Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

11 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача Кононова І.К. до суду надійшов позов, уточнивши який 01 квітня 2025 року представник просить суд : стягнути з [PERSON] в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» заборгованість за кредитним договором № 1/4140775 від 25.06.2021 року в розмірі 46 607,00 грн., а також витрати на оплату судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 червня 2021 року між [PERSON] та АТ «Креді Агріколь Банк» було укладено комплексний договір № 1/4140775, відповідно умов до якого банк надав, а позичальник отримав кредитні кошти в сумі 20000 грн. строком на 36 місяці з 25 червня 2021 року по 24 червня 2024 року, зі сплатою процентів у розмірі 15% річних та комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,85% у місяць від суми кредиту. 05.08.2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Брайт-К»» було укладено Договір відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021, в тому числі і за кредитним договором № 1/4140775 від 25 червня 2021, що був укладений з [PERSON] , відповідно до якого ТОВ «ФК «Брайт-К»» набуло прав кредитора за кредитним договором. Заборгованість по кредитному договору становила 46607,00 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 19107,84 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 8119,16 грн.; заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 19380,00 грн. Зазначає, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області суду від 23 вересня 2024 року у відкритті провадження було відмовлено, оскільки [PERSON] , помер [INFO] . Тобто кредитору ТОВ «ФК «Брайт-К»», про смерть боржника [PERSON] , стало відомо тільки 23 вересня 2024 року. Вказує, що спадкоємцем до майна померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] . Звертає увагу, що жодних дій від спадкоємця стосовно погашення заборгованості не здійсню-валось, що свідчить про ігнорування вимог кредитора, а тому позивач вправі вимагати повернення суми боргу із спадкоємця в межах вартості успадкованого майна в судовому порядку. В зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 12 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків. Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом та повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Ухвалою суду від 15 вересня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи представник позивача до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Натомість в позовній заяві представник просив суд розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач до суду не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань, відзиву на позов до суду не направив. Завідувач Першої бориспільської державної нотаріальної Кардашевська М. направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, при вирішенні питання покладаються на думку суду. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно вимог ст. 223, 280, ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). Сторони, згідно ст. 627 ЦК України, є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 25 червня 2021 між [PERSON] та АТ «Креді Агріколь Банк» було укладено комплексний договір № 1/4140775 (а.с.15-17), відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у сумі 20 000,00 грн. на 36 місяці з 25 червня 2021 року до 24 червня 2024 року включно на споживчі потреби, рух коштів по рахунку відображено у виписці банку. Згідно умов договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти щомісячно у розмірі 15,00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за Договором та комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,85% у місяць від суми кредиту. Шляхом підписання Договору позичальник підтверджує, що він в день укладення Договору особисто отримав свій примірник Договору; умови Договору йому зрозумілі; з Правилами, що розміщені на офіційному сайті Банку, ознайомлений, приймає та погоджується; з тарифами Банку ознайомлений і згодний, йому до укладення Договору банком надано інформацію, яка визначена ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п.4.5 Договору). Отже, Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надав [PERSON] у користування грошові кошти на умовах зазначених в Договорі. Проте, [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором виконував неналежним чином, внаслідок чого, згідно розрахунку заборгованості станом загальна сума боргу перед АТ «Креді Агріколь Банк» за кредитним договором №1/4140775 від 25 червня 2021 року, становить 46607 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 19107,84 грн.; нараховані відсотки 8119,16 грн.; нарахована комісія 19380 грн. 05 серпня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Брайт-К»» було укладено договір про відступлення права грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021, у відповідності до умов якого АТ «Креді Агріколь Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Брайт-К» права вимоги до боржників, а ТОВ «ФК «Брайт-К» набуває права вимоги АТ «Креді Агріколь Банк» за кредитними договорами та сплачує АТ «Креді Агріколь Банк» за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору (а.с. 31-39). Відповідно до Додатку № 1 до Договору про відступлення права грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021 від 05 серпня 2021 року (Реєстр прав вимоги №6) ТОВ «ФК «Брайт-К» набуло права грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №1/4140775 від 25 червня 2021 року на загальну суму заборгованості (тіло, проценти, комісія) 23104,12 грн. (а.