Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ГЕФЕСТ» звернувся у серпні 2025 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних витрат на підставі ст.625 ЦК України. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 06.03.2008 року між [PERSON] та АКБ «Правекс-банк» укладено Договір про відкриття кредитної лінії №4531-002/08Ф, на підставі якого [PERSON] надано кредит. 06.03.2008 між АКБ «Правекс банк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладені Договори поруки відповідно до умов яких, відповідачі 2,3, 4, 5 зобов`язуються нести солідарну відповідальність перед АКБ «Правекс-Банк» за виконання зобов`язань відповідача 1 за Кредитним договором. У зв`язку з невиконанням Кредитного договору, 12.12.2013 року заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №0907/2-5684/2011 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Правекс-банк» заборгованість за Кредитним договором у сумі 168 986,70 гривень. 05.10.2020 року ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №0907/2-5684/2011, замінено стягувача з ПАТ КБ «Правекс-банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансову компанію «Гефест». У 2023 році позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення фінансових санкцій на підставі ст.625 ЦК України, за період з 24.02.2019 року 23.02.2022 року (справа №344/19636/23). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.01.2024 року у вищевказаній справі №344/19636/23, підтверджено обставини, а саме: що у зв`язку з невиконанням кредитного договору, 12.12.2013 року заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №0907/2-5684/2011 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Правекс-банк» заборгованість за кредитним договором від 06.03.2008 року у сумі 168 986, 70 коп. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.01.2024 року у вищевказаній справі №344/19636/23 стягнуто з відповідачів на користь позивача за період з 24.02.2019 року до 23.02.2022 року 3 % річних - 15 208,80 грн, та інфляційних втрат - 36 950,63 грн. Так як в справі №344/19636/23 стягнуто фінансові санкції за період 24.02.2019 року до 23.02.2022 року, а оскільки дане порушення є триваючим, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Тому в даній справі заявлено позивачем стягнення фінансових санкцій за попередній період з 30.03.2017 року (в межах строку позовної давності) до 23.02.2019 року (до дати початку періоду за який стягнуто в справі №344/19636/23). Просить, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму в розмірі 46 587,17 грн. - 3% річних та інфляційні витрати за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №0907/2-5684/2011 від 12.12.2013 року, за період з 30.03.2017 року по 23.02.2019 року, та судові витрати в розмірі 14 422,40 гривня, з яких: судовий збір 2 422,4 грн. та витрати на правову допомогу 12 000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачі в судові засідання не з`являлись, про день та час слухання справи були повідомлені відповідно до вимог закону. Про судове засідання відповідачі повідомлені також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Причину неявки суду не повідомили, відзив на позов не подавали. З врахуванням вимог п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України за неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності учасника справи в заочному порядку за згодою позивача, та з врахуванням строків розгляду справи, в т.ч. в порядку спрощеного позовного провадження. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про відмову задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2013 року (справа №0907/2-5684/2011) позовні вимоги ПАТ КБ «Правекс Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягненя за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» за кредитним договором від 06.03.2008 року в сумі 168 986,70 грн. та судовий збір в розмірі 1 820,00 грн. (а.с.13-14). Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 січня 2024 року позовну заяву ТзОВ «Фінансова компанія Гефест» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних витрат задоволено. Вирішено стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Гефест» три відсотки річних та інфляційне нарахування на суму боргу за кредитним договором №4531-002/08Ф від 06.03.2008 р. за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 24.02.2019р. по 23.02.2022р., у сумі 52 159 (п`ятдесят дві тисячі сто п`ятдесят дев`ять) грн. 43 коп.. З відповідачів також стягнуто пропорційно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Гефест» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684грн. (а.с.15-17). Зазначеним рішенням підтверджується наявність таких обставин: 26.05.2017 року між АТ «Правекс Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до п.п.1.1 та 2.1 якого Новий кредитор (ТОВ «ФК «Авістар») набув право вимоги за кредитним договорами та договорами забезпечення, зокрема, за даним кредитним договором. 19.12.2019 між ТОВ «ФК «Авістар» та Товариством з обмеженою відповідальній «ФК «Гефест» укладено договір №20191219 про відступлення прав вимоги відповідно до п.2.1. якого первісний кредитор (ТОВ «ФК «Авістар») відступає новому кредитору (ТОВ «ФК «Гефест») за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, поручителів за кредитним договорами та договорами забезпечення, вказаними у реєстрах. 05.10.2020 ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №0907/2-5684/2011, замінено стягувача з ПАТ КБ «Правекс-банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансову компанію «Гефест». Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням ст. 611 цього Кодексу, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (пункт 26)). Враховуючи викладене, суд зазначає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду. Період нарахування коштів відповідно до ст. 625 ЦК України, позивачем здійснено, як він зазначає, з урахуванням вимог: Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року; пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Водночас, судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 46 587,17 грн. за невиконання грошового зобов`язання, визначеного рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.12.2013 року у справі №0907/2-5684/2011, саме за період з 30.03.2017 року по 23.02.2019 року. Разом з тим, зі змісту заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.01.2024 року у справі №344/19636/23 вбачається, що право вимоги за спірним грошовим зобов`язанням позивач набув лише 19.12.2019 року (уклавши договір факторингу №20191219 з ТОВ ФК «Авіастар»), а ухвалою суду від 05.10.2020 року було здійснено заміну стягувача з ПАТ КБ «Правекс Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест». Відповідно до ст.512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);2) правонаступництва;3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);4) виконання обов`язку боржника третьою особою. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд враховує, що у період з 30.03.2017 року по 23.02.2019 року позивач не був стороною зобов`язання, не мав статусу кредитора та не був наділений правом вимоги за рішенням суду від 12.12.2013 року,як і не наділений правом вимоги до часу постановленої ухвали від 05.10.2020 року, а відтак не міг зазнавати негативних майнових наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачами у зазначений період. Крім того, суд виходить з того, що процесуальна заміна стягувача у виконавчому провадженні не породжує нових матеріально-правових наслідків за минулі періоди та не створює у правонаступника права на застосування цивільно-правової відповідальності за час, коли він не був носієм відповідного суб`єктивного права. За таких обставин суд дійшов висновку, що нарахування та стягнення на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат за період, що передує набуттю ним права вимоги, суперечить положенням Цивільного законодавства та правовій природі відповідальності, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі. У відповідності до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. За ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed