Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 37 550,44 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 серпня 2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] у виді електронного документу укладено договір позики №73772528, відповідно до якого позикодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а той зобов`язався повернути суму кредиту у день закінчення строку позики або достроково та сплатити плату (проценти) від суми позики. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21, згідно з умовами якого, та відповідно до реєстру боржників №44 від 21.02.2025, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором кредиту в сумі 22 302,94 грн. Відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Жодних платежів для погашення заборгованості ні на рахунки позивача ні на рахунки первинного кредитора не здійснив. 08 листопада 2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] у виді електронного документу укладено договір позики №8748611, відповідно до якого позикодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а той зобов`язався повернути суму кредиту у день закінчення строку позики або достроково та сплатити плату (проценти) від суми позики. На підставі договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 та відповідно до реєстру боржників №1 до вказаного договору, ТОВ «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №8748611 в сумі 15 247,50 грн. Позивач вказує, що з моменту отримання права вимоги позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій по вказаним кредитним договорам. Просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №73772528 в розмірі 22 302,94 грн, за договором №8748611 в розмірі 15 247,50 грн, а всього 37 550,44 грн. Представником відповідача Скользнєвою В.В. подано відзив на позов, відповідно до якого відповідач не визнає позовні вимоги та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що позивачем не доведено факту набуття права вимоги до [PERSON] , оскільки на час укладення договору факторингу від 14.06.2021, за яким відступлено право вимоги, боргові зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №73772528 від 30.08.2024 ще не існували, а тому не могли відступатися. Вважають, що ТОВ «ЄАПБ» є неналежним позивачем, оскільки договір факторингу від 14.06.2021 було укладено до укладення кредитного договору не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за вказаним кредитним договором. Також вказують, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують перерахування коштів відповідачу, розмір кредиту, тобто первинні документи (виписки з особового рахунку тощо). Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач таким доказом не є. Тому, на думку представника відповідача, не можливо перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів. Посилаючись на практику Верховного Суду, представник відповідача зазначає, що обов`язок доказування видачі кредитних коштів покладається саме на позивача. Як зазначено у відзиві, оскільки у спірних кредитних договорах визначені строки виконання зобов`язань, тому нарахування відсотків було можливим виключно в межах встановлених строків та мали складати: за договором №73772528 не 11 688,94, а 5957,38 грн, за договором №8748611 не 4763,30 грн, а 13,30 грн. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. 05 листопада 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій зазначає, що 14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ«ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п.1.2 Перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Так, відповідно до Реєстру боржників № 44 від 21.02.2025 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22 302,94 грн. Представник позивача вважає, що перехід права вимоги відбувся відповідно до діючого законодавства. Також зазначає, що відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що наведена позивачем теза про отримання відповідачем грошових коштів за умовами кредитних договорів стороною захисту не доведена, при цьому сам Відповідач не визнає і одночасно не заперечує факт отримання грошових коштів. Тобто, фактично сторона захисту не заперечує факт, але намагається показати, що Позивач не довів його належним чином. Стосовно перерахування кредитних коштів відповідачу, представник позивача вказує, що позивач не володіє первинними документами щодо видачі кредиту відповідачу, оскільки не є первісним кредитором по Договору №73772528 від 30.08.2024. Відповідач як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту отримання кредитних коштів, проте таких доказів не надав. Відповідачем при підписанні Кредитного договору не було висловлено жодних заперечень або зауважень щодо умов та порядку нарахування відсотків, що свідчить про погодження ним всіх умов нарахування відсотків зазначених договорів. Кредитний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, тому кінцева дата строку кредиту є лише датою повернення кредиту, а не датою закінчення строку дії кредитного договору. Також наголошують на тому, що за весь період перебування права вимоги за вищезазначеним Договором у ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до Відповідача. Позивач лише просить суд стягнути із Відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором. Також представник позивача не погоджується із зазначеним відповідачем розміром понесеної правової допомоги в сумі 6000 грн, вважає її завищеною та неспівмірною із складністю написання відзиву. Такий розмір визначений на власний розсуд та належним чином не обґрунтований. Просить позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Сторони у судове засідання не з`явилися. У позовній заяві та відповіді на відзив представник позивача просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач та його представник про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом своєчасно і належним чином, однак в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, будь-яких клопотань не направили. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.223 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 09 вересня 2025 року позовна заява надійшла до суду. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 03 листопада 2025 року стороною відповідача подано відзив на позов. 05 листопада 2025 року надійшла відповідь на відзив. За клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 18 листопада 2025 року витребувані докази у справі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 30 серпня 2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено електронний договір позики (з комісією за надання позики на умовах повернення позики в кінці строку позики) №73772528, відповідно до якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, а позичальник повернути таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики та сплатити проценти від суми позики та комісію за надання позики. За умовами договору відповідачу надано кредит у сумі 12 000,00 грн, на строк 27 днів. Комісія за надання позики 15 % від суми кредиту, що складає 1800 грн. Процентна ставка 0,20000 %; денна процентна ставка 0,756 %; процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,7%, пеня 2,7%, орієнтовна загальна вартість кредиту 14 448,00 грн. Договір підписано електронним підписом, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 34581. Також електронним підписом сторонами підписано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, що є додатком № 1 до договору №73772528. Згідно з п. 4 договору проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором. Комісія за надання позики нараховується одноразово в дату надання позики. Пункт 6 Договору № 73772528 від 30.08.2024 передбачає, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку кредитування здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Однак із наданих суду матеріалів, пролонгації Кредитного договору № 73772528 не вбачається. Як видно із листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК» наданого на ухвалу суду, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 30.08.2024 було зарахування 12 000 грн. Із виписки по рахунку видно рух коштів по карті та користування відповідачем вказаною картою. Як видно із розрахунку (даних) по кредиту, видно, що [PERSON] здійснена оплата по кредиту на суму 3810,00 грн, а саме 24.09.2024 в сумі 2624,00 грн, з яких 200,00 грн тіло кредиту, 624,00 грн проценти, 1800,00 грн комісія. 21.10.2024 позичальником сплачено 1186,00 грн (тіло кредиту). Нарахування відсотків за період з 30.08.02024 по 24.09.2024 проведено у розмірі 24,00 грн в день, з 26.09.2025 по 21.10.2024 в розмірі по 118,00 грн в день, з 22.10.2024 по 17.11.2024 в сумі 106,14 грн в день. З 18 листопада 2024 року по 07 грудня 2024 року відповідачу нараховувались відсотки за понадстрокове користування кредитом на загальну суму 5731,56 грн. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» і ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги до боржників. Перелік боржників, підстави виникнення права вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які є невід`ємною частиною договору (п. 1.1. договору). Згідно з п. 1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників. 28.07.2021, 13.06.2022 та 21.02.2025 були укладені Додаткові угоди до вказаного Договору факторингу. 21 лютого 2025 року клієнтом та фактором за договором факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, підписано акт прийому-передачі реєстрів боржників №44, відповідно до якого до ТОВ «ФК«ЄАПБ» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором №73772528 в сумі заборгованості 22 302,94 грн: сума заборгованості за основною сумою боргу 10 614,00 грн, заборгованість за відсотками 5957,38 грн, заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою 5 731,56 грн. Платіжною інструкцією №670 від 28 лютого 2025 року підтверджується здійснення оплати за відступлення права вимоги згідно додаткової угоди №48 від 21.02.2025 до договору факторингу №14/06/21. 