Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

заявник звернувся до суду із заявою, з участю заінтересованих осіб про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування заяви вказує, що 19.07.1982 року було оформлено трудову книжку [NUMBER] на ім`я [PERSON] . На титульній сторінці трудової книжки російською мовою було помилково вписано дату та місяць його народження, а саме [INFO] замість [INFO] . В подальшому 01.11.2024 він звернувся до управління пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком та 07.11.2024 отримав відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з неврахуванням пенсійного стажу згідно трудової книжки, оскільки дата народження [INFO] не відповідає даним в паспорті. На даний момент у нього відсутня можливість внести зміни в трудову книжку, оскільки дане підприємство, яке вносило відповідні записи давно ліквідоване. Оскільки існує помилка в записі про дату народження в трудовій книжці, що позбавляє його гарантованого державою пенсійного забезпечення, заявник звернувся до суду. Ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова від 16.09.2025 року було відкрито провадження по даній справі та призначено судове засідання. Представником Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області 13.11.2025 подано на адресу суду письмові пояснення на заяву, просив здійснювати розгляд справи без участі представника, у вирішенні заяви покладається на розсуд суду. Заявник в судовому засіданні подану ним заяву підтримав та просив таку задоволити. Пояснив, що підприємство, яке вносило відповідні записи у трудову книжку ліквідоване, однак підтверджуючих документів про це надати суду у нього немає можливості. Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в судовому засіданні у вирішенні заяви поклалась на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку заявника та представника заінтересованої особи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. В порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з матеріалів справи, 07.11.2024 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області №134550030410 відмовлено [PERSON] в призначенні пенсії за віком, як учаснику бойових дій, оскільки дата народження, яка зазначена в трудовій книжці, а саме « [INFO] » не відповідає даним, які зазначені у паспорті, а саме « [INFO] ». Судом встановлено, що на титульній сторінці трудової книжки серії [NUMBER] датою народження [PERSON] вказано « [INFO] ». При цьому, згідно паспорта громадянина України № [NUMBER] датою народження [PERSON] вказано « [INFO] ». Крім цього, у військовому квитку серії [NUMBER] вказано, що [PERSON] народився [INFO] . Порядок ведення трудових книжок врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях затвердженої постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 року №162 (далі Інструкція №162). Згідно пункту 2.2. глави 2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Згідно пп.2.10-2.11 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Відповідно до п. 2.12 Інструкції №162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. Аналогічні положення містить п 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі - Інструкція 58). Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. У пункті 26 наведеного вище Порядку визначено, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Відповідно до роз`яснення п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав заявник у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу заявника, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення заявника його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Так, оскільки записи у трудову книжку [PERSON] вносилися відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, відтаку, оцінивши надані заявником докази, суд приходить до висновку що вимоги заяви обґрунтовані та знайшли своє підтвердження, а тому заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved