Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

2.09.2025 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення до житлового приміщення (а.с.1-6). Позовна заява обгрунтована тим, що позивачці [PERSON] належить на праві власності 1/2 частина квартири [ADDRESS] , інша 1/2 частина цієї ж квартири належить на праві власності відповідачу [PERSON] . Позивач довгий час проживала у Київському пансіонаті ветеранів праці за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідач змінив замки вхідних дверей спірної квартири, не надає їй ключів від вхідних дверей і систематично перешкоджає їй користуватись спірним житлом, не допускаючи до квартири. 10.11.2023 року вона зверталась до Дарницького УП ГУНП в м. Києві про вказані перешкоди їй відповідачем, але отримала довідку, в якій зазначено, що відомості позивача містять цивільно-правові відносини. В подальшому вона дізналась, що в її квартирі проживають сторонні невідомі люди, яким відповідач здав її в оренду. Орендарі також не допускають її до користування квартирою. За таких обставин просить зобов`язати відповідача [PERSON] усунути позивачці перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , вселити [PERSON] до житлового приміщення - квартири [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати, понесені останньою в ході розгляду даної справи (а.с.1-6). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 3.09.2025 року матеріали позовної заяви [PERSON] були розподілені судді Дарницького районного суду м. Києва Колеснику О.М. (а.с.16). 9.09.2025 року суддею Колесником О.М. було отримано відомості про місце реєстрації відповідача [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.18). Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 10.09.2025 року було відкрито провадження у даній справі в порядку спрощенного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.19-20). 12.11.2025 року в канцелярії суду був зареєстрований відзив на позовну заяви, який був сформований представником відповідача [PERSON] в системі „Електронний суд" 11.11.2025 року (а.с.38-41). Зміст відзиву полягав у тому, що позивач не надала доказів перешкоджання або систематичного перешкоджання їй відповідачем у користуванні спірною квартирою. Надана довідка поліції не містить інформації щодо предмету даного спору. Крім того, позивач [PERSON] є власницею іншого житла - квартири [ADDRESS] і має там постійне місце проживання, а даний позов був зумовлений тим, що вона хоче одноосібно користуватись квартирою [ADDRESS] , розуміючи, що в однокімнатній спірній квартирі два співвласника проживати та користуватись нею не зможуть. Також неможливо і встановити порядок користування спірною квартирою вказаним учасникам справи, оскільки вона має тільки одну житлову кімнату невеликої площі. Крім того, перебування позивачки у Київському пансіонаті ветеранів праці повністю оплачує відповідач [PERSON] . Тому просив надати час для узгодження предмету спору в позасудовому порядку. Суд надав час учасникам справи для врегулювання спору між сторонами в позасудовому порядку, але сторони будь-якої домовленності не досягли. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, надавши суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та письмових пояснень, сформованих представником позивача в системі „Електронний суд" 9.01.2026 року і зареєстрованих у загальній канцелярії суду 12.01.2026 року (а.с.55-61). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надавши суду пояснення аналогічні змісту відзиву на позовну заяву, просивши суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.4, ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначає ч.1, ст.321 ЖК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавленийцього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Як регламентує ч.1, ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За приписамич.1, ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати укладати інші не заборонені законом угоди. Як встановлено у судовому засіданні, 29.07.1994 року Комітет по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району м. Києва видав [PERSON] свідоцтво про право власності серія [NUMBER] , за змістом якого вона отримала у приватну власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,0 м2, шляхом її приватизації на підставі Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду", що підтверджується копією дублікату №2 свідоцтва про право власності серія [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до відомостей інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 17.05.2016 року КВ-2016 №19075 згідно з даними Бюро 1/2 частина квартири [ADDRESS] зареєстрована на праві власності на ім`я: [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Комітетом по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району м. Києва 29.07.1994 року, зареєстрованого в Бюро 5.08.1994 року за реєстровим №3800 в реєстровій книзі д.61-77, на іншу 1/2 частину цієї ж квартири, яка належала [PERSON] на праві власності, зареєстровано договір дарування, посвідчений 16-ю Київською державною нотаріальною конторою 24.05.2003 року, №4-1010 (а.с.12). Як вбачається зі змісту копії свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER] 24.10.2007 року [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Києва, громадянка України змінила своє ім`я з „ [PERSON] " на „ [PERSON] " (а.с.10). 26.12.2007 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1888, після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище „ [PERSON] ", про що йдеться у копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.9). За змістом довідки Київського пансіонату ветеранів праці від 21.04.2006 року №60 [PERSON] , 1942 року народження проживає в Київському пансіонаті ветеранів праці за адресою: [ADDRESS] з 13 липня 2004 року по теперіній час (а.с.13). Тобто по день видачі даної довідки 21.04.2006 року. Як вбачається з інформації, сформованої за допомогою додатку „Реєстр нерухомості" станом на 11.11.2025 року 14:05:35 годин [PERSON] , позивач по справі, є власницею однокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 31,60 м2, житловою площею 18,40 м2 (а.с.43-44). Як регламентовано ч.1, ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. За змістом п.2 Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 року №9-зп частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина. Частина перша статті 55 Конституції України відповідає зобов`язанням України, які виникли, зокрема, у зв`язку з ратифікацією Україною Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, Конвенції про захист прав і основних свобод людини (Рим, 1950 рік), що згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. Як передбачає ч.1, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами п.3-4, ч.1-2, ст.16 ЦК Українни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ч.1, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч.1, ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як було встановлено судом вище, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні нею права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності та в користуванні нею, вселення до вказаного житлового приміщення. Свої позовні вимоги обгрунтувала тим, що відповідач [PERSON] тривалий час чинить перешкоди позивачці у користуванні її 1/2 частиною спірної квартири, змінивши замки вхідних дверей квартири, не допускаючи її до спірного житла і перешкоджаючи у користуванні ним. В подальшому вона дізналась, що в її квартирі проживають сторонні невідомі люди, яким відповідач здав її в оренду. Орендарі також не допускають її до користування квартирою. За таких обставин просить зобов`язати відповідача [PERSON] усунути позивачці перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , вселити [PERSON] до житлового приміщення - квартири [ADDRESS] . Відповідно ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.1, ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1-2, ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За правилами ч.1-2, ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як передбачено ч.1, ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1-2, ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як регламентовано ч.1-3, ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За приписами ч.2, ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як наголошує ч.1, ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з довідки від 11.01.2024 року про результати розгляду повідомлення [PERSON] , що міститься в матеріалах цивільної справи, 10.11.2023 року [PERSON] звернулась до Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві з заявою про те, що за адресою: [ADDRESS] у її квартирі, яка належить їй на праві власності, проживають чужі і невідомі останній люди (а.с.14). Зі змісту даної довідки вказаного правоохоронного органу вбачається, що матеріали вивчені керівництвом слідчого відділу, у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, прийнято рішення про проведення перевірки на підставі Закону України „Про звернення громадян", заявниці буде надана письмова відповідь, в даному випадку наявні цивільно-правові відносини (а.с.14). Оцінюючи зміст вказаної довідки, а також зміст поданої [PERSON] заяви до правоохоронного органу, суд приходить до висновку, що зазначена довідка не містить відомостей про здійснення будь-яких перешкод відповідачем [PERSON] позивачці [PERSON] у користування спірною квартирою, а заява позивачки також не містить саме такоїх інформації, тому довідка Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві від 11.01.2024 року про результати розгляду повідомлення [PERSON] не є доказом в розумінні ст.76-80 ЦПК України, що підтверджує предмет даного позову. Інших доказів про здійснення будь-яких перешкод відповідачем [PERSON] позивачці [PERSON] у користування спірною квартирою позивачкою та її представником судові не надано. Крім того, позивачка та її представник стверджували в судовому засіданні, що [PERSON] як співвласниця 1/2 частини квартири [ADDRESS] не може користуватись вказаною частиною належного їй нерухомого майна. Однак при подачі позову до суду позивача та її представник не надали суду доказу в розумінні ст.76-80 ЦПК України, що [PERSON] є співвласницею 1/2 частини спірної квартири як на момент звернення до суду з даним позовом та/або на час розгляду справи. Також вказані учасники справи не звертались до суду з клопотанням про витребування інформації та/або належних документів про право власності позивача на зазначену вище частину квартири на час розгляду справи. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки позивач та її представник не надали судові доказів чинення перешкод відповідачем позивачці у користуванні нею 1/2 частини спірної квартири [ADDRESS] в розумінні ст.76-80 ЦПК України, при цьому представник відповідача заперечував наявність таких перешкод з боку відповідача, тому позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, так як судом не встановлено порушеного права та інтересу позивача відповідачем і в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє позивачці у задоволенні її позову в повному обсязі, тому суд відмовляє і у задоволенні вимоги про стягнення всіх судових витрат.

Outcome: dismissed