Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02 серпня 2019 року між АТ "Банк Кредит Дніпро" і [PERSON] був укладений кредитний договір №22033000139581, за умовами якого відповідачка отримала кредит із нарахуванням процентів за користування кредитом зі строком кредитування до 02 лютого 2022 року. АТ "Банк Кредит Дніпро" повністю виконало умови договору, перерахувавши кредитні кошти на особистий рахунок позичальника. 15 грудня 2021 року між АТ "Банк Кредит Дніпро" і ТОВ "Цикл Фінанс" укладено договір факторингу №15/12/2021, за умовами якого ТОВ "Цикл Фінанс" набуло прав нового кредитора до відповідачки за кредитним договором. На дату звернення до суду заборгованість відповідачки за кредитним договором становила 35852 грн 45 коп., з яких 25400 грн заборгованість за тілом кредиту, 1562 грн 45 коп. заборгованість за відсотками, 8890 грн заборгованість за комісією. Крім цього відповідачка відповідно до ст. 625 ЦК України зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 898 грн 73 коп. та 3% річних у розмірі 146 грн 14 коп., нарахованих за період з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року. З урахуванням вказаних обставин просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 36897 грн 32 коп., з яких 25400 грн заборгованість за тілом кредиту, 1562 грн 45 коп. прострочена заборгованість за відсотками, 8890 грн прострочена заборгованість по комісії, 898 грн 73 коп. збитки від інфляції, 3% річних у розмірі 146 грн 14 коп. та відшкодувати судові витрати. 22 жовтня 2025 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідачці роз`яснено її право на подання відзиву на позов; у встановлені судом строки, в тому числі додаткові строки, надані у зв`язку з неотриманням копії ухвали, відповідачка відзив на позов не подала. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 02 серпня 2019 року між Акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" і [PERSON] був укладений кредитний договір №22033000139581, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 25400 грн строком кредитування 36 місяців, кінцева дата повернення кредиту 02 серпня 2022 року; цільове призначення на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту з 02 серпня 2019 року по 01 червня 2020 року 5% від суми кредиту, з 02 червня 2020 року по 01 березня 2021 року - 4% від суми кредиту, з 02 березня 2021 по 01 грудня 2021 року 3% від суми кредиту, з 02 грудня 2021 року по 02 серпня 2022 року 1.95% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом фіксована та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом: 0.001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56.0% річних. Кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта. Датою видачі кредиту вважається день зарахування суми кредиту на рахунок клієнта (а.с. 43, 19-36). 15 грудня 2021 року між АТ "Банк Кредит Дніпро" і ТОВ "Цикл Фінанс" укладений договір факторингу №15/12/21, відповідно до якого ТОВ "Цикл Фінанс" набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №22033000139581 (а.с. 10, 14-18) Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №15/12/21 від 15 грудня 2021 року, ТОВ "Цикл Фінанс" набуло права вимоги до відповідачки за кредитним договором №22033000139581 від 02 серпня 2019 року у розмірі 35852 грн 45 копійок (а.с.39). Згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідачки за кредитним договором №22033000139581 від 02 серпня 2019 року складає 35852 грн 45 коп., з яких 25400 грн залишок простроченого кредиту, 1562 грн 45 коп. залишок прострочених відсотків, 8890 грн. залишок прострочених комісій (а.с. 37). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України). Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника (ст. 516 ЦК України). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи викладене, оскільки відповідачка ухиляється від сплати боргу в добровільному порядку, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з неї заборгованість за кредитним договором у розмірі 26952 грн 45 коп., з яких 25400 грн заборгованість за тілом кредиту, 1552 грн 45 коп. заборгованість за відсотками. Щодо вимог про стягнення з відповідачки комісії за обслуговування кредитної заборгованості по кредитному договору № 22033000139581 від 02 серпня 2019 року, суд зважає на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною п. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що до загального розміру заборгованості відповідачки включено заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 8890 гривень. Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої та другої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Відповідні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження №14-44цс21). Умовами кредитного договору № 22033000139581 від 02 серпня 2019 року передбачена щомісячна комісія за обслуговування кредиту з 02 серпня 2019 року по 01 червня 2020 року 5% від суми кредиту, з 02 червня 2020 року по 01 березня 2021 року - 4% від суми кредиту, з 02 березня 2021 по 01 грудня 2021 року 3% від суми кредиту, з 02 грудня 2021 року по 02 серпня 2022 року 1.95% від суми кредиту (а.с. 43). Враховуючи, що відповідачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом, за умовами їх надання один раз на місяць, повинні надаватись безоплатно, а позивачем не надано доказів, що такі послуги надавались відповідачці частіше одного разу на місяць, то позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією у розмірі 8890 грн є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст. 625 ЦК України з відповідачки на користь позивача також необхідно стягнути 3% річних у розмірі 157 грн 28 коп. та інфляційні втрати у розмірі 953 грн 67 коп., нараховані за період з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року. З урахуванням викладеного, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором (з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат) у загальному розмірі 28063 грн 40 копійок. Щодо вимог про стягнення з відповідачки понесених позивачем судових витрат суд зважає на таке. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial