Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

02.07.2025 до Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі з 17.03.1990, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.01.2025 було розірвано. Відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 07.03.2007 № 337 «Про оформлення права приватної власності на виплачені кооперативні квартири» в зв`язку з повною оплатою вартості квартир членами житлово-будівельного кооперативу, під час шлюбу на ім`я відповідача було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] та видано свідоцтво про право власності на житло від 15.03.2007. До того, як квартира була зареєстрована на відповідача, вона була зареєстрована за ЖБК «Маяк» на підставі рішення Вінницької міської ради народних депутатів № 655 від 05.09.1996. Відповідно до довідки ЖЕК № 20 від 13.02.2007 № 23 пайові внески були внесені у сумі 5 465, 20 грн, перший пайовий внесок був сплачений у 1995 році, остаточний розрахунок був проведений у 2007 році. Увесь цей час сторони проживали у шлюбі, до заселення у спірну квартиру, проживали за адресою: [ADDRESS] , а потім у спірній квартирі. Разом з ними проживали їх діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . До 2002 року позивач перебувала у відпустках по догляду за дітьми, які часто хворіли, та, починаючи з 2002 року позивач постійно працювала та отримувала дохід. Пайові внески за кооперативну квартиру сплачувались з доходів сім`ї, при цьому значною мірою саме з заробітної плати позивача. Вона працювала у дитячому дошкільному закладі, а відповідач до 1999 року працював покрівельником, а після цього мав лише епізодичні підробітки, регулярних доходів не мав. За період з 2002 по 2007 рік включно позивач отримала дохід у сумарному розмірі 22 863, 41 грн, при цьому, пайові внески за весь період склали 5 465, 20 грн. Квартира набувалась саме для цілей проживання у ній сім`ї сторін. У спірній квартирі сторони з дочкою почали проживати у 1997 році. Син сторін народився вже в спірній квартирі. Квартира була набута шляхом сплати пайових внесків в період шлюбу, за кошти, отримані сторонами як заробітна плата. Метою придбання квартири було використання її для сімейних потреб (проживання сім`ї). З цією метою квартира використовується до теперішнього часу. Позивач вважає, що має право на визнання за нею права власності на частку квартири. Відповідач у позасудовому порядку вирішувати це питання відмовляється, вважаючи квартиру своєю особистою власністю. Позивач просить суд поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати право власності по частки квартири за адресою: [ADDRESS] за кожним із сторін. Автоматизованим розподілом судової справи між суддями 02.07.2025 головуючим суддею була визначена суддя Березовська О. А. Справа передана судді 03.07.2025. 03.07.2025 Вінницьким міським судом Вінницької області було направлено запит до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради стосовно реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] 15.07.2025 надійшла відповідь (вих. № 21952), відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 18.07.2025 позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.10.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, інші заяви та клопотання від відповідача суду не надходили. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі з підстав, вказаних в позовній заяві. Представник позивача адвокат Синявська К. Ю. підтримала позовну заяву з підстав, викладених в ній. Повідомила, що докази на підтвердження витрат на правничу допомогу будуть надані суду додатково. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що він заперечує проти позовних вимог. Пайові внески сплачувалися в купонах і за квартиру було сплачено 5 000 000 купонів, а позивачка вказує вартість квартири в гривнях. Коли відбулась остаточна оплата квартири дружина не працювала і не могла сплачувати пайові внески. Не заперечує, що його колишня дружина перебувала тривалий час у відпустках по догляду за дітьми, які хворіли. Оцінку вартості квартири, наданої позивачкою з позовною заявою, станом на теперішній час відповідач не заперечує. 14.01.2026 від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, в якому представник позивача просить приєднати до матеріалів справи документи на підтвердження витрат на правничу допомогу. Позивач підтримала клопотання свого представника. Відповідач заперечує проти покладення на нього судових витрат, понесених позивачкою. Клопотання представника позивача задоволене судом. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виник спір про поділ спільного сумісного майна подружжя. З урахуванням дати укладення шлюбу, до правого регулювання вказаних правовідносин застосуванню підлягають норми Кодексу про шлюб та сім`ю України, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а також норми Сімейного кодексу України щодо поділу такого майна та Цивільного кодексу України щодо правового режиму та регулювання права спільної сумісної власності та часток співвласників. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу, 17.03.1990 між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №1. Після укладення шлюбу подружжю присвоєно прізвища « [PERSON] » (а. с. 9). Відповідно до копій свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 10). Судом встановлено, що відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , з 08.04.1997 (а. с. 12). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.01.2025, яке набуло законної сили 08.02.2025, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 15-16). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради на підставі рішення від 07.03.2007 № 337 (а. с. 21), кооперативна квартира [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] (а. с.17). Зазначена в цьому документі квартира зареєстрована КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» на праві власності за [PERSON] , що записано в реєстрову книгу №718 реєстр №1735 03.04.2007. В технічному паспорті на спірну квартиру власником також вказаний [PERSON] (а. с. 18). Відповідно до довідки б/н від 22.04.2025 донька сторін [PERSON] була зареєстрована у [ADDRESS] - з 08.04.1997 по 07.03.2017 (а.с.19). З архівного витягу з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 07.03.2007 №337 «Про оформлення права приватної власності на виплачені кооперативні квартири» вбачається прийняте рішення про оформлення права приватної власності на виплачену кооперативну квартиру [PERSON] на трикімнатну квартиру [ADDRESS] (а. с. 21). Відповідно до довідки №1423 від 15.02.2007, виданої КП «ВООБТІ» квартира [ADDRESS] зареєстрована за ЖБК «Маяк» на підставі рішення Вінницької міської Ради народних депутатів № 655 від 05.09.1996 (а.с.22). Копією заяви [PERSON] від 15.02.2007 підтверджується його звернення до виконавчого комітету Вінницької міської ради з проханням виготовити на його ім`я свідоцтво про право приватної власності на кооперативну квартиру у зв`язку з повною виплатою вартості квартири (а. с. 23). З архівної копії довідки №23 від 13.02.2007, виданої начальником МКП «ЖЕК №20» Юренку К. І., вбачається, що йому на праві особистої власності належить квартира, що знаходиться у [ADDRESS] . Громадянин [PERSON] повністю вніс пайові внески у сумі 5 465, 20 грн. Перший пайовий внесок був сплачений у 1995 році. Остаточний розрахунок був проведений у 2007 році (а. с. 24). Відповідно до довідки №2233 від 22.08.2014 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, яка видана [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , до складу сім`ї (зареєстрованих) входять: [PERSON] власник, [PERSON] дружина, [PERSON] донька, [PERSON] син (а. с. 25). З Індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] . Пенсійного фонду України (форма ОК-5) вбачається наявність інформації про доходи позивача в період з 2002 по 2025 роки (а.с.26-29). Відповідно до листа заступника директора Департаменту соціальної політики УСЗН (Правобережне) від 14.04.2025 №08/00/008/24192 [PERSON] , [INFO] , в складі сім`ї свого чоловіка, учасника бойових дій, користувалась пільгами на житлово-комунальні послуги в межах встановлених норм споживання з 24.11.2004 в розмірі 75% до 01.12.2022 (а.с.30). З копій медичних карток [PERSON] та [PERSON] вбачаються записи лікаря про часті хвороби дітей (а.с.31-47). Зі звіту про оцінку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виконаного ТОВ «ВІТ-ОКС», вбачається, що вартість квартири станом на 19.02.2025 становить 2 176 300, 00 грн (а. с. 48-70). Листом ГУ Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 28.07.2025 вих. №0200-0310-8/84864 повідомляється, що [PERSON] здійснюється нарахування пільг на житлово-комунальні послуги у складі сім`ї чоловіка, учасника бойових дій [PERSON] , згідно електронної особової справи, яка мігрувала від органу соціального захисту населення, за адресою [ADDRESS] (а. с. 94). На підставі статті 22 КпШС України, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, спільною сумісною власністю подружжя визнавалося майно, нажите подружжям за час шлюбу. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Відповідно до статті 15 Закону України «Про власність», який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на це майно. Згідно зі статтею 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. У постанові Верховного Суду від 03.03.2021 у справі №701/1390/19 зазначено, що «при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід керуватися статтею 146 ЖК Української РСР, статтею 15 Закону України «Про власність», пунктом 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 № 186, і статтями 22, 24, 28, 29 КпШС України, ураховувати, зокрема те, що пай, внесений подружжям в житлово-будівельному кооперативі у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їхнім спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. При цьому внесений одним з подружжя до вступу в шлюб (після розірвання шлюбу) пай є його особистим майном. Відповідно до пункту 43 Примірного статуту ЖБК з часу набрання законної сили рішенням суду про поділ квартири колишній з подружжя визнається членом кооперативу. Тому суд не повинен покладати обов`язок на ЖБК на прийом цього подружжя до кооперативу. Належність квартири у будинку ЖБК до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом внесення подружжям паю в ЖБК під час шлюбу. Критеріями, які дозволяють надати квартирі в ЖБК режим спільного сумісного майна подружжя є також внесення паю: 1) у період сумісного проживання; 2) за рахунок спільних коштів». Відповідно до п. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Так, згідно зі ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної, власності на майно, набуте за час шлюбу. У відповідності до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» в п.п. 23, 24 зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби: грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами тощо. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що спірна кооперативна квартира була придбана шляхом внесення сторонами, які перебували у шлюбі паю в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів. Відповідачем не надано суду доказів протилежного, зокрема, що пай був сплачений ним за рахунок особистих коштів, тобто відповідачем не спростована презумпція спільної сумісної власності майна подружжя. Враховуючи викладене, суд вважає, що квартира за адресою: [ADDRESS] загальною площею 62,6 кв.м, житловою площею 37,5 кв.м, є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки набута ними у власність у шлюбі в період сумісного проживання та за рахунок спільних коштів. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За принципом рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, частки у праві власності на спірне майно сторін мають бути визначені рівними по частці. Враховуючи наведене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Щодо судових витрат суд зазначає таке. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Відповідно до частини 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат з професійної правничої допомоги представник позивача надала суду договір № 09/05 про надання правничої (правової) від 09.05.2025, звіт про детальний опис наданих послуг до договору про надання правничої (правової) допомоги №09/05 від 09.05.2025, підписаний адвокатом Синявською К. Ю. 13.01.2026, копію довідки про взяття на облік платника податків адвоката Синявської К. Ю., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію ордера про надання правничої допомоги. З договору № 09/05 про надання правничої (правової) від 09.05.2025 вбачається, що позивачем загалом було сплачено за надану правничу допомогу 18 000, 00 грн. Зі звіту про детальний опис наданих послуг до договору про надання правничої (правової) допомоги №09/05 від 09.05.2025 слідує, що в період з 09.05.2025 по 25.06.2025 адвокатом виконана робота з надання консультацій, направлення запитів та збір доказів по справі (без обмеження часу), з 26.06.2025 по 28.06.2025 підготовка позовної заяви та додатків до позову (п`ять годин), 02.07.2025 подання позовної заяви до суду (одна година), 01.10.2025 підготовка та подання клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (дві години), в дати визначені судом відвідування судових засідань (без обмеження часу). Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат з надання професійної правничої допомоги суд, виходить із того, що при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Враховуючи викладене суд, визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду цієї справи, з врахуванням того, що між сторонами виник спір в сімейних правовідносинах, обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, складністю справи, яка розглядалась в загальному позовному провадженні, сторони приймали участь в судових засіданнях, відповідач не надавав відзив на позовну заяву, реальністю наданих адвокатських послуг, розумністю розміру витрат на правничу допомогу, дійшов висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] з 18 000, 00 грн до 12 000, 00 грн. Суд, оцінюючи обсяг наданих адвокатом послуг, не погоджується, що подання позовної заяви до суду є видом правничої допомоги. Крім того, в матеріалах справи дійсно є клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи копії листа ГУ ПФУ у Вінницькій області від 28.07.2025 №0200-0310-8/84864, але, на думку суду, підготовка цього клопотання не потребувала витрат часу адвоката в дві години. Також в матеріалах справи є відповіді на два адвокатських запити. Інших доказів, що підтверджують збір адвокатом доказів по справі суду не надано. Суд звертає увагу, що на цей вид робіт не вказана кількість витрачених годин, що також позбавляє суд можливості оцінити обсяг робіт, виконаних адвокатом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сплата судового збору в сумі 10 881, 50 грн позивачем підтверджується квитанцією № 10 від 01.07.2025 (а.с.6). Судовий збір має бути покладений на відповідача.

Outcome: approved