Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Заявниця [PERSON] в особі представника адвоката Беклеміщева О. В., звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Заявниця мотивує свої доводи тим, що з 19.08.1956 вона перебувала в шлюбі з [PERSON] , та з цього часу вони проживали разом як родина. Під час шлюбу народилась донька [PERSON] , [INFO] . Однією сім`єю вони проживали за адресою: [ADDRESS] . 14.06.1988 шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, проте вони продовжували проживати однією сім`єю за вищезазначеною адресою, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією родиною як подружжя. З ними разом мешкали їхня донька та онуки [PERSON] та [PERSON] . 25.12.1995 вони всі разом отримали Свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] . Квартира належить їм на праві спільної власності. [INFO] [PERSON] помер. Заявниця здійснила його поховання, як дружина, поставила пам`ятник, розпорядилася речами померлого. В подальшому звернулась до нотаріуса щодо отримання спадщини на частку у квартирі, але їй було повідомлено з підстав, що вона не має право на спадщину, оскільки не є офіційною дружиною померлого. Інші спадкоємці (донька померлого) не прийняли у встановлений законом строк спадщину. Тому, просила встановити юридичний факт проживання однією сім`єю її, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без реєстрації шлюбу у період з 14.06.1988 по [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 20.11.2025, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання (а.с. 25). В судовому засіданні представник заявниці [PERSON] адвокат Беклеміщев О. В. надав пояснення відповідно до заяви, просив задовольнити заяву та встановити зазначений факт. Заінтересована особа приватний нотаріус Морозова Вікторія Миколаївна в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду повідомлялась у встановленому законодавством порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявниці, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] , оцінивши докази в їхній сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.08.1956, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 19.08.1956 Ленінським р/б ЗАГС міста Запоріжжя (а.с. 8). У шлюбі в них народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу виданим 14.11.2025 (повторно) Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 14.06.1988 складено відповідний актовий запис № 347 (а.с. 11). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були одружені з 19.08.1956, під час шлюбу у них народилася донька. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Разом з ними за вказаною адресою проживала їхня донька [PERSON] та онуки [PERSON] та [PERSON] . Дана квартира ними була приватизована та належить на праві спільної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право на житло № 251 від 25.12.1995 виданим ВАТ «Укрграфіт», технічним паспортом на квартиру (а.с. 12, 13). 14.06.1988 [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвали. [INFO] [PERSON] помер, про що 18.12.2001 складено відповідний актовий запис № 11385, зареєстрований Запорізьким відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, та видано Свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с. 9 ). Похованням [PERSON] займалася заявниця, що підтверджується паспортом на захоронення № 789 виданим на ім`я [PERSON] . Нею також було сплачено встановлення пам`ятнику, що підтверджується квитанцією від 29.04.2003. (а.с. 14, 15). Після смерті [PERSON] заявниця звернулась до приватного нотаріуса з метою отримання свідоцтва на спадщину, а саме частки квартири [ADDRESS] , яка належала на праві спільної власності [PERSON] . Проте їй було повідомлено про відсутність підстав для прийняття спадщини, з тих підстав, що вона не є офіційною дружиною померлого [PERSON] . Звертаючись до суду з заявою, заявниця стверджує, що вона разом з [PERSON] після розірвання шлюбу та по день його смерті постійно проживала з ним однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя по день його смерті. Разом із донькою та онуками отримали Свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] . На підтвердження обставин спільного проживання заявницею були надані окрім вищезазначених доказів, також: договори про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкових території, укладених із [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16, 17), які підтверджують їх участь у витратах на оплату (утримання) житла. Крім того, судом за клопотанням заявниці допитано свідків. Так, свідок [PERSON] підтвердила, що є донькою [PERSON] та [PERSON] . Вона з батьками та потім також із своїми доньками проживали за адресою [ADDRESS] . Вказувала, що незважаючи на те, що її батьки і розлучилися у 1988 році, проте вони завжди проживали разом, їхні стосунки були як чоловіка та дружини, вони вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, піклувалися один про одного. Після смерті батька мати займалась його похованням, оплачувала всі витрати пов`язані з похованням, встановила йому пам`ятник. Також свідок зазначила, що ії діти, і вона із своїми батьками [PERSON] та [PERSON] разом брали участь у приватизації квартири [ADDRESS] , яка належить їм на праві спільної власності. Однак з реєстрації за вказаним місцем проживання вона і діти знялись, оскільки чоловік свідка є військовим, вони проживали і на Київщині, і п`ять років проживали у Німеччині, і в 2020 році приїхали у Запоріжжя, де і проживала у своїх батьків, зокрема з матір`ю [PERSON] за вказаною вище адресою, батько помер у 2001 році. Отже підтверджує факт сумісного проживання своєї матері та батька як подружжя з часу заключення шлюбу і по день смерті батька, а також підтверджує факт проживання своєї матері [PERSON] у вказаній квартирі після смерті батька по теперішній час. Свідок [PERSON] повідомила суду що є сусідкою [PERSON] та померлого [PERSON] , весь час знала їх як подружжя, знала з моменту вселення їх в цю квартиру. Стосунки підтримувала з ними сусідські, знались, спілкувались, часто бачились. За цією адресою: [ADDRESS] , заявниця [PERSON] та її чоловік [PERSON] проживали разом до його смерті, до 2001 року. Ніхто із сусідів не знав, що це подружжя по документах були розлучені, всі їх вважали родиною. Чоловік [PERSON] помер, його похованням займалась саме [PERSON] , організовувала поминальний обід та всі інші обрядові речі. Зазначила, що завжди вважала [PERSON] та [PERSON] подружжям, у них були добрі, люблячи стосунки, вони поважали та любили однин одного, вели спільне господарство та мали спільний побут. Підтверджує, спільне проживання [PERSON] , як чоловіка та [PERSON] , як дружини у вказані у заяві роки. Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з вимогами ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Прикінцеві положення СК України не передбачають винятків і спеціальних правил дії у часі норм СК України. Отже СК України застосовуються до сімейних відносин, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Водночас потрібно розмежовувати сферу дії ст. 74 СК України «Право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі» і ст. 1264 ЦК України, оскільки зазначені норми регулюють різні правовідносини (сімейні та спадкові). Якщо вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати ст. 1264 ЦК України. За загальним правилом дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. Тому акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно, передбачений ст. 1264 ЦК України п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, у тому числі до набрання чинності Кодексом. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21) - https://reyestr.court.gov.ua/Review/113690426. Крім цього, згідно з правовою позицією, викладеної у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц провадження № 61-38901св18, обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Згідно до висновків Верховного Суд у постанові від 15.08.2019 по справі № 588/350/15, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю у наведеному визначенню. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved