Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Адвокат Зленко В.А. в інтересах [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги мотивував тим, що 24.02.2009р. позивач та відповідач зареєстрували шлюб. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Протягом тривалого часу сіпльне життя у позивача з відповідачкою не складається через відсутність взаєморозуміння між ними, різні погляди на подальше життя, нехтування відповідачкою сімейними цінностями, її безвідповідальну поведінку та байдужість по відношенню до дітей. Вже більше року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не спілкуються та взагалі не підтримують ніких відносин. діти зареєстровані та постійно проживають з позивачем (батьком) і перебувають на його утриманні. Місце проживання відповідачки (матері) ані позивачу, ані дітям невідоме, до дітей відповідачка не приїжджає, нічим не допомагає та взагалі не цікавиться їхнім життям, здоров`ям та потребами. Позивач стверджує, що він самостійно виховує дітей, самостійно несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг, на продукти харчування для дітей, на одяг для дітей, на засоби особистої гігієни та на всі інші речі/предмети, які використовуються дітьми/для дітей в побуті, в тому числі, і на шкільне приладдя та канцелярію для навчання дітей, на лікарства та ін.. Наявність таких витрат, а також, загальне здорожчання цін позбавляє позивача можливості в повній мірі забезпечити дітей усім необхідним самостійно. Крім цього, до витрат позивача на утримання дітей також слід віднести і витрати на проїзди дітей, екскурсії, дозвілля, періодичні огляди у лікаря, лікування. Так, син [PERSON] є особою з інвалідністю з дитинства та потребує постійного стороннього догляду за ним, оскільки хворіє на психічне захворювання - аутизм. Відповідачка, у свою чергу, не виконує свій обов`язок по вихованню та утриманню дітей, і не надає позивачу ніякої матеріальної допомоги для дітей. Всі вищезазначені витрати на утримання дітей позивач несе самостійно. Просить стягувати з відповідачки накористь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі по 3500 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. А також, просить стягнути з відповідачки понесені позивачем судові витрати. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 24.11.2025р. було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством. Причини неявки суду неповідомлені. Будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із статтею 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи й ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши і перевіривши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] 24.02.2009р. зареєстровано шлюб. Відповідно до свідоцтв про народження серії: [NUMBER] , [NUMBER] у позивача та відповідачки народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Із акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї вбачається, що [PERSON] здійснює догляд за сином інвалідом, 19.07.2009 р.нар., який проживає біля нього і перебуває на його утриманні. Дочка [PERSON] , [INFO] , учениця 7 класу Тростянецької гімназії, проживає біля батька і перебуває на його утриманні. Дружина [PERSON] зареєстрована по даній адресі: в [ADDRESS] , однак фактично не проживає протягом року. Діти проживають разом із батьком постійно. Батько займається їхнім вихованням, навчанням та забезпеченням. Згідно посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] є особою з інвалідністю з дитинства. Відповідно до Консультативних висновків спеціаліста у [PERSON] змішані специфічні розлади розвитку з розладом мовлення. Наявне порушення комунікації та соціальної взаємодії. Аутизм-16 балів. Згідно довідки, виданої Відділом обслуговування громадян № 12 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 05.08.2025р. [PERSON] перебуває на обліку у Головному управлінні ПФУ в Івано-Франківській області та отримує державну соціальну допомогу з надбавкою на догляд з інвалідністю на сина [PERSON] на період з 15.05.2025р. по 18.07.2027р. Згідно довідки Тростянецької гімназії Заболотівської селищної ради від 13.11.225р. [PERSON] навчається у 7 класі гімназії. За останній рік навчання учениці в гімназії [PERSON] , мати дівчинки, у гімназії не з`являлася. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно вимог ч.1, ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання своїх дітей покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані їх утримувати до досягнення ними повноліття. Факт відсутності у батька або матері можливості надання дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Враховуючи, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, відсутність добровільного вирішення сторонами питання участі матері в утриманні дітей, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Крім того, суд звертає увагу про відсутність будь-яких фактичних даних, які б свідчили про непрацездатність відповідачки або її незадовільний стан здоров`я, чи наявність інших утриманців, а, відтак, давали б суду підстави вважати, що відповідачка не зможе сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному законодавством розмірі. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення, а тому із відповідачки слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 3500 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову, тобто з 17.11.2025 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому сам факт оплати таких послуг не є обов`язковою передумовою можливості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у разі якщо стороною, на користь якої ухвалено рішення суду, подано необхідні докази, які підтверджують надання відповідних послуг щодо розгляду конкретної судової справи (постанова ВС від 28.09.2021 року у справі № 160/12268/19). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 11.01.2023 року у справі № 479/475/21, провадження № 61-6583св22 дійшов наступного висновку. Так, у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved