Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

У листопаді 2025 року представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] на підставі кредитного договору № 200302060476 видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 3 000 грн., який в подальшому було збільшено до 27 100 грн. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх кредитних зобов`язань, станом на 04.08.2025 року загальна сума заборгованості за вищевказаним кредитним договором становить 36 432,43 грн., з яких: 23 348,46 грн. заборгованість за кредитом; 13 083,97 грн. заборгованість за процентами. Ухвалою судді від 01.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В позовній заяві зазначила, що просить розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про визнання позову в сумі 32 732,43 грн., оскільки під час розгляду справи частково сплатила заборгованість та просила розглядати справу за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки представник позивача та відповідач не з`явилися до зали судового засідання. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Встановлено, що 31.12.2021 року [PERSON] підписала заяву на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (пакет послуг «ВСЕМОЖУ Standart (без страховки)» (КРЕДИТНА КАРТКА) № [NUMBER] , на підставі якої йому було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] у валюті гривня в АТ «ПУМБ» та видано кредитну картку миттєвого випуску № [NUMBER] . У вказаній заяві [PERSON] просила Банк встановити на поточний рахунок № [NUMBER] кредитний ліміт у сумі 3 000 грн. Разом з цим, сторони погодили стандартну процентну ставку 47,88% річних за користування кредитними коштами. Згідно з паспорту споживчого кредиту від 31.12.2021 року банк встановив на поточний рахунок [PERSON] кредитний ліміт у сумі 3 000 грн., строк кредитування 12 місяців, зі спливом якого строк продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої їх сторін, порядок повернення кредиту здійснюється щомісячно. Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту кредитний ліміт 31.12.2021 року складав 3 000 грн., однак неодноразово збільшувався, зокрема 08.06.2023 року відбулося збільшення кредитного ліміту до 27 100 грн. З виписки по особовому рахунку [PERSON] прослідковується користування кредитним коштами, у тому числі, здійснення відповідачкою платежів на погашення простроченої заборгованості. З розрахунку наданого АТ «ПУМБ» вбачається, що станом на 04.08.2025 року заборгованість відповідачки за кредитним договором складає 36 432,43 грн., з яких: 23 348,46 грн. заборгованість за кредитом; 13 083,97 грн. заборгованість за процентами. 05.08.2025 року за Вих. № КНО-44.2.2/1345 Банк направив [PERSON] письмову вимогу (повідомлення) про погашення заборгованості у розмірі 36 432,43 грн., однак вимога залишена без виконання. Разом з цим, відповідач надала суду докази часткової сплати заборгованості та залишок по рахунку станом на час розгляду вказаної справи, з якого убачається залишок заборгованості в сумі 32 732,43 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). З огляду на ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно дост.1048цього Кодексу. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на практику Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, позов АТ «Перший український міжнародний банк» слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка станом на момент розгляду справи складає 32 732,43 грн. Оскільки позовні вимоги АТ «Перший український міжнародний банк» суд задовольняє частково, то відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 176,38 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial