Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

25 серпня 2025 року ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовом, в якому зазначило, що 26.02.2024р. між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] в електронному вигляді було укладено Договір №1463393 про надання споживчого кредиту. За умовами ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» зобов`язалося надати клієнту грошові кошти в гривні, а [PERSON] зобов`язався одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту становить 3000,00 грн. на строк 360 днів. Періодичність сплати платежів кожні 30 днів. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 3000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку [PERSON] . Відповідно до п. 1.5.1 договору, стандартна процента ставка становить 2,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору. Кредитодавець та позичальник погодили, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів. В період з 26.02.2024 по 24.12.2024р. відповідачем здійснено оплату на рахунок первісного кредитора в розмірі 84.01 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,01 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами в сумі 84 грн. Отже, [PERSON] свого обов`язку по поверненню кредиту та сплати процентів належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості. 24.12.2024р. між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» був укладений договір факторингу № 24122024, на підставі якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №1463393 на загальну суму 24674,90 грн., з яких: 2999,99 грн. заборгованість за тілом кредиту, 20174,91 грн. заборгованість за процентами та 1500,00 грн. штрафні санкції. Крім цього, в межах строку дії договору, а саме з 25.12.2024 по 20.02.2025р. позивачем було здійснено нарахування відсотків за стандартною процентною ставкою в сумі 4350,00 грн. За вказаних обставин, ТОВ ФК «Фінтраст Капітал» просило стягнути з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 27524,90 грн., з яких: 2999,99 грн. заборгованість за тілом кредиту та 24524,91 грн. заборгованість за процентами, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Крім цього, позивач просив в порядку ч.10, 11 ст. 265 ЦПК України, органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І =((si * s): 100) - s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С - сума основного боргу; 3 - 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 - кількість днів у році; Дн. - кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] (дата народження [INFO] ) на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»; роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Ухвалою від 09.09.2025р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Витребувано у АТ КБ «Приват банк» відомості щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також підтвердження факту зарахування коштів на дану картку 26.02.2024р. банком-емітентом якої є АТ КБ «Приват Банк» у сумі 3000,00 грн. від ТОВ «Слон Кредит» (код ЄДРПОУ 42350798) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «Пейтек». В судове засіданні представник позивача не з`явився, в прохальній частині позовної заяви [PERSON] просив проводити розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує на підставах викладених в позовній заяві та просить їх задовольнити в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою його місця проживання. Однак, поштові відправлення були повернуті до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч.7, 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.4, 10 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Абзацом 2 ч.1 ст. 131 ЦПК України визначено, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України). Таким чином, аналіз вищевказаних процесуальних норм свідчить про те, що [PERSON] належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи по якій він є стороною, з огляду на володіння судом інформації про зареєстровану адресу його проживання та відсутності від нього повідомлень про зміну даної адреси. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення проти чого представник позивача не заперечував. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, давши оцінку представленим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 лютого 2024 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» в особі директора Рохманійко Миколи Віталійовича, з однієї сторони та [PERSON] , з іншої сторони, уклали Договір про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» №1463393 (далі договір). Вказаний договір, додаток № 1 до нього і паспорт споживчого кредиту до договору відповідач [PERSON] підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Додаток № 1 і паспорт споживчого кредиту містить вказівку на суму кредиту, строк кредитування, мету отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту, знижену і стандартну відсоткові ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит. Пунктом 1.1 договору передбачено, що його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході/протягом періоду обслуговування в Товаристві. За умовами договору, передбаченими п.1.2-1.5 слідує, що товариство зобов`язується надати споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту становить 3000,00 грн. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів), що є додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процента ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору. Умовами договору передбачено також застосування зниженої процентної ставки 0,010% в день. Відповідно до п. 2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . З листа ТОВ «Пейтек» від 15.01.2025р. № 20250115-19 слідує, що дане товариство надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунків. Між ТОВ «Пейтек» та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» було укладено договір про організацію переказу грошових коштів №06062022-1 від 06.06.2022р. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 26.02.2024р. о 12:24 на суму 3000,00 грн. маска карти [NUMBER] . На виконання ухвали суду від 09.09.2025р. в частині витребування доказів, 30.10.2025р. АТ КБ «Приват Банк» надіслало лист з якого слідує, що платіжна картка № [NUMBER] було емітовано в банку на ім`я [PERSON] і на вказану карту [INFO] було зараховано кошти в сумі 3000,00 грн. Таким чином, взявши до уваги вказану інформацію, суд вважає, що надані АТ КБ «Приват Банк» відомості щодо зарахування на картку відповідача суми, яка відповідає сумі кредиту в день укладення між сторонами договору, в сукупності з матеріалами справи, є достатніми доказами, які належним чином підтверджують виконання ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» своїх зобов`язань по договору №1463393. Відповідно до п. 5.1 договору, сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів. Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів), повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними кощтами повинна бути здійснена [PERSON] шляхом сплати 12 платежів з інтервалом 30 днів між ними. При цьому перший платіж на суму 9 грн., з другого по одинадцятий платіж в сумі 2250,00 грн. (є сумами нарахованих відсотків), а останній платіж на суму 5250,00 грн. включає в себе погашення суми кредиту в розмірі 3000,00 грн. та суму нарахованих відсотків 2250 грн. Дата останнього платежу не пізніше 20.02.2025р. Загальна вартість кредиту в такому випадку становитиме 27759,00 грн. Реальна річна процентна ставка 13702,21%. Якщо споживачем не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, розмір процентів за вказаний період буде перераховано за стандартною процентною ставкою, в зв`язку з чим перщий платіж зі сплати процентів збільшиться та складе 2250,00 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості, [PERSON] свої зобов`язання за договором своєчасно та у повному обсязі не виконав, оскільки 28.03.2024р. сплатив 84,01 грн. В подальшому платежів не здійснював, тим самим у встановлений договором строк кредитні кошти та нараховані йому проценти не повернув. У постанові КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18 зазначено, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надав, також не подав будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості чи контррозрахунку суми заборгованості. Таким чином, позивачем було доведено, що умови укладеного з [PERSON] договору щодо своєчасно та повного повернення кредитних коштів, сплати відсотків, позичальником виконані не були, що призвело до виникнення в нього заборгованості, розмір якої, згідно наданого розрахунку, станом на 24.12.2024р. становив 24674,90 грн., з яких 2999,99 грн. сума основного боргу, 20174,91 грн. сума заборгованості за відсотками та 1500,00 грн. штраф. Згідно ст.. 626 ЦК України, договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Згідно ст.. 4, 5 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовою зокрема вважається послуга з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Статтею 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено статтею 526 Цивільного кодексу України. Отже, укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим. При цьому, судом, згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховані висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. 24 грудня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» був укладений договір факторингу № 24122024, згідно з умовами якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» зобов`язався відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту) плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку 1 та є невід`ємною частиною Договору. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників згідно додатку № 3, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Згідно долучених до матеріалів справи акту приймання-передачі реєстру боржників та витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 24122024 від 24 грудня 2024 року, до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за заборгованістю, яка виникла за договором № 1463393 в загальній сумі 24674,90 грн. (кількість днів прострочення 241), з яких 2999,99 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 20174,91 грн. заборгованість за відсотками та 1500,00 грн. сума заборгованості за пенею. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (стаття 519 ЦК України). Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору. При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора. Отже, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). За змістом частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. В даній справі встановлено, відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 1463393 було здійснено шляхом укладення 24 грудня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» договору факторингу. При цьому, відповідно до умов договору факторингу №24122024, до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором не тільки у розмірі 24674,90 грн., яке виникло на момент укладення цього договору, а й на майбутні грошові вимоги, які можуть виникнути відповідно до умов кредитного договору. Умовами договору № 1463393 передбачено, що строк кредитування становить 360 днів (п.1.4). З долученого до справи розрахунку заборгованості, виконаного позивачем слідує, що після придбання права вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» в межах строку кредитування, а саме за період з 25 грудня 2024 року по 20 лютого 2025 року нарахувало проценти за стандартною процентною ставкою 2,5% в сумі 4350,00 грн. (2999,99 грн. х 2,5% х 58 дн.). Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21). За змістом вищевказаних вимог закону та умов кредитного договору, строк повернення всієї суми кредиту та відсотків за користування коштами настав 20 лютого 2025 року (360 днів від 26 лютого 2024 року) й саме до цього строку ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», як новий кредитор, що набув всіх прав та обов`язків в зобов`язанні на підставі договору факторингу від 24 грудня 2024 року, укладеного з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», мало право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом. Проте, визначаючи розмір заборгованості за нарахованими процентами, суд виходить з наступного. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %. Таким чином, суд враховує встановлене законом поетапне зменшення розміру денної процентної ставки та вважає за необхідне її застосування до спірних правовідносин даної справи. Як встановлено п. 1.5.1 договору №1463393 від 26.02.2024 стандартна процентна ставка становить 2,5%. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що розмір заборгованості по нарахованим та несплаченим процентам в загальному розмірі складає 24524,91 грн., які з дати надання кредиту (26.02.2024р.) по дату його повернення (20.02.2025р.) нараховувалися за ставкою 2,5% в день, що не узгоджується з вимогами Закону. У зв`язку з наведеним суд приходить висновку, що розмір заборгованості з 23 квітня 2024 року по 20 лютого 2025 року підлягає перерахунку. За період з 26 лютого 2024 року по 22 квітня 2024 року розрахунок заборгованості за процентами проведено позивачем із дотриманням норм законодавства і становить 4275,00 грн (3000 грн (тіло кредиту) х 2,5 % (розмір процентної ставки) х 57 (кількість днів у періоді). Проте, з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року розмір процентної ставки за користування кредитом, не може перевищувати 1,5% і становить 5400,00 грн. (3000 грн (тіло кредиту) х 1,5% (розмір процентної ставки) х 120 (кількість днів у періоді). З 21 серпня 2024 року по 20 лютого 2025 року (закінчення строку кредитування) розмір процентної ставки за користування кредитом, не може перевищувати 1% і становить 5490,00 грн (3000 грн (тіло кредиту) х 1% (розмір процентної ставки) х 183 (кількість днів у періоді). Таким чином, загальний розмір відсотків за користування кредитом в межах строку договору становить 15165,00 грн. За таких обставин, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість загальній сумі 18164,99 грн, яка складається із простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 2999,99 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 15165,00 грн. Щодо заявленого стороною позивача клопотання про застосування приписів частин 10, 11 статті 265 ЦПК України до обрахування і стягнення інфляційних втрат і 3% річних, суд зауважує, що відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді інфляційних втрат та процентів річних, передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, не підлягає застосуванню у період дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування з огляду на приписи пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. При цьому положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України є спеціальною нормою, що регулює правові наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань у період дії воєнного стану, та має пріоритет у застосуванні над загальними положеннями статті 625 ЦК України. За таких правових умов суд позбавлений можливості застосовувати механізм, передбачений частинами 10, 11 статті 265 ЦПК України, зокрема зазначати у рішенні нарахування відповідних сум на майбутній період або визначати порядок їх обчислення органом примусового виконання. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. Щодо стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу необхідно зазначити таке. Відповідно до ч.1. п.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.1,2 ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано копію договору про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024р., укладеного між адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», копію заявки №9881 на виконання доручення до Договору №10/12-2024 від 10.12.2024р. щодо боржника [PERSON] з переліком видів робіт та їхньою загальною вартістю, копію акту прийому-передачі виконаних робіт від 12.08.2025 на суму 10000 грн. та рахунок на оплату вказаної суми. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження№ 12-171гс19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною. За таких обставин суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10 000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» понесені в даній справі витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial