Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Заступник керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя звернувся до Дніпровського районного суду м.Запоріжжя з позовом в інтересах держави в особі Запорізької міської ради до [PERSON] , в якому просив: усунути перешкоди територіальній громаді міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної форми власності по вул. Сергія Синенка, 19 у м.Запоріжжя наступним шляхом: скасувати державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на будівлю магазину літ. В, площею 12,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (РНОНМ 2042239423101) з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи; . [PERSON] демонтувати (знести) тимчасову споруду будівлю магазину літ.В, яка згідно протоколу огляду від 09.10.2024, складеному прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Головко О.Є. у кримінальному провадженні №42024082020000019, розташовану у місті Запоріжжя, на відстані 5 м від північно-західного кута багатоквартирного будинку [ADDRESS] , та 15 метрів від зупинки громадського транспорту «Прохідна «ЗТЗ» у напрямку зупинки громадського транспорту «БК «ЗТЗ». Також просив стягнути з [PERSON] на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 844,80 грн. В обгрунтування позову зазначено, що під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №42024082020000019 від 11.07.2024 виявлено порушення інтересів держави під час використання земель комунальної форми власності. Зокрема, 27.02.2020 відповідач звернулася до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: будівлю магазину літ. В, за адресою: [ADDRESS] . За результатами розгляду цієї заяви державним реєстратором Виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області Пелихом В.В., рішенням від 27.02.2020 зареєстровано об`єкт нерухомого майна - будівля магазину літ. В, загальною площею 12,4 м2, за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] на праві приватної власності. Підставою для прийняття вказаного рішення слугували наступні документи: технічний паспорт ФОП [PERSON] від 13.02.2020; акт про уточнення поштової адреси від 13.02.2020 виданий інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] ; акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта «Тимчасовий павільйон по реалізації хлібобулочних виробів по [ADDRESS] » від 27.10.2000 та розпорядження Запорізького міського голови про його затвердження від 27.10.2000 №1168р. При цьому слід зазначити, що відповідно до Розпорядження міського голови №1168р та акту державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 27.10.2000 в експлуатацію приймався тимчасовий павільйон, площею 14.84 м2, ТОВ «Жайвір». Таким чином в експлуатацію приймалась тимчасова споруда, за діючим на той час законодавством, що підтверджується наданою Департаментом архітектури та містобудування Запорізької міської ради інформацією про надання ТОВ «Жайвір» паспорту кіоска. За результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області Пелиха Віталія Віталійовича від 24.01.2025 №327/19.1.1/25, встановлено, що останнім порушено вимоги статей 5, 10, 18, 22, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі Порядок №1127), оскільки проведено державну реєстрацію прав без направлення відповідного запиту до органу, який проводив оформлення, та/або реєстрацію прав про надання інформації, необхідної для державної реєстрації прав, що виникли до 01.01.2013; на підставі документів, які не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Окрім цього, проведено судову будівельно-технічну експертизу, відповідно до якої споруда (будівля магазину літ. В, згідно технічного паспорту виготовленого ФОП [PERSON] станом на 13.02.2020 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2042239423101) по [ADDRESS] відповідно до вимог нормативно-правових актів за своїми конструктивними особливостям є тимчасовою металевою спорудою. Також, КП «Муніципальна варта» Запорізької міської ради, складено акт обстеження території 0112 від 04.03.2024, відповідно до якого за адресою: [ADDRESS] виявлено факт розміщення металевої конструкції для провадження підприємницької діяльності без дозвільних документів. У зв`язку з фактом виявлення об`єкта, що встановлений без достатніх правових підстав та дозвільних документів виконавчий комітет Запорізької міської ради прийняв рішення від 16.05.2024 №300/33 «Про усунення наслідків порушень Типових правил благоустрою території населеного пункту за адресою: [ADDRESS] », відповідно до якого вирішено усунути наслідки порушень Типових Правил шляхом демонтажу металевої конструкції для провадження підприємницької діяльності, яка розміщена без відповідних дозвільних документів, на об`єкті благоустрою [ADDRESS] . Звільнення об`єкту благоустрою від зазначеного об`єкту здійснювати шляхом демонтажу та його транспортування до місця зберігання. Разом з тим встановлено, що вказана самовільно розміщена металева конструкція (тимчасова споруда) не демонтована та продовжує знаходитись на землях комунальної власності міста Запоріжжя, що порушує правила благоустрою населеного пункту, використання та правового режиму земель, створює загрози інтересам держави у вигляді самовільного, хаотичного або неконтрольованого розміщення тимчасових споруд на території територіальної громади міста Запоріжжя. При цьому, державна реєстрація права власності на неіснуючу будівлю магазину літ. В по [ADDRESS] , який фактично є тимчасовою спорудою, позбавляє територіальну громаду в особі Запорізької міської ради виключного права самостійно вирішувати питання використання власної земельної ділянки, у зіязку з чим прокурор звернувся до суду з вказаним позовом. . Ухвалою про відкриття провадження у справі від 26.03.2025 відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено у загальному позовному провадженні з повідомлення (викликом) сторін. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просивпозов задовольнити повністю. Представник Запорізької міської ради Крат А.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити повністю. Подано додаткові пояснення у справі, які за своєю суттю дублюють доводи, викладені в позовній заяві, в яких просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач, як в підготовчі так і в судові засіданні 14.05.2025, 02.07.2025, 17.09.2025, 14.11.2025, 09.12.2025 та 12.01.2026 не з`явилася, була повідомлена належним чином за адресою реєстрації та встановленою адресою ВПО, причини неявки суду не повідомила. Відзив на позовну заяву не подала, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Заслухавши прокурора та представника ЗМР, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, суд дійшов наступних висновків. Так, 27.02.2020 відповідач звернулася до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: будівлю магазину літ. В, за адресою: [ADDRESS] . За результатами розгляду цієї заяви державним реєстратором Виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області Пелихом В.В., рішенням від 27.02.2020 зареєстровано об`єкт нерухомого майна - будівля магазину літ. В, загальною площею 12,4 м2, за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] на праві приватної власності. Підставою для прийняття вказаного рішення слугували наступні документи: технічний паспорт ФОП [PERSON] від 13.02.2020; акт про уточнення поштової адреси від 13.02.2020 виданий інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] ; акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта «Тимчасовий павільйон по реалізації хлібобулочних виробів по [ADDRESS] » від 27.10.2000 та розпорядження Запорізького міського голови про його затвердження від 27.10.2000 №1168р. При цьому слід зазначити, що відповідно до Розпорядження міського голови №1168р та акту державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 27.10.2000 в експлуатацію приймався тимчасовий павільйон, площею 14.84 м2, ТОВ «Жайвір». Таким чином в експлуатацію приймалась тимчасова споруда, за діючим на той час законодавством, що підтверджується наданою Департаментом архітектури та містобудування Запорізької міської ради інформацією про надання ТОВ «Жайвір» паспорту кіоска. За результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області Пелиха Віталія Віталійовича від 24.01.2025 №327/19.1.1/25, встановлено, що останнім порушено вимоги статей 5, 10, 18, 22, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі Порядок №1127), оскільки проведено державну реєстрацію прав без направлення відповідного запиту до органу, який проводив оформлення, та/або реєстрацію прав про надання інформації, необхідної для державної реєстрації прав, що виникли до 01.01.2013; на підставі документів, які не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Окрім цього, проведено судову будівельно-технічну експертизу, відповідно до Висновку експерта № 10-10-01 від 10.10.2024 споруда (будівля магазину літ. В, згідно технічного паспорту виготовленого ФОП [PERSON] станом на 13.02.2020 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2042239423101) по [ADDRESS] відповідно до вимог нормативно-правових актів за своїми конструктивними особливостям є тимчасовою металевою спорудою складної форми та розташована на замощенні з бетону. Також, КП «Муніципальна варта» Запорізької міської ради, складено акт обстеження території 0112 від 04.03.2024, відповідно до якого за адресою: [ADDRESS] виявлено факт розміщення металевої конструкції для провадження підприємницької діяльності без дозвільних документів. У зв`язку з фактом виявлення об`єкта, що встановлений без достатніх правових підстав та дозвільних документів виконавчий комітет Запорізької міської ради прийняв рішення від 16.05.2024 №300/33 «Про усунення наслідків порушень Типових правил благоустрою території населеного пункту за адресою: [ADDRESS] », відповідно до якого вирішено усунути наслідки порушень Типових Правил шляхом демонтажу металевої конструкції для провадження підприємницької діяльності, яка розміщена без відповідних дозвільних документів, на об`єкті благоустрою [ADDRESS] . Звільнення об`єкту благоустрою від зазначеного об`єкту здійснювати шляхом демонтажу та його транспортування до місця зберігання. Разом з тим встановлено, що вказана самовільно розміщена металева конструкція (тимчасова споруда) не демонтована та продовжує знаходитись на землях комунальної власності міста Запоріжжя, що порушує правила благоустрою населеного пункту, використання та правового режиму земель, створює загрози інтересам держави у вигляді самовільного, хаотичного або неконтрольованого розміщення тимчасових споруд на території територіальної громади міста Запоріжжя. При цьому, державна реєстрація права власності на неіснуючу будівлю магазину літ. В по [ADDRESS] , який фактично є тимчасовою спорудою, позбавляє територіальну громаду в особі Запорізької міської ради виключного права самостійно вирішувати питання використання власної земельної ділянки. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованості активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрацій. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. У випадку, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ст. 334 ЦК України право на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає із дня такої реєстрації. Оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, відповідний запис формально наділяє відповідача певними юридичними правами щодо майна і одночасно створює перешкоди для реалізації своїх прав законному власнику державі (ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом з тим, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні обставин наявності в особи права власності необхідно передусім встановити підставу, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18). Отже, державна реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності на об`єкт нерухомого майна - будівлю магазину літ. В по [ADDRESS] за особою, яка не має на нього жодних прав, є перешкодою в реалізації усіх правомочностей власника щодо спірної земельної ділянки. Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, відповідні права припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. Указані положення узгоджуються з п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема з приписами про те, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Крім того, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 14 цього Закону розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ. Також, навіть у випадку, якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема для державної реєстрації подані всі необхідні документи відповідно до закону та відсутні встановлені законом підстави для відмови в державній реєстрації права), це не є перешкодою для задоволення позову. Аналогічна позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №915/127/18 та Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №915/572/17. Однією із засад державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом (пункт 4 частини першої статті 3 Закону). Згідно з частиною першою статті 5 Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Частиною четвертою статті 5 Закону визначено, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії. Пунктами 1, 2 частини третьої статті 10 Закону та пунктом 12 Порядку №1127, передбачено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Крім того, пунктом 3 частини третьої статті 10 Закону встановлено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Згідно з частиною восьмою статті 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Частиною першою статті 22 Закону встановлено, що документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Встановлено, що в Технічному паспорті та Акті про уточнення поштової адреси міститься інформація про будівлю магазину літ. В. При цьому у Акті про прийняття в експлуатацію та Розпорядженні зазначено тимчасовий павільйон по реалізації хлібобулочних виробів. Крім того, в Акті про прийняття в експлуатацію замовником будівництва тимчасового павільйону по реалізації хлібобулочних виробів вказано ТОВ «Жайвір». Згідно з Розпорядженням затверджено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію тимчасового павільйону по реалізації хлібобулочних виробів товариства з обмеженою відповідальністю «Жайвір». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону державний реєстратор відмовляє в державній реєстрації, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Абзацом першим частини другої статті 24 Закону встановлено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Таким чином, державним реєстратором Пелихом В.В. порушено вимоги статей 5, 10, 18, 22, 24 Закону, пункту 12 Порядку №1127, оскільки проведено державну реєстрацію прав: - без направлення відповідного запиту до органу, який проводив оформлення, та/або реєстрацію прав про надання інформації, необхідної для державної реєстрації прав, що виникли до 01.01.2013; - на підставі документів, які не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Вищевказане підтверджується актом за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області Пелиха Віталія Віталійовича від 24.01.2025 № 327/19.1.1/25. За результатами вказаної камеральної перевірки, наказом Міністерства юстиції України від 24.01.2025 №189/5 анулювано державному реєстратору виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області [PERSON] доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, технічний паспорт на підставі якого зареєстровано право власності, не підтверджує право власності на зареєстрований об`єкт нерухомості та не дає можливості встановити підстави набуття права власності [PERSON] на вищевказаний об`єкт нерухомості. Технічний паспорт на об`єкт нерухомості є документом, що підтверджує проведення технічної інвентаризації об`єкту та не може бути самостійною підставою виникнення права власності. Технічний паспорт може бути умовою державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна виключно у сукупності з іншими документами або відомостями, визначеними у Порядку реєстрації. Також, слід зазначити, що у постанові від 09.02.2022 у справі №752/9104/18 Верховний Суд зазначає, що технічний паспорт на будинок не підтверджує право власності та, відповідно, не заміняє собою свідоцтво про право власності чи інший правовстановлюючий документ, не дає право володіти, користуватись чи розпоряджатись нерухомістю - це лише документ, який фіксує технічні дані об`єкта. Окрім того, відповідно до п. 41 Порядку №1127 (в редакції станом на проведення державної реєстрації спірного об`єкту нерухомості) для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Так, підставою для реєстрації державним реєстратором зазначено акт про уточнення поштової адреси інженера з інвентаризації нерухомого майна від 13.02.2020 в якому зазначено, що спірна будівля магазину відноситься допоштової адреси: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» адресою об`єкта нерухомого майна є унікальна структурована сукупність реквізитів, що використовуються для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості. Адреса присвоюється об`єктам будівництва, будинкам, будівлям, спорудам, квартирам, гаражним боксам, машиномісцям, іншим житловим та нежитловим приміщенням, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Адреса не присвоюється: 1) тимчасовим спорудам; 2) будівлям та спорудам, що є приналежністю відповідної будівлі або споруди або їх складовою частиною; 3) іншим об`єктам нерухомого майна, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку присвоєння адрес об`єктів нерухомого майна. Відповідно до ч. 5 ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» адреса (крім реквізиту, визначеного пунктом 10 частини четвертої цієї статті) присвоюється, змінюється, коригується, анулюється: виконавчим органом сільської, селищної, міської ради - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради. Таким чином акт інженера з інвентаризації майна не є документом, що підтверджує адресу. Більше того, за адресою [ADDRESS] , розташований багатоквартирний будинок, що підтверджується технічним паспортом ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційної справи 2091/44026 виготовленого 24.10.2016 за даними технічної інвентаризації 27.04.1953. Зазначене свідчить про проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно за відсутності документа, що підтверджує присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна. Отже, вбачається, що адреса: [ADDRESS] самовільно використана відповідачем та внесена державним реєстратором до Державного реєстру прав з порушеннями вимог чинного законодавства, без її присвоєння в установленому порядку та без надання підтверджуючих документів, які вимагаються Порядком реєстрації, як обов`язковий документ для державної реєстрації права власності. Окрім цього, до так званого об`єкту нерухомості за адресою: [ADDRESS] ніколи не були підключені жодні комунікації, що підтверджується листами КП «Водоканал», ТОВ «ВЕЛЬТУМ-Запоріжжя» та концерну МТМ,згідно яких відповідачу послуги з водопостачання та централізованого водопостачання, поводження з відходами, підключення до теплових мереж не надавались. Отже, спірна нежитлова будівля літ. В не була підключена до жодних комунікацій, у тому числі і до 1991 року, що також вказує на те, що реєстрацію права власності проведено на неіснуючу будівлю. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи споруда - будівля магазину літ.В по [ADDRESS] за своїми конструктивними особливостям є тимчасовою металевою спорудою. Відповідно до п.1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244, тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Згідно п.2.1. вказаного порядку підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди. Таким чином, за місцем знаходження зареєстрованого спірного об`єкта нерухомого майна розміщена саме тимчасова споруда, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні актом обстеження території від 04.03.2024, протоколом огляду від 09.10.2024 та висновком експерта від 10.10.2024. Згідно положень ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно перемішувати у просторі. Положеннями ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону про реєстрацію не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії. Отже, не підлягають реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не пов`язані фундаментом із землею. Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №203/4180/15-ц. Державним реєстратором зареєстровано за [PERSON] право власності на тимчасову споруду за адресою: [ADDRESS] саме як об`єкт нерухомості, що є порушенням вимог ст. ст. 5, 10, 18, 22, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 12, 41 Порядку №1127. При цьому в силу положень абзацу першого частини третьої статті 26 Закону №1952-IV у чинній редакції, відомості про право власності відповідачів не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. Натомість державний реєстратор вчиняє нову реєстраційну дію - внесення до Державного реєстру відомостей про припинення права власності відповідачів на нерухоме майно на підставі судового рішення [див. mutatismutandis висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 132, 133 постанови від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20)]. У частині першій статті 14 Закону №1952-IV зазначено, що розділ Державного реєстру та реєстраційна справа закриваються в разі: 1) знищення об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості; 2) поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна; 3) виключення об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з проектної документації на будівництво у зв`язку із змінами проектної документації на будівництво; 4) скасування державної реєстрації земельної ділянки; 5) набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ; 6) визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання Міністерством юстиції України рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ, - у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. Закритий розділ Державного реєстру та реєстраційна справа не підлягають поновленню. Відповідно до частини сьомої статті 14 Закону № 1952-IV у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно у разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі. Враховуючи, що державна реєстрація права приватної власності [PERSON] на будівлю магазину літ. В, за адресою: [ADDRESS] , як на нерухоме майно була здійснена помилково, а зазначене майно не є нерухомим, така державна реєстрація підлягає скасуванню із закриттям відповідного розділу Державного реєстру. Вказана позиція відповідає висновкам викладеним у пунктах 60-69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2024 у справі № 914/1785/22. Окрім того, в обгрунтування підстав для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу тимчасової споруди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ч. 1 ст. 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини 2 статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина 2 статті 373 ЦК України). Статтею 3 ЗК України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно із п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, зокрема, на землю. Правомочності власника землі на території міста Запоріжжя від імені територіальної громади здійснює Запорізька міська рада, яка відповідно до ст.ст. 9, 12 Земельного кодексу України наділена державою повноваженнями (ст. 122 Земельного кодексу України) щодо розпорядження землями територіальної громади міста Запоріжжя, зокрема, щодо передачі комунальних земельних ділянок у власність чи користування громадянам та юридичним особам відповідно до положень Земельного кодексу України. Незаконна державна реєстрація за [PERSON] фактично не існуючого об`єкту нерухомості, порушує права Запорізької міської ради як власника та розпорядника земель комунальної форми власності, через що наявні обґрунтовані підставі для відновлення порушеного права. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі статтею 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. При цьому поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту порушеного правапозивача як власника земельних ділянокє усунення перешкод у користуванні належним йому майном. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 04.07.2018 року у справі №653/1096/16-ц (пункт 96), від 12.06.2019 року у справі №487/10128/14-ц (пункт 81), від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 97), від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.27), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункти 70-71)). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.11.2022 у справі №922/3166/20 зауважує, що негаторний позов розглядається у цивілістиці як класичний речовий спосіб захисту права власності (речовий позов, actioninrem). З цих причин він може бути пред`явлений лише для захисту абсолютного суб`єктивного цивільного права в абсолютному речовому правовідношенні, коли власник-позивач та правопорушник-відповідач не перебувають між собою у договірних чи в інших зобов`язальних правовідносинах, або ж такі правовідносини між ними не стосуються вчиненого порушення права власності. Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у вказаному рішенні Європейського суду з прав людини, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18, зокрема, встановлено, що позов власника майна про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов) відповідає способу захисту, визначеному у пункті 3 частини другої статті 16 ЦК України, - припинення дії, яка порушує право. Цей спосіб захисту пов`язаний зі вчиненням іншою особою незаконних дій, спрямованих на порушення права, належного особі. Земельна ділянка на якій знаходиться спірна будівля, не сформована в розумінні ст. 79-1 ЗК України, розташована в межах населеного пункту міста Запоріжжя та відповідно до ст. 83 ЗК України та п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» є власністю територіальної громади міста Запоріжжя, тобто має статус комунальної власності. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Це узгоджується зі статтею 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20. Таким чином, відповідач, як власник тимчасової споруди, використовує земельну ділянку комунальної форми власності. Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 визначено механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності. Зокрема, відповідно до пункту 2.1 Порядку №244 підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди. Розміщення тимчасових споруд самовільно забороняється (п. 2.30 Порядку). 16.05.2024 виконавчим комітетом Запорізької міської ради прийнято рішення №300/33 «Про усунення наслідків порушень Типових правил благоустрою території населеного пункту за адресою: [ADDRESS] (на підставі акту обстеження території від 04.03.2024 №0112)», яким вирішено усунути наслідки порушень Типових Правил шляхом демонтажу металевої конструкції для провадження підприємницької діяльності, яка розміщена без відповідних дозвільних документів, на об`єкті благоустрою [ADDRESS] . Також, вирішено звільнення об`єкту благоустрою від зазначеного об`єкту здійснювати шляхом демонтажу та його транспортування до місця зберігання. Під демонтажем необхідно розуміти комплекс заходів, які передбачають відокремлення об`єкту, встановленого без відповідних дозвільних документів, а також майна, що знаходиться в цьому об`єкті, від місця його розташування або основи, тощо (у тому числі від`єднання від інженерних мереж при необхідності), транспортування на місце подальшого зберігання, тощо. Пунктом 2 вказаного рішення власнику вищезазначеного об`єкту, запропоновано самостійно, протягом семи календарних днів з дня оприлюднення цього рішення районною адміністрацією Запорізької міської ради по Дніпровському району оголошення на об`єкті, виконати роботи щодо усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста Запоріжжя шляхом демонтажу тимчасової споруди та приведення місця розташування в належний стан з відновленням його благоустрою. Разом з тим самовільно розміщена відповідачем металева конструкція (тимчасова споруда) не демонтована та продовжує знаходитись на землях комунальної власності міста Запоріжжя, що порушує правила благоустрою населеного пункту, використання та правового режиму земель, створює загрози інтересам держави у вигляді самовільного, хаотичного або неконтрольованого розміщення тимчасових споруд на території територіальної громади міста Запоріжжя. Наведені факти свідчать про безпідставне використання відповідачем земельної ділянки комунальної форми власності, шляхом розміщення на ній тимчасової споруди, що створює перешкоди Запорізькій міській раді, як власнику, перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою. Враховуючи викладене, належним та ефективним способом захисту порушеного права територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради на земельну ділянку є усунення перешкоди Запорізькій міській раді у користуванні земельною ділянкою комунальної форми власності на якій знаходиться, зареєстрована як об`єкт нерухомого майна, тимчасова споруда, шляхом скасування рішення державного реєстратора та звільненні земельної ділянки, шляхом демонтажу (знесення) будівлі магазину літ.В (РНОНМ 2042239423101) розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності. Згідно з ч.4 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Ст.131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 у справі про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді щодо визначення поняття «інтереси держави» висловлено позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх об`єктів права власності та господарювання тощо (п.3 мотивувальної частини). Згідно з ст.13,14 Конституції України, ст.324 ЦК України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Згідно із п.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» від імені тав інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно зі ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Статтею 60 вказаного Закону передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, зокрема, на землю. Згідно з ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Згідно зі ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Оцінивши наведені прокурором обґрунтування порушення інтересів держави, яке полягає в тому, що відповідач без законних правових підстав, в порушення вимог чинного законодавства зареєструвала своє право власності на не існуючий об`єкт нерухомості, який фактично є тимчасовою спорудою, та розмістила її без дозвільних документів на земельній ділянці комунальної власності за адресою: [ADDRESS] , що позбавляє Запорізьку міську раду як уповноважений орган місцевого самоврядування можливості вільно розпоряджатися земельною ділянкою комунальної власності, однак Запорізька міська рада протягом розумного строку після того, як їй стало відомо про вказані порушення, не вжила заходів для самостійного відстоювання інтересів територіальної громади, не звернулася до суду з відповідним позовом, тобто допустила бездіяльність, суд вважає звернення прокурора з цим позовом в інтересах держави обґрунтованим, спрямованим на відновлення законності та недопущення обмеження права власності на землі комунальної власності. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Проаналізувавши вищевикладені норми чинного законодавства, оцінивши фактичні обставини справи, суд вважає позовну заявою такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати, що понесені та документально підтверджені позивачем у розмірі 4844,80 грн. судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь Запорізької обласної прокуратури. На підставі викладеного,

Outcome: approved