с. 48-52). На виконання вказано Договору, позивач сплатив АТ «Креді Агріколь Банк» грошові кошти, що підтверджується платіжною інструкцією №13810 від 19 січня 2022 року (а.с.55). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №1/4140775 від 25 червня 2021 року за період з 19 січня 2022 року по 24 червня 2024 року (включно) нараховано процентів 6972,88 грн., нараховано комісії 16530 грн. (а.с. 30). ТОВ «ФК «Брайт-К» стало відомо, що [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2024 року (а.с. 56-57). З матеріалів спадкової справи № 420/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що спадщину після його смерті прийняла [PERSON] . 18 лютого 2025 року державним нотаріусом Першої бориспільської державної нотаріальної контори Кардашевською М.В. видано відповідачу [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 27/200 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно вимог ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Оскільки, позивачу про смерть боржника і про прийняття спадщини відповідачем стало відомо 24 жовтня 2024 року, то, враховуючи положення ст. 1281 ЦК України, ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» не пропустило строки для звернення із претензією до спадкоємця. За змістом ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно п.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці в спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загаль-ним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника й вирішуються в порядку положень ст.1282 ЦК. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами 2 та 3 статті 1282 ЦК України; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно ч. 1 ст.1282 ЦК України. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного суду України від 18 вересня 2019 року справа №640/6274/16-ц та від 29 січня 2020 року справа №496/4363/15-ц. Відповідно вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положенням ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Таким чином, у разі смерті боржника, відкриття та прийняття спадщини його спадкоємцями, кредитор має право вимагати від спадкоємців боржника повернення заборгованого у межах вартості спадкового майна та в межах визначених законом. Згідно ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ст. 625 ЦК України вказано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Таким чином, матеріалами справи встановлено та підтверджено належними доказами, що між [PERSON] та первісним кредитором АТ «Креді Агріколь Банк» був укладений кредитний договір №1/4140775 від 25 червня 2021 року, за яким [PERSON] має невиконані зобов`язання. 17 листопада 2022 боржник помер і спадкоємцем після його смерті є відповідач у даній справі. Позивач на підставі Договору відступлення прав вимоги набув права грошової вимоги за кредитним договором №1/4140775 від 25 червня 2021 року. Оскільки [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] , то до неї перейшли права та обов`язки [PERSON] , в тому числі боргові зобов`язання, у зв`язку з чим ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» набув право стягнути заборгованість із спадкоємця у судовому порядку. Відповідно ст. 1282 ЦК України, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Щодо заявленого позивачем розміру заборгованості за кредитним договором суд зазначає наступне. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1/4140775 від 25 червня 2021 року у розмірі 46607 грн., яка складається: заборгованість за тілом кредиту 19107,84 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками 8119,16 грн.; за боргова-ність за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 19380 грн. Проте, строк дії Кредитного договору № 1/4140775 від 25 червня 2021 року становить 36 місяці з 25 червня 2021 року до 24 червня 2024 року (п.1.1 Договору), доказів погодження продовження строку дії договору, як між первісними кредитором і позичальником, так і в подальшому між позивачем і відповідачем матеріали не містять. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначе-ної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки після закінчення визначеного договором строку кредитування проценти набувають ознак відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, то стягнення таких процентів і комісії в період воєнного стану не є можливим. Отже, станом на 24 червня 2024 року (25 червня 2021 року до 24 червня 2024 року) заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості становить - 16530 грн., за період з 25 червня 2021 року до 24 червня 2024 року (день закінчення строку дії договору) заборгованість за нарахованими відсотками становить 6972,88 грн., заборгованість за тілом кредиту 19107,84 грн. За таких умов загальна сума, яка підлягає стягненню, становить 42610,72 грн. Належного розрахунку іншої суми позивач не надав. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищезазначене, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позичальник [PERSON] порушив зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом і комісії, спадкоємцем якого є [PERSON] , позивач набув права грошової вимоги за даним кредитним договором, а тому з останньої на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1/4140775 від 25 червня 2021 року у розмірі 42610,72 грн., яка складається: з заборгованості за тілом кредиту 19107,84 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 6972,88 грн., заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 16530 грн. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати, які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2214,70 грн. (42610,72,00/46607) х 2422,40. На підставі викладеного та

Outcome: partial