Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

05.05.2025 до суду надійшла вищевказана позовна заява, у якій позивач просить суд стягнути із [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , уродженця м. Харкова, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , військовослужбовця ЗСУ військової частини [NUMBER] , [INFO], на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на малолітню дитину [PERSON] , [INFO] у 1/6 частці від усіх видів заробітку (доходу) батька дитини, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з моменту подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] . Допустити негайне виконання рішення суду з моменту подачі позовної заяви до суду. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з відповідачем перебувають у шлюбі з 17.08.2002 по даний час, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 17.08.2002 року відділом РАГС Фрунзенського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 278. У шлюбі у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім та він продовжує навчання в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Харківське вище професійне училище будівництва», та [PERSON] , [INFO] , який є малолітнім. Позивач має намір у подальшому звернутися до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання. Наразі позивач звертається до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , 2021 р.н. Таким чином, відповідач має платити аліменти на двох дітей. Син [PERSON] , 2021 р.н., проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданою 16.08.2023 Департаментом реєстрацій Харківської міської ради. Дитина фактично знаходиться на повному матеріальному забезпеченні позивача, так як відповідач у добровільному порядку майже не надає матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина - [PERSON] . У його вихованні відповідач участі не приймає, не цікавиться його розвитком, успіхами здоров`ям. На даний час [PERSON] є військовослужбовцем ЗСУ, служить військовій частині [NUMBER] , [INFO]. Розмір доходів відповідача позивачу невідомий, однак позивач вважає, що щомісячний дохід відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання спільного малолітнього сина [PERSON] , 2021 р.н. у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу). [PERSON] на даний час не є платником аліментів з інших підстав. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями від 05.05.2025, справу передано на розгляд головуючому судді Лисенко О.О. Ухвалою судді від 12.05.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 19.05.2025 до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП[NUMBER] , уродженця м. Харкова, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , військовослужбовця ЗСУ військової частини [NUMBER] , [INFO], на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на малолітню дитину [PERSON] , [INFO] у 1/6 частці від усіх видів заробітку (доходу) батька дитини, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з моменту подання позовної заяви до суду і до 25.01.2028, тобто до закінчення навчального закладу старшим сином [PERSON] , [INFO] , а з 26.01.2028 і до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) батька дитини, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Допустити негайне виконання рішення суду з моменту подачі позовної заяви до суду. Ухвалою суду від 09.06.2025 прийнято до розгляду заяву представника позивача [PERSON] про збільшення позовних вимог, яка надійшла до суду 19.05.2025, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 27.06.2025 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Доценко Н.В. через електронний кабінет ЄСІТС подано відзив на позовну заяву, у якому позивач заперечує проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 17 серпня 2002 року. Шлюб зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Фрунзенського районного управління юстиції, про що 17 серпня 2002 року зроблено відповідний актовий запис за №278 (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] ). У шлюбі в подружжя [INFO] народився син [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та [INFO] - син [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Оскільки позивач та відповідач проживали у шлюбі, у відповідача не було сумнівів щодо його батьківства відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Після того як відповідач пішов служити до Збройних Сил України, стосунки з жінкою розладились, стали частими сварки. В ході однієї із розмов позивачка повідомила, що молодший син є не його біологічними. Внаслідок чого у нього виник сумнів в своєму батьківстві, та він був вимушений звернутися до суду про виключення відомостей з актового запису про народження дитини. Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 29.05.2025 року у справі №645/3291/25 було відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про виключення його, як батька, з актового запису №1987 від 23.10.2021 року складеного Індустріально-Немишлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - [PERSON] , [INFO], уродженця міста Харків Харківської області, розгляд справи триває. Враховуючи те, що у разі задоволення позовної заяви про виключення відомостей з актового запису про народження у відповідача буде відсутній обов`язок сплачувати аліменти на малолітню дитину, ухвалення рішення по даній справі порушить права відповідача, які буде важко відновити. З урахуванням вищевикладеного представник відповідача вважає, що наявні підстави для зупинення провадження на підставі п. 2, п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. Ухвалою суду від 12.11.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Доценко Н.