Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

28.11.2025 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що утримання дитини здійснюється за рахунок матері, батько з жовтня 2025 року матеріальну та фінансову допомогу для забезпечення потреб дитини та дружини не надає. Позивачка наразі не працює у зв`язку з доглядом за дитиною, а відповідач офіційно працевлаштований та має регулярний дохід, інших утриманців не має, а тому останній має можливість надавати матеріальну допомогу у визначеному позивачкою розмірі. Ухвалою суду від 04.12.2025 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. У судове засідання позивачка не з`явилася, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без участі, підтримала позовні вимоги та не заперечила щодо заяоного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомив. Суд, перевіривши та оцінивши зібрані докази по справі вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі згідно даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.01.2019 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.05.2025 р. Станом на сьогоднішній день мати разом із дитиною проживає окремо від батька за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою ОСББ «Корона» №15 від 19.11.2025 року. У зв`язку із доглядом позивачки за дитиною, яка не досягла трирічного віку, вона не взмозі належним чином матеріально утримувати дитину, тоді як відповідач матеріальну та фінансову допомогу для забезпечення потреб дитини в добровільному порядку не надає, хоча має таку можливість. Докази про наявність будь-яких інших доходів у позивачки в матеріалах справи відсутні. Положеннями ч. 1 ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно з ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Як було встановлено судом, відповідач є батьком дитини [PERSON] , яка проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. У зв`язку із тим, що на момент звернення до суду вік дитини не досяг трьох років, у позивачки відсутня можливість працювати самостійно, оскільки остання зайнята доглядом за дитиною. Тому, [PERSON] потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до вимог ст. 84 СК України. При цьому, відповідач є здоровою особою працездатного віку, докази про наявність на утриманні інших осіб у суду відсутні, а тому суд приходить до висновку, що [PERSON] має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання дружини у визначеному позивачкою розмірі. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, зважаючи на дослідженні матеріали справи, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно починаючи з дня звернення до суду 28.11.2025 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , 3-річного віку. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, а саме: витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до відшкодування позивачкою згідно позовної заяви у сумі 8000 грн., судом враховано наступне. Вимогами ч.1, 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, понесених позивачкою, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати ВСУ від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати ВСУ від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, з урахуванням заперечень відповідача щодо стягнення судових витрат на правову допомогу, конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності таких витрат, розміру наданої правової допомоги, складністю справи та виконаними адвокатом послугами, результатами розгляду справи, суд вважає достатнім стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір у сумі 1211,20 грн. підлягає до стягнення з відповідача на користь держави.

Outcome: approved