Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Позивач ТОВ «НОВИЙ КОЛЛЕКТОР» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовує позов тим, що 01.03.2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №01.03.2019-010000439 в електронному вигляді. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 7000 гривень. Строк користування кредитом встановлено 14 календарних днів з дати отримання. Передбачено сплату процентів в розмірі 1960 грн., що становить 28% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка). 26.12.2023 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено договір факторингу №261223-10. Відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» відступило ТОВ «НОВИЙ КОЛЛЕКТОР» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором №01.03.2019-010000439 від 01.03.2019 року. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 07.08.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 12460 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 7000 грн. та за відсотками 1960 грн., а також штраф у розмірі 3500 грн. Позивач прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 12460 грн., сплачений судовий збір 2422 грн.40 коп. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника ТОВ «НОВИЙ КОЛЛЕКТОР», проти заочного розгляду справи не заперечує. /а.с.4/ Відповідачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилася. Зважаючи на те, що зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідачки невідоме, її виклик до суду у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Додатково направлено судову кореспонденцію за зазначеним у позовній заяві місцем проживання відповідача. З опублікуванням оголошення про виклик відповідачка вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідачка клопотання про розгляд справи за її відсутності до суду не подала, про причини неявки суд не повідомила. У встановлений судом строк відповідачка відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідачки на підставі матеріалів наявних у справі. Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та відповідачка [PERSON] 01.03.2019 року уклали кредитний договір. Договір укладено з використанням відповідачем одноразового ідентифікатора 4263, яким підписано заявку кредитного договору №01.03.2019, підтвердження, пропозицію (акцепт) про укладення кредитного договору (оферту). /а.с.14, 18, 19-21/ При цьому суд враховує, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Враховуючи, що кредитний договір підписаний [PERSON] в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним. Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20. Згідно умов укладеного кредитного договору відповідачка 01.03.2019 року отримала кредит в сумі 7000 грн., строком на 14 днів з дати його надання. Дата повернення кредиту 21.07.2023 року. Договором передбачено сплату процентів в розмірі 1960 грн., що становить 28%. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Позивач ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши кредит в сумі 7000 грн. На підтвердження надання кредитних коштів позивачем надано первісний бухгалтерський документ картку субконто. /а.с.8/ Згідно даних картки субконто та довідки про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором №01.03.2019-010000439 від 01.03.2019 року заборгованість відповідачки за кредитним договором за період 01 березня 2019 року по 22 липня 2025 року складає 12460 грн., з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 7000 грн., прострочена заборгованість за відсотками - 1960 грн., прострочена заборгованість за штрафом - 3500 грн. /а.с.9/ В подальшому 26.12.2023 року між ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та ТОВ «Споживчий центр» укладено договір факторингу №261223-10, згідно якого ТОВ «Споживчий центр» відступило, а ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» набуло право грошової вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників, у тому числі і до [PERSON] за кредитним договором №01.03. 2019-010000439 від 01.03.2019 року. /а.с.6, 10-13, 22-23/ Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є додатком №2 до договору факторингу № 261223-10 від 26.12.2023 р., ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 12460 грн., з яких: 7000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 1960 грн. - сума заборгованості за відсотками, 3500 грн. - штраф /а.с. 22 на звороті/ Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема, статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» на законних підставах набуло право грошової вимоги до [PERSON] . Водночас, суд звертає увагу на відсутність законних підстав щодо нарахування штрафів за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором. Як вже зазначалося, до складу заборгованості включено, зокрема, штраф в сумі 3500 грн. Разом з тим, відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року №2120-ІХ, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, позовні вимоги позивача про стягнення з позичальника штрафів в сумі 3500 грн., нарахованих кредитором за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення заявленого позову, стягнувши з відповідачки 7000 грн. заборгованості за тілом кредиту та 1960 грн. заборгованості за процентами, а всього 8960 грн. В частині позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 3500 грн. слід відмовити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог ст.141 ЦПК України. Зважаючи на те, що розмір задоволених позовних вимог становить 71,91% від заявленої ціни позову, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, становить 1741,97 грн. (з розрахунку: 2422,40 грн. х 71,91/100=1741,97 грн.)

Outcome: partial