В. про зупинення провадження у цивільній справі. У судове засідання 20.01.2026 сторони не з`явились, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заяви позивача про проведення розгляду без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Доценко Н.В. через електронний кабінет ЄСІТС подано клопотання про проведення розгляду без участі сторони відповідача, проти задоволення позову заперечують в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін, суд приходить до наступних висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що сторони з 17.08.2002 перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Фрунзенського районного управління юстиції, актовий запис за №278, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 17.08.2002 (а.с.5). В шлюбі у подружжя народились діти: [PERSON] , [INFO] народився, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.12.2005 (а.с.6) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.10.2021 (а.с.7). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с.8). З копії довідки про доходи вбачається, що [PERSON] обіймає посаду майстра виробничого навчання в ДПТНЗ «Харківське вище професійне училище будівництва». Загальна сума доходу за період з 01.01.2024 по 31.12.2024, без урахування аліментів становить 173 232, 94 грн (а.с.9). Згідно довідки № 66 від 28.04.2025, виданої директором ДПТНЗ «Харківське вище професійне училище будівництва» Іваном Сорокіним, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в ДПТНЗ «Харківське вище професійне училище будівництва» на денному відділенні за регіональним замовленням у групі ШЛП -1 курс, за фахом - штукатур, лицювальник-плиточник, маляр, зі строком навчання з 01.09.2024 по 25.01.2028 (а.с.11). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно зі ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Згідно із ст. ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України). Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2026 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 2817 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. У відповідності до вимог ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи свою позицію тим, що під час несення служби в ЗСУ у них з дружиною погіршились стосунки, в ході однієї зі сварок дружина повідомила що [PERSON] не є його біологічним сином, в наслідок чого у нього виник сумнів в своєму батьківстві, у зв`язку з чим останній був вимушений звернутися до суду з позовом про виключення відомостей з актового запису про народження дитини. Надаючи оцінку доводам сторони відповідача, суд приходить до висновку, щона момент розгляду справи відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів спростування батьківства та виключення відомостей про відповідача, як про батька дитини - [PERSON] , [INFO] . Таким чином вказані доводи не приймаються судом. Позивач просить стягнути на її користь аліменти на малолітню дитину [PERSON] , [INFO] у 1/6 частці від усіх видів заробітку (доходу) батька дитини, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з моменту подання позовної заяви до суду і до 25.01.2028, тобто до закінчення навчального закладу старшим сином [PERSON] , [INFO] , а з 26.01.2028 і до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) батька дитини, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що нею подано до суду позов до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) з моменту подачі позову до суду і до 25.01.2028. Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Подія є явищем об`єктивної реальності, яке відбувається незалежно від волі людини та її суб`єктивної поведінки, на відміну від дій, під якими розуміють обставини, що виникають за волею людини, тобто вольові акти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Поряд з цим, нормою ч.1 ст. 212 ЦК України закріплене право осіб, які вчиняють правочин, обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Суд не може ґрунтуватися на припущеннях щодо майбутніх, не певних обставин, а зобов`язаний оцінювати докази та встановлювати обставини, що відбулися або мають відбутися з доведеною ймовірністю. Суд розглядає вже існуючі факти, але може враховувати події, які залежать від майбутніх обставин (наприклад, строк виконання договору), що мають характер «відкладальної умови», але й тоді вони мають бути достатньо визначеними, а не суцільними припущеннями. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач передчасно звернулась до суду з вимогою про збільшення розміру аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , після закінчення 25.01.2028 повнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , навчального закладу з 1/6 частини на 1/4 частину, починаючи з 26.01.2028 і до досягнення ним повнолітнього віку, тобто до [INFO] . Враховуючи вищевикладене, а також те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи те, що стороною відповідача не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили, про скрутне матеріальне становище відповідача, відсутність стабільного доходу або погіршення стану здоров`я, належних та допустимих доказів спростування батьківства та виключення про нього відомостей, як батька дитини [PERSON] , [INFO] ,суд прийшов до висновку, що наявні підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) батька дитини, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з моменту подання позовної заяви до суду, тобто з 05.05.2025 і до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] . В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, позивачку звільнено від сплати судового збору за пред`явлення позову про стягнення аліментів, судові витрати зі сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів за ставкою станом на день пред`явлення позову - 05.05.2025, що становить 1211,20 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: partial