Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулось до Богунського районного суду м. Житомира із вказаною позовною заявою, відповідно до змісту якої просить: - стягнути із [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №101536614 від 06.06.2021 у розмірі 46 250 грн; - у порядку розподілу судових витрат стягнути із відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок); - стягнути із відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн (шість тисяч гривень 00 копійок). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №101536614, який підписано відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в сумі 10 000,00 грн і зобов`язалась повернути його, а також сплатити проценти за його користування. Також вказує, що 30 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" було укладено договір факторингу №09Т, відповідно до умов якого ТОВ "Мілоан» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги за кредитним договором №101536614 від 06.06.2021. Оскільки відповідачка в повному обсязі не повернула грошові кошти для погашення заборгованості за зобов`язаннями, у неї виникла заборгованість, яка становить 46 250,00 грн та складається з наступного: 10 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 35 250,00 грн - заборгованість за відсотками; 1 000,00 грн заборгованість за комісійними винагородами. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Біднини О.В. від 23 червня 2025 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, - передано на розгляд до Корольовського районного суду м. Житомира. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 29 вересня 2025 року на адресу Корольовського районного суду м. Житомира від представника відповідачки [PERSON] адвоката Березенської Юлії Олександрівни надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого зазначає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс у справі №295/6664/25 визнає частково, в частині стягнення з неї заборгованості за договором про споживчий кредит (індивідуальна частина) №101536614 від 06.06.2021 в сумі 15 250 грн, з яких 10 000,00 грн. - сума тіла кредиту (основного боргу), та 5 250,00 грн. - сума нарахованих відсотків згідно умов договору. Також вказала, що із тексту позову не вбачається жодних розрахунків заборгованості за договором про споживчий кредит №101536614: за який період нараховані відсотки за користування кредитними коштами, за якими відсотковими ставками, а тому заборгованість зі сплати відсотків на загальну суму 35 250,00 грн є необгрунтованою. Відповідно до п.1.4 договору про споживчий кредит №101536614 від 06.06.2021, кредит надається строком на 30 днів, а згідно додатків №1, №2 до договору, сума нарахованих процентів за користування кредитом складає 5 250 грн. Отже, розмір відсотків відповідно до умов договору про споживчий кредит за період з 06.06.2021 по 06.07.2021, складає, виходячи з розрахунку: 10 000 грн (залишок тіла кредиту) х 1,75%(відсоткова ставка)/100% х 30 днів (строк позики) = 5 250,00 грн. Позивачем не надано суду доказів щодо пролонгації строку кредитування відповідно до умов кредитного договору та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, передбачених договором. Отже, позивачем здійснювалось нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення 30-денного строку кредитування. Як передбачено у додатку №1 «Графік платежів» до договору, у випадку продовження позичальником строку кредитування відповідно до п. 2.3. Договору, позичальник доручає кредитодавцю самостійно оновити Графік платежів, скласти його у новій редакції та розмістити в особистому кабінеті позичальника. Проте, позивачем не надано доказів щодо продовження строку спірного кредитного договору у відповідності до пункту 2.3.1 договору, зміни процентної ставки чи оновлення Графіку розрахунків, які б передбачали сплату відповідачем процентів у розмірі 35 250 грн. Положення договору про споживчий кредит №101536614 від 06.06.2021 про сплату позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту суперечать положенням абзацу 23 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину. Що стосується стягнення понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн, то наданий акт №101536614 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом складений та підписаний адвокатом Білецьким Б.М. та ТОВ «Діджи Фінанс» 28.03.2025, не містить даних, що правнича допомога була надана адвокатом саме у зв`язку з розглядом справи за позовом до [PERSON] . Договір №42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М. від 31.03.2025 містять лише загальне посилання про вчинення певних дій адвокатом без зазначення прізвища відповідача або реквізитів кредитного договору. Додаткова угода №101536614 до договору №42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025 укладена між адвокатом Білецьким Б.М. та ТОВ «Діджи Фінанс» 02.04.2025, тобто вже після факту надання адвокатом правничої допомоги, тобто стороною позивачем не доведено, що станом на 28.03.2025 ТОВ «Діджи Фінанс» уповноважив адвоката Білецького Б.М. на представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з відповідача [PERSON] . Копії платіжного документа про сплату ТОВ «Діджи Фінасн» адвокату Білецькому Б.М. гонорару за представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] матеріали позовної заяви не містять. Крім того, до позову приєднано довіреність від 12.05.2025 про уповноваження гр. [PERSON] на здійснення представництва інтересів позивача в судах. Також, відповідачка [PERSON] просить суд стягнути з позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс на її користь понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, що пов`язані із розглядом цивільної справи №295/6664/25, в сумі 15 000 грн. 01 жовтня 2025 року на адресу Корольовського районного суду м. Житомира від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - Вершковської Тетяни Юріївни надійшла відповідь на відзив, у якій вказала, що п.2.3.1.2 кредитного договору передбачено, що збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Отже, продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 5% не передбачало вчинення від позичальника певних дій, окрім як самого факту продовження користування кредитними коштами. Тому проценти за користування кредитом слід нараховувати на 30 днів (строк початкового кредитування) + 60 днів продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах). До позовної заяви додано відомість про щоденні нарахування та погашення, яка підготовлена ТОВ «МІЛОАН», з відображенням деталізованого розрахунку заборгованості, який містить період та складові суми заборгованості. Відповідач розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростував, не надав власний розрахунок наявної заборгованості. Доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначеними кредитними договорами, ані перед первісними, ані перед новим кредитором відповідач також суду не надав. Позивач надав разом із позовом усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги по справі, що підтверджують співмірність та справедливість витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, часом, обсягом та ціною позову, а отже стягнення із відповідача витрат на професійну (правову) допомогу адвоката у розмірі 6 000,00 грн. підлягають до задоволення. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн з позивача, то не доведено, що такі були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, а отже відсутні будь-які правові підстави для стягнення таких витрат. 16 жовтня 2025 року на адресу Корольовського районного суду м. Житомира від представника відповідачки [PERSON] адвоката Березенської Юлії Олександрівни надійшли додаткові пояснення, в яких повторно навела аргументи, зазначені у відзиві на позовну заяву, щодо строковості кредитного договору та неправомірного нарахування процентів поза 30-денним строком кредитування, погодженим сторонами договору, необгрунтованості стягнення витрат на правничу допомогу з відповідачки. Додатково зазначила, що відомостей про те, що після 06.07.2021 відповідач вчиняв якісь дії для продовження строку кредитування чи вносив будь-які кошти на продовження дії договору, матеріали справи не містять, а тому строк дії договору закінчився 06.07.2021 і нарахування коштів товариством після спливу строку дії договору є необґрунтованим. Надані позивачем розрахунки заборгованості не є первинними документами, які підтверджують користування кредитом, та які свідчили б про продовження сторонами строку кредитування. Позивач не звернув уваги, що неповернення кредиту у визначений договором строк, свідчить про відсутність строку договору, як це зазначено в п. 2.2.1 договору, та про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 06 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - Кредитодавець) та [PERSON] (позивачльник) укладено договір про споживчий кредит №101536614 (індивідуальна частина), факт підписання якого стороною відповідача не оспорюється. Відповідно до п.1.1. договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4. договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Пунктами 1.2, 1.3, 1.4. договору передбачено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000,00 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 06.06.2021. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 06.07.2021. Відповідно до п. 1.5.1 договору, комісія за надання кредиту становить 1 000,00 грн та нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово. Згідно п.1.5.2 договору, проценти за користування кредитом 5 250,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,75% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6). Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п.2.1). Підпунктом 2.3.1.2 пункту 2.3 договору визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Пунктом 3.3.2. договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.6. та п. 2.4. цього договору. Відповідно до графіку платежів (додаток № 1 до договору) позичальник в строк до 06.07.2021 має сплатити кредит у загальному розмірі 16 250,00 грн, що складається з суми кредиту 10 000,00 грн, комісії за надання кредиту 1 000,00 грн та процентів 5 250,00 грн. З платіжного доручення №28426197 від 06.06.2021 вбачається, що ТОВ «МІЛОАН» на виконання умов договору №101536614 перерахувало на платіжну карту № [NUMBER] відкриту на ім`я [PERSON] кошти у розмірі 10 000 грн. Факт отримання кредитних коштів відповідачкою підтверджено у відзиві на позовну заяву. Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком, проведеним ТОВ «МІЛОАН», заборгованість [PERSON] за кредитним договором №101536614 від 06.06.2021 станом на 04.09.2021 за період з 06.06.2021 по 04.09.2021 становила 46 250 грн, в тому числі: 10 000 грн - заборгованість за кредитом; 35 250 грн - відсотки; 1 000 грн - комісія. 30 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальності «Мілоан» (далі - Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі Фактор) укладено договір факторингу №09Т. Відповідно до умов п.2.1 розділу 2 договору, Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату. Фінансування - належна до сплати Клієнту сума грошових коштів, яка встановлюється актом погодження мінімальної ціни, якого визначена додатком №3 до цього договору, але не менше 18,5 % від основної суми заборгованості (тіло кредиту) по реєстрах вчиненим в рамках даного договору (п.п.3.1.1). Відповідно до п.4.1 розділу 4 договору, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання цього Договору. 30.09.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» було підписано акт прийому - передачі реєстру прав вимог за договором факторингу №09Т від 30 вересня 2021 року. За відступлення прав вимоги Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілоан" було сплачено грошові кошти в сумі 260 429,51 грн згідно платіжної інструкції № 9 від 04.11.2021, в сумі 218 250,99 грн згідно платіжної інструкції № 3 від 03.12.2021, в сумі 251 803,26 грн згідно платіжної інструкції № 9 від 10.01.2022, в сумі 125 366,13 грн згідно платіжної інструкції № 1939 від 03.02.2022, в сумі 127 485,40 грн згідно платіжної інструкції № 4 від 29.06.2022. Відповідно до витягу з реєстру прав вимог до договору факторингу № 09Т від 30 вересня 2021 року позивач набув права грошової вимоги до відповідачки в сумі 46 250,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням; 35 250,00 грн - заборгованість нарахованими відсотками; 1 000 грн заборгованість за комісією. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Положеннями частин 1, 3 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.1 ст.633 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України). Судом встановлено, що при укладенні договору про споживчий кредит №101536614 від 06 червня 2021 року [PERSON] погоджено всі істотні умови кредитування. При цьому, факт укладення договору, отримання кредитних коштів [PERSON] підтверджено у відзиві на позовну заяву. Також отримання кредитних коштів підтверджується платіжним дорученням №28426197 від 06.06.2021. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 04.09.2021 у [PERSON] наявна заборгованість за тілом кредиту в сумі 10 000 грн, за процентами в сумі 35 250 грн, за комісією - 1 000 грн, а всього 46 250 грн. Проценти розраховані за період з 07.06.2021 по 04.09.2021 включно. Заборгованість по тілу кредиту в розмірі 10 000 грн та по процентам в розмірі 5 250 грн відповідачкою визнається. Що стосується заперечень проти нарахування [PERSON] процентів за період з 07.07.2021 по 04.09.2021 на суму 30 000 грн, то суд зазначає, що такі нараховані правомірно в межах строку дії договору з урахуванням підпункту 2.3.1.2 пункту 2.3 договору, тобто в межах 90 днів, оскільки внаслідок непогашення заборгованості відповідачкою за кредитним договором строк дії договору було пролонговано з 30 днів до 90 днів. Враховуючи вищевикладене, оскільки отримані за договором про споживчий кредит №101536614 від 06 червня 2021 року кошти в добровільному порядку відповідачкою [PERSON] не повернуті, а також беручи до уваги те, що заборгованість по тілу кредиту та відсотках за користування кредитними коштами нараховані в межах строку дії договору, тому, суд погоджується, що позивач, якому відступлено право вимоги, вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, відсотків, що становить 45 250,00 грн. Щодо стягнення комісії в сумі 1 000,00 грн, суд зазначає наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження№61-4202сво22). Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту, яка є одноразовим платежем, суд вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. Відтак, наявні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованості за комісією у розмірі 1 000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. На підтвердження витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи, позивачем до суду договір про надання правової допомоги №42649746 від 01.01.2025, акт №101536614 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 28.03.2025, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості від 31.03.2025, додаткову угоду №101536614 до договору №42649746 про надання правової допомоги від 01 січня 2025 року від 02.04.2025, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Згідно п.1.1 договору, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу (правничу допомогу) в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Деталі предмету договору встановлюються додатковими угодами. Відповідно до п.4.1. вказаного договору, загальна вартість послуг складається з вартості наданих юридичних послуг (поточне супроводження), згідно тарифної сітки, вказаної у п. 4.8 даного договору, а також гонорар, який зазначений у п.4.9 даного договору. У п.4.8 Договору сторони погодили послуги та їх вартість. Згідно з п.4.9 Договору у разі прийняття судом по матеріалах позовної заяви позитивного рішення клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар у розмірі 6 000 грн. Відповідно до Акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 28 березня 2025 року та детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідний для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості від 31 березня 2025 року, вбачається, що правова допомога полягала у правовому аналізі обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» (2 години) вартість 3 000 грн.; складення позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (2 години) вартість 2 000 грн.; формування додатків до позовної заяви (0,5 годин) вартість 500 грн; консультація щодо документів та доказів надання юридичних консультацій щодо правильності оформлення і подачі документів, оцінка їх сили у судовому процесі (0,5 годин) вартість 500 грн. Так, за надання правових послуг щодо кредитного договору №101536614 згідно акту та детального опису, вартість послуг становить 6 000,00 грн. У відповідності до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) від 5 липня 2012 року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.4 ст.137ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи наведені приписи, категорію справи, яка є нескладною та розгляд якої проведено в порядку спрощеного позовного провадження без фіксації судового/судових засідань за допомогою технічних засобів, обсягу наданих позивачем доказів, сталої судової практики щодо розгляду справ даної категорії, cуд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн, що на думку суду, є достатнім та справедливим.

Outcome: approved