08 листопада 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №8748611, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, а позичальник повернути таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту та сплатити проценти від суми кредиту та комісію за надання кредиту. Згідно п. 2.2 Договору, сума кредиту 9 500,00 грн, строк кредитування/ строк договору 15 днів, процентна ставка в день складає 0,01%, комісія за надання кредиту 10,36% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 984,20 грн. Денна процентна ставка 0,70 %; процентна ставка за понадстрокове користування позикою 5%, пеня 5%, орієнтовна загальна вартість кредиту 10 497,50 грн. Згідно з п.2.5 Договору, проценти за цим договором нараховуються щоденно, починаючи з другого дня користування кредитом до дати повернення, на залишок кредиту, виходячи із строку фактичного користування кредитом та до повного погашення заборгованості за Договором. Пунктом 7.1 договору передбачено можливість позичальника ініціювати продовження строку кредитування або строку виплати кредиту (пролонгація) на підставі поданого звернення в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора. Продовження строку кредитування здійснюється шляхом укладання додаткової угоди. Договір підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором 448114. Як видно із листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК» наданого на ухвалу суду, по рахунку клієнта [PERSON] № [NUMBER] було зарахування коштів на суму 9500 грн від 08.11.2024. Із виписки за договором видно рух коштів по карті та користування відповідачем вказаною картою. 27 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» і ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено Договір факторингу №27/03/25, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги. Перелік боржників та підстави виникнення права грошової вимоги зазначені у відповідних Реєстрах Боржників (п.1,1 договору). Цього ж дня укладена Додаткова угода № 1 до вказаного договору факторингу. Відповідно до реєстру боржників №1 позивач набув право вимоги до боржника [PERSON] за договором №8748611 в сумі 15 247,50 грн, з яких: 9 500,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 13,30 грн заборгованість за процентами; 4750,00 грн - заборгованість за понадстрокове користування кредитом; 984,20 грн комісія за надання кредиту. Платіжною інструкцією №683 від 31 березня 2025 року підтверджується здійснення оплати за відступлення права вимоги згідно додаткової угоди №1 від 27.03.2025 до договору факторингу №27/03/25. Як видно із розрахунку заборгованості за кредитним договором №8748611, здійсненого позивачем, станом на 31.07.2025 заборгованість відповідача складає 15 247,50 грн. Встановлено, що після набуття права вимоги за вказаними кредитними договорами до боржника [PERSON] позивачем не здійснювалося нарахування процентів та пені. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за кредитним договором, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановлено, що сторонами кредитних договорів визначені істотні умови, в тому числі: сума та строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх нарахування, розмір комісії, дата повернення кредитів, орієнтовна вартість кредитів. Також встановлено, що кредитні договори між первинними кредиторами і відповідачем укладені у формі електронного документу та підписані останнім електронним підписом. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї статті Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до положень 12 Закону України «Про електрону комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Підписавши кредитні договори відповідач засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договорами. Суд зазначає, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредиторів за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитні договори не були б укладені, а грошові кошти не були би перераховані. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20). Як видно із відзиву, відповідач не заперечує факт укладення кредитних договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Законом України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VIII законодавець залишив за кредитодавцем можливість встановлення комісії під час укладення кредитних договорів. Враховуючи викладені положення закону, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вищезазначені договори укладені з відповідачем у спосіб, визначений чинним законодавством України, а отже у відповідача виникли обов`язки з належного виконання умов договорів щодо повернення суми кредиту та сплати процентів, комісій, встановлених відповідними договорами. Щодо заперечення відповідача факту набуття позивачем права вимоги до [PERSON] суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Судом встановлено, що 14 червня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклало з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір факторингу № 14/06/21, відповідно до п. 1.2 якого перехід від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників. 21.02.2025 року підписано Додаткову угоду №48 до договору факторингу, за якою визначена загальна сума прав вимоги, що відступається за Реєстром боржників №43 та №44. Як видно із Реєстру боржників №44 за порядковим №4059 значиться боржник [PERSON] , номер договору 73772528. Платіжною інструкцією №670 від 28 лютого 2025 року підтверджується здійснення оплати за відступлення права вимоги згідно додаткової угоди №48 від 21.02.2025 до договору факторингу №14/06/21. Перехід до позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором №8748611 від 08.11.2024 підтверджується Договором факторингу №27/03/25 від 27.03.2025, Додатковою угодою до договору від 27.03.2025, актом прийому-передачі реєстру боржників №1 від 27.03.2025, витягом з Реєстру боржників №1, де за порядковим номером 3089 значиться боржник [PERSON] , номер договору 8748611, платіжною інструкцією №683 від 31.03.2025 про оплату за відступлення права вимоги. Враховуючи викладене, доводи представника відповідача, наведені у відзиві стосовно того, що до позивача не перейшло право вимоги до відповідача за кредитними договорами №73772528 від 30.08.2024 та №8748611 від 08.11.2024 не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Таким чином позивачем доведено укладення відповідачем договору позики та кредитного договору з первісним кредитором, набуття позивачем прав вимоги до відповідача. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Як передбачено ч.ч. 1,2,8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Договір позики за своєю правовою природою є реальним правочином, тобто для дійсності такого правочину визначальним є не досягнення сторонами згоди по всіх істотних умовах, а вчинення на основі досягнутої згоди певної фактичної дії, зокрема, передачі грошової суми. Зазначене корелюється з положеннями ЦК України, зокрема, з абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України. У справах про стягнення кредитних коштів/позики на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право кредитодавця/позикодавця на пред`явлення будь-якої вимоги. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого в ст. 12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є, саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Як наголосив Верховний Суд у своїй постанові у справі № 554/4300/16-ц від 25.05.2021 банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. У відзиві представник відповідача вказує на відсутність належних доказів щодо надання відповідачу кредитів перерахування коштів. Проте, вказане заперечення повністю спростовується листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 18.12.2025, в якому зазначено про зарахування коштів на картковий рахунок [PERSON] 30.08.2024 в сумі 12 000 грн та 08.11.2024 в сумі 9500,00 грн. Зарахування коштів у вказаних в договорах сумах також підтверджується випискою за картковим рахунком відповідача [PERSON] . Таким чином, виходячи із викладеного вище, позивачем належним чином доведено, що первинним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконано зобов`язання за кредитними договорами №73772528 та №8748611 щодо передання позичальнику у власність грошових коштів, тому заперечення сторони відповідача з цього приводу не є обґрунтованими. Також встановлено, що [PERSON] не виконав належним чином зобов`язання за договорами від 30.08.2024 та від 08.11.2024, вчасно отримані в кредит кошти не повернув, відсотки за користування такими коштами та комісії не сплатив, заборгованість погашена не була. Будь-яких нарахувань позивачем за вказаним договором кредиту не здійснювалось. При вирішенні питання про доцільність стягнення заборгованості за процентами за договором позики №73772528 від 30.08.2024 та договором кредиту №8748611 від 08.11.2024, суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за "користування кредитом" могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Під час розгляду справи встановлено, що строк користування позикою, передбачений договором № 73772528 27 днів, за договором №8748611 від 08.11.2024 15 днів. Згідно з відповідними пунктами вказаних договорів позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати позики, установлених цим договором (пролонгація), таке продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди. Доказів укладення додаткових угод до договору позики та кредитного договору, та продовження строку користування коштами (пролонгація договору) позивачем не надано. Отже, відповідні умови договорів № 73772528 і №8748611, згідно з якими проценти нараховуються, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, суд вважає неправомірними з огляду на те, що сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України. Викладене узгоджується з висновками, викладеними у постанові в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. Тому суд вважає, що нарахування процентів за понадстрокове користування коштами є безпідставним. Окрім того, як видно із відзиву відповідач визнає, що нарахування відсотків за договорами можливе в межах встановленого строку від дати отримання позичальником грошових коштів та мали складати: за договором позики №73772528 5957,38 грн, за кредитним договором №8726811 13,30 грн. Враховуючи викладене, суд погоджується із нарахуванням відсотків за договором позики №73772528 (з урахуванням частково проведених позичальником оплат по процентам), в розмірі 5957,38 грн, та нарахування відсотків за кредитним договором №8726811 в розмірі 13,30 грн. За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 27 068,88 грн. А саме: за договором позики №73772528 від 30 серпня 2024 року в розмірі 16 571,38 грн, з яких: 10 614,00 грн тіло кредиту, 5957,38 грн - заборгованість за відсотками; за кредитним договором №8748611 від 08 листопада 2024 року в розмірі 10 497,50 грн, з яких: 9500,00 грн тіло кредиту, 13,30 грн- заборгованість за відсотками, 984,20 грн - комісія за надання кредиту. В стягненні решти заборгованості за процентами за договором №73772528 в розмірі 5731,56 грн та за договором №8748611 в розмірі 4750,00 грн позивачу слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2182,76 грн.

Outcome: partial