Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

У вересні 2025 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу №1/355 від 16 червня 2001 року, а саме: житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , із земельною ділянкою, площею 0,13 га, укладеного на Універсальній біржі «РОНА», між ним та [PERSON] . Вказав, що при реєстрації договору сторонами були виконані всі умови договору купівлі-продажу. При укладенні договору користувалися положеннями ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», яким передбачено, що такий договір купівлі-продажу подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Проте на тепер дізнався, що нормами Цивільного кодексу передбачено обов`язкове нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, тому просив суд визнати договір дійсним. Позивач в судове засідання не з`явився, від його представниці надійшла заява, в якій просила справу розглянути без їх участі, а позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, причини неявки не повідомила, відзиву не подала. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 16 червня 2001 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений договір №1/355 купівлі продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку, жилою площею 34,9 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , із земельною ділянкою, площею 0,13 га. Договір був укладений в письмовій формі на Універсальній біржі «РОНА», відповідно вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та зареєстрований в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за р. №1/355 від 16 червня 2001 року. Відповідно до державного акту серії ЯЕ №925012 від 03 червня 2008 року право власності на земельну ділянку площею 0,1316га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16 червня 2001 року, реєстраційний № 1/355. Згідно реєстраційного посвідчення Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 22 червня 2001 року право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , зареєстровано за позивачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №1/355 від 16 червня 2001 року, за реєстровим №1412. Відповідно до довідки КП Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації №2-5345 від 27 серпня 2025 року підприємством проведені поточні інвентаризаційні роботи житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та виготовлено технічний паспорт на вказаний будинок від 27 серпня 2025 року. Цією довідкою було надано роз`яснення щодо адреси будинку. Так, згідно рішення виконкому Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області про адміністративно-територіальний устрій сільської ради №38 від 21 березня 2007 року селище Пам`ять Комунарів вважати частиною с. Мішково-Погорілове. Постановою Верховної Ради України від 2016 року селище Пам`ять Комунарів перейменовано на селище Святомиколаївка. Згідно постанови Верховної Ради України №24 від 2016 року Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район Миколаївської області. Постановою Верховної Ради України №33 від 2020 року Вітовський район Миколаївської області перейменовано на Миколаївський район Миколаївської області. Згідно рішення Мішково-Погорілівської ради ХХХІІ позачергової сесії восьмого скликання №13 від 20 липня 2023 року вул. Уральську в [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] . В той же час позивачу, як покупцю, стало відомо, що для розпорядження домоволодіння із земельною ділянкою потрібно, щоб договір купівлі-продажу був укладений в письмовій формі та посвідчений нотаріально. Однак, на теперішній час, нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, оскільки відбулися зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, а також в зв`язку з тим, що місце проживання відповідачки не відомо. Відповідно до ст.224 ЦК України 1963 року, який діяв на той час (час укладення договору), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язаний передати майно у власність покупця, а останній зобов`язаний прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму. Право власності на майно, придбане за таким договором настає, відповідно до ст. 128 того ж кодексу, з часу передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що між сторонами відбулася домовленість про купівлю-продаж будинку. На підтвердження угоди між сторонами був підписаний в простій письмовій формі договір купівлі-продажу нерухомого майна №1/355, зареєстрований на Універсальній Біржі «РОНА» за р. №1/355 від 16 червня 2001 року. Після укладення договору покупець сплатив власнику повну вартість житлового будинку та земельної ділянки і отримав їх у користування та володіння. В той же час, нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна не відбулося, що не дає можливості позивачу [PERSON] розпоряджатися ним. Слід відмітити, що постановою Верховної Ради України № 1377-VIII від 19 травня 2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області був перейменований на Вітовський, а відповідно до постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX у Миколаївській області було утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаєві), до складу якого увійшла і Мішково-Погорілівська територіальна громада (із селищем Святомиколаївка (Пам`ять Комунарів) Жовтневого району Миколаївської області), а також ліквідовано у Миколаївській області старі районні територіальні утворення, зокрема й Вітовський район. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час укладення договору, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч.1 ст.47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що його сторони узгодили всі суттєві умови угоди, в тому числі й ціну, а потім виконали зобов`язання за ним, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved