Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.09.2006 між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого у них є син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 15.07.2009 шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 09.11.2010 з [PERSON] з 21.10.2010 стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів щомісячно до досягнення ним повноліття. За останньою інформацією, [PERSON] проходить службу у військовій частині [NUMBER] [ADDRESS] . [PERSON] проживає разом з матір`ю, яка здійснює його повне утримання та виховання. У 2024 році позивачка разом з сином переїхали до Франції, де син навчається у ліцеї імені Генріха Несселя як учень стаціонарної форми навчання, одночасно продовжуючи здобувати освіту на денному відділенні Вінницького транспортного фахового коледжу у повноцінному дистанційному форматі. На підставі викладеного вище, позивачка просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 10 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення, позовної заяви до суду і до закінчення дитиною навчання, але не пізніше досягнення [PERSON] 23-річного віку. Ухвалою суду від 27.10.2025 року відкрито провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 06.11.2025 року представником відповідача адвокатом Маликом О.В. подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, вказує що зазначені вимоги є завищеними, необґрунтованими та такими, що не враховують реальний фінансовий стан і стан здоров`я відповідача [PERSON] . Позивачкою не доведено, що нею витрачаються грошові кошти на утримання дитини в розмірі 20 000,00 грн. щомісячно, а тому підстави для стягнення з відповідача аліментів в розмірі 10 000,00 грн. відсутні, крім того відповідач [PERSON] через незадовільний стан здоров`я та незадовільний майновий стан не має змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, підтримав свою позицію викладену у відзиві, та просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги пояснення сторін, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між сторонами по справі розірвано шлюб 07.08.2009, про що зроблений відповідний актовий запис №823, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого Відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с.11). [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (а.с.12). Відповідно до Довідки №71 від 21.02.2025 року Віницького транспортного фахового коледжу [PERSON] навчається на 3 курсі денного відділення Вінницького транспортного фахового коледжу за рахунок коштів регіонального замовлення. Термін навчання з 01.09.2022 року по 30.06.2026 року, стипендію не отримує (а.с.15-16). Відповідно до довідки про навчання за 2024-2025 навчальний рік Ліцею імені Генріха Несселя професійна середня школа UFA, [PERSON] внесений до реєстрів навчального закладу та регулярно відвідує заняття, за напрямком підготовки: 2NDPRO СТУДЕНТ ЗА ФОРМОЮ 2С ALLOPHONE, підрозділ: 2MOBA, у якості: учня стаціонарної форми навчання. (а.с.18). Згідно тимчасової посвідки на проживання особи, що має право на тимчасовий захист, [PERSON] уповноважений тимчасово продовжувати перебування на території Франції 17.09.2025. (а.с.20). [PERSON] надала калькуляція витрат на утримання сина в період з 12.06.2024 по серпень 2025 року.(а.с.21-22). Згідно довідки від 08.04.2025 №245/1 виданої [PERSON] в тому, що його нараховане грошове забезпечення та сплачені аліменти за період служби у військовій частині [NUMBER] (з червня 2018 по червень 2021) складали: нараховане грошове забезпечення - 504 531,47 грн.; аліменти 102 652,06 грн.; податок з доходів фізичних осіб (18%) 90 815,66 грн., військовий збір 7 569, 97 грн.; компенсація податку з доходів фізичних осіб 90 815,66 грн.; до видачі на руки 394 311,44 грн.(а.с.49). Згідно довідки від 08.04.2025 №245 виданої [PERSON] в тому, що його нараховане грошове забезпечення та сплачені аліменти за період служби у військовій частині [NUMBER] з 26.02.2022 по 09.11.2024 складали: нараховане грошове забезпечення 1 497 445,43 грн.; аліменти 77 408,04 грн.; податок з доходів фізичних осіб (18%) 269 540,18 грн., військовий збір 22 461, 68 грн.; компенсація податку з доходів фізичних осіб 269 540,18 грн.; до видачі на руки 1 423 830,66 грн.(а.с.50). Відповідач [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] , виданим 18.10.2019 року Управлінням персоналу штабу військової частини [NUMBER] . (а.с.76). Згідно витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] від 29.11.2024 №343, [PERSON] з 29.11.2024 виключено зі списків особового складу частини, оскільки визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. (а.с.зворот. 78). Згідно витягу з рішення експертної команди №10473/25/698/ВТ від 06.02.2025, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності. (а.с.зворот.81-82). З свідоцтва про хворобу №2245 від 04.11.2024 вбачається, що [PERSON] отримав травми під час проходження військової служби.(а.с.79-80). З медичних виписок вбачається, що відповідач [PERSON] має захворювання, у період з 23.06.2025 по 27.06.2025 проходив чергове лікування, операцію за наслідком якого йому надано лікувальні та трудові рекомендації, а також зазначено про потребу у ліках. (а.с.77-78). Відповідно до довідки про доходи №7351 2431 1513 6324 від 03.11.2025, яка сформована автоматичними системами Пенсійного фонду України, [PERSON] у січні 2025 року отримав пенсію в розмірі 4 958 грн. 13 коп., у лютому 2025 отримав пенсію в розмірі 4 958 грн. 13 коп., у березні 2025 року отримав пенсію в розмірі 6 498 грн. 56 коп., у квітні 2025 року отримав пенсію в розмірі 7 068 грн. 61 коп., у травні 2025 року отримав пенсію в розмірі 3 534 грн. 31 коп., у червні 2025 року отримав пенсію в розмірі 3 534 грн. 31 коп., у липні 2025 року отримав пенсію в розмірі 3 534 грн. 31 коп., у серпні 2025 року отримав пенсію в розмірі 3 534 грн. 31 коп., у вересні 2025 року отримав пенсію в розмірі 3 534 грн. 31 коп., у жовтні 2025 року отримав пенсію в розмірі 3 534 грн. 31 коп. (а.с.95). Згідно Форми ОК-5 Пенсійного фонду України від 03.11.2025 відповідач [PERSON] не отримував заробітної плати з грудня 2024 року по 03.11.2025 (день формування довідки). (а.с.96,98). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованого доходу від 03.11.2025, [PERSON] з 01.01.2025 по 03.11.2025 не отримував жодних доходів.(а.с.97). Крім того, до позовної заяви долучені документи, які не перекладено українською мовою, а відповідно до ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У частині першій статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №644/3610/16 (провадження №61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн. 00 коп., щомісячно. Однак, позивач не обґрунтовує розмір витрат, які просить стягнути на утримання неповнолітньої дитини, а саме: в порушення п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач не викладає обставини, якими обґрунтовує свої вимоги та не зазначає доказів, що підтверджують вказані обставини: позивач просить стягнути 10 000 грн. 00 коп. аліментів на утримання дитини, але при цьому не зазначає, яку суму вона щомісячно витрачає на утримання дитини та докази, якими це підтверджується і чи має змогу вона нести такі витрати, враховуючи майновий стан; в порушення п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач не зазначила у позовній заяві докази, що на утримання дитини витрачає щомісячно 20 000 грн. 00 коп., враховуючи, що просить стягнути з відповідача 10 000 грн. 00 коп. щомісячно, а обов`язок утримувати дитину покладається на обох батьків відповідно до ст. 180 СК України; в позовній заяві не зазначено та не додано доказів про те, що відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні дитини; в позовній заяві не зазначено доказів, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі 10 000 грн. 00 коп. щомісячно; в позовній заяві не зазначено доказів, що проживання дитини за кордоном та навчання в закладі за кордоном було узгоджено з відповідачем. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України обов`язок надання доказів на підтвердження обставин викладених у позовній заяві лежить на позивачеві, а відтак саме позивач має довести ту обставину, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, як то визначено положеннями статті 199 СК України. Проте, позивачем не доведено такого факту, а також позивачем не надано відповідно до ст. ст. 76-80 ЦПК України належних, допустимих та достовірних доказів в підтвердження того, що на утримання дитини щомісячно витрачається 20 000 грн. 00 коп. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Отже, відсутня обов`язкова сукупність юридичних фактів, які тягнуть за собою виникнення у батьків обов`язку утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти на утримання дитин, як то визначено положеннями статті 199 СК України . Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed