Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Адвокат Филимонов С.М. у вересні 2024 рокузвернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] про визнання батьківства. У позові посилався на те, що з червня 2017 року по жовтень 2020 року позивач [PERSON] проживав та підтримував фактичні спільнівідносини без реєстрації шлюбуразом з відповідачкою [PERSON] .. Під час спільного проживання у них народилася дитина. На прохання [PERSON] , під час реєстрації народження доньки в органах РАЦСу, відомості про батька були внесені на підставі ст.135 СК України, зі слів матері. Після припинення відносин з відповідачкою, вона стала перешкоджати [PERSON] бачитися з донькою, спілкуватися з нею та нею опікуватися. На неодноразові звернення, у тому числі письмові, про надання можливості бачити дитину, піклуватися про неї, [PERSON] не реагує та повністю ігнорує будь-які прохання. Окрім цього, позивач виявив бажання звернутися до органів РАЦС із заявою про визнання батьківствата внесення відповідних відомостей до актового запису про народження доньки, але знову ж таки, отримав відмову з боку відповідачки. Таким чином, зважаючи на те, що в інший спосіб захистити свої права на участь у вихованні спільної доньки немає, [PERSON] був вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Просив позов задовольнити та після проведення відповідної молекулярно-генетичної експертизи визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , внісши відповідні відомості до актового запису про її народження щодо батька. 25 вересня 2025 року до суду надійшов відзив представника відповідачки - адвоката Поляк М.В., де вона стверджувала, що її довірителька [PERSON] не визнає позовні вимоги [PERSON] та просить у їх задоволенні відмовити. На даний час її довірителька перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який у свідоцтві про народження дитини вказаний батьком. Вони спільно виховують доньку, дбають про неї, приділяють час та займаються її розвитком. Проведення молекулярно-генетичної експертизи вважає недоречним, адже позивачем не надано достатніх доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що він є батьком дитини. Крім того, звертала увагу на те, що [PERSON] не надав доказів того, що письмово звертався до [PERSON] із вимогою про подання спільної заяви до органів РАЦС щодо внесення відомостей про батька у актовий запис про народження дитини. 17 жовтня 2025 року від представника позивача адвоката Филимонова С.М. надійшла відповідь на відзив, де він вказував, що позиція відповідачки нічим не обґрунтована, адже той факт, що у свідоцтві про народження доньки батьком вказаний [PERSON] не є беззаперечним фактом того, що він є біологічним батьком дівчинки. Натомість цю обставину може підтвердити чи спростувати лише висновок експертизи. 20 січня 2025 року адвокат Филимонов С.М. звернувся до суду з уточненими позовними вимогами до [PERSON] , [PERSON] та Відділу РАЦС Чернівецького міського управління юстиції про визнання батьківства та внесення змін до актового запису, у якому, окрім раніше заявлених позовних вимог, просив внести зміни до актового запису про народження доньки, виключивши відомості про особу батька - [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свій позов та просив його задовольнити. Додатково пояснив, що з відповідачкою вони проживали у неї вдома по [ADDRESS] . Рішення про спільну дитину було прийняте спільно та виважено. Вони обоє до цього ретельно готувалися: відвідували разом лікарів, він супроводжував [PERSON] на обстеження та оплачував всі необхідні послуги. Після появи дочки він дуже тішився, але [PERSON] умовила його зробити запис дитини за ст.135 Сімейного кодексу, обґрунтовуючи це тим, що у неї буде можливість отримувати соціальну допомогу як одинока мати. Деякий час після розриву відносин він ще мав можливість бачити доньку, однак згодом відповідачка повністю обмежила його у побаченнях з дитиною. На даний час він повністю позбавлений можливості бачити дівчинку та спілкуватися з нею. Будь-які спроби налагодити відносини марні, а зважаючи на те, що він не вказаний батьком дитини у свідоцтві про народження, не може звертатися до соціальних служб за захистом своїх батьківських прав. Представник позивача - адвокат Филимонов С.М.також підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Корнієнко В.М. у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог [PERSON] . Вказував, що його довірителька заперечувала факт спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю, отримання від нього будь-якої матеріальної допомоги. Що ж стосується народження доньки, то запліднення відбувалося не фізіологічним способом, а репродуктивним, у межах медичного закладу, у зв`язку із чим, відсутні підстави вважати, що біологічним батьком дитини є саме позивач [PERSON] . Розгляд справи відбувався у відсутність відповідачів [PERSON] , [PERSON] та представника відділу РАЦС, які в судові засідання не з`являлися, незважаючи на те, що неодноразово повідомлялися про дату, місце та час розгляду справи. Заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників провадження, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку: Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно зі статтею 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення на підставі статті 128 СК України факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі. Зі свідоцтва про народження, виданого повторно відділом державної РАЦС у Чернівецькій області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління МУЮ, вбачається, що батьком дитини [PERSON] є [PERSON] , аматір`ю - [PERSON] (а.с.42). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження вбачається, що прізвище та по батькові дитини змінювались, зокрема з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.135 ). Згідно з приписами ч.1 ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У пункті 10 постанови від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України). Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц Верховний Суд дійшов висновку, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у такій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved