не з оплатою прав вимоги, як помилково вважає відповідач, а з підписанням актів прийому-передачі реєстру заборгованостей. Такі акти, підписані сторонами договору факторингу, додані до позовної заяви і є належними та допустимими доказами переходу прав вимоги. Згідно із умовами договору позики № 75219655 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), строк договору - 30 днів, дата надання позики з 26 червня 2021 по 26 липня 2021 року - дата повернення позики (останній день). Таким чином, строк кредитування сплив26 липня 2021 року. Відповідно до пункту 5.1 Договору, позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua.documentslicense/ (надалі правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Дійсно, розділ 7 Правил надання грошових коштів у позику містить певні умови продовження строку користування позикою. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору. Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту. Зазначені правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. До того ж, позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб, чи то визначений Договором, чи законом. Тому, у позикодавця виникло право нарахування процентів за Договором тільки у межах строку його дії - до 26 липня 2021 року. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року, справа №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до з статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи наведене, підстави для нарахування та сплати відсотків за період з після 26.07.2021 по 24.10.2021, відсутні. Таким чином, розрахувати відсотки необхідно в межах строку дії договору, тобто за 30 днів, починаючи з 26 червня 2021 по 26 липня 2021 року, розмір яких складає 2388 грн (4000* 1,99%*30=2388). Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими частково. За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно вимог статті 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: partial