Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до Гірницької районної адміністрації Макіївської міської ради про визнання права власності, в обґрунтування якого посилалася на те, що вона шляхом приватизації набула право власності на квартиру на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,93 кв.м., житловою площею 27,90 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 04.05.1998 року. Відомості про право власності на вказану вище квартиру не було внесено до Державного реєстру речових прав. Оскільки Макіївська міська територіальна громада, до якої входить м. Макіївка Донецької області була окупована, що перешкоджає отриманню підтвердження реєстрації права власності на квартиру за позивачем в БТІ. Позивач звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, однак отримала рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій від 13.05.2024 року, у зв`язку з тим, що не отримано відповідь на запит відомостей про зареєстровані речові права до 01.01.2013 року. У зв`язку з невизнанням її права власності, просить визнати за собою право власності на квартиру на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,93 кв.м., житловою площею 27,90 кв.м. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала пояснення щодо позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, за таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04 травня 1998 року, згідно з наказом від 04.05.1998 року № 830, [PERSON] на праві приватної власності належала квартира під за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,93 кв.м.. Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Характеристика квартири та її обладнання наведені у Технічному паспорті, який є складовою частиною цього «Свідоцтва». Право власності зареєстровано БТІ на підставі свідоцтва, про що свідчить відповідний Реєстраційний напис на Свідоцтві про право власності на житло Бюро технічної інвентаризації міста Макіївки Донецької області від 20.05.1998 року, засвідчений підписом начальника та печаткою БТІ. Згідно з технічним паспортом на квартиру, наданим суду у засвідченій позивачем копії, квартира за адресою: [ADDRESS] , знаходилася у власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло. Згідно даних технічної характеристики квартири, є двокімнатною, загальною площею 43,93 кв.м., житловою площею 27,90 кв.м. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 13 травня 2024 року № 73094684 відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки не отримано державним реєстратором відповіді на запит із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Загальновідомим та таким, що не підлягає доказуванню у даній справі, є факт, що м. Макіївка тимчасово окуповано, що також визначено в Указі Президента України від 07.02.2019 р. № 32/2019, яким затверджено межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях. Місто Макіївка (у тому числі селище міського типу Грузько-Зорянське, селище міського типу Високе, селище міського типу Грузько-Ломівка, селище міського типу Маяк, селище міського типу Межове, селище Холмисте, селище міського типу П`ятипілля, селище міського типу Вугляр, селище міського типу Гусельське, селище міського типу Колосникове, селище міського типу Холодне, село Молочарка, село Шевченко, селище міського типу Ясинівка, селище міського типу Землянки, селище міського типу Кринична, селище Василівка, селище Леб`яже, селище міського типу [PERSON] , селище міського типу Велике Оріхове, селище міського типу Липське, селище міського типу Лісне, село Липове, село Оріхове, село Верхня Кринка, селище Алмазне, село Красна Зоря, селище Монахове, селище Новий Світ, селище Новомар`ївка, село Новоселівка, селище Новомосковське) входить до зазначеного переліку. Пунктами 2-4 статті 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України. За державою Україна, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, у тому числі територіальною громадою міста Севастополя, державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території. За фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Частина 5ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»(в редакції від 17 грудня 1997 року) передбачала, що передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Наданий позивачем реєстраційний напис на свідоцтві про право власності на житло, у технічному паспорті, зроблений бюро технічної інвентаризації, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання права приватної власності за позивачем на квартиру, оскільки позивачем доведено його право власності на нерухоме майно, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Макіївка Донецької області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує його право власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги про визнання права власності підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved