Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

ТОВ «ФК «Гелексі» звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою в електронній формі через електронний кабінет до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 25104,50 гривень. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07.03.2019 року сторони уклали договір позики №60213 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Відповідно до умов договору позики позивачем надано відповідачу кредит в розмірі 5 000 гривень зі стандартною процентною ставкою 0,01% в день, розмір комісії 1,9%, підвищена комісійна винагорода у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0%. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного договору шляхом перерахування цих коштів на картковий рахунок позичальника. Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином довготривалий строк, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 25 104,50 гривень, з яких 5000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 20104,50 гривень заборгованість за процентами та комісією. Ухвалою суду від 27.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Від представника відповідача до суду поступив відзив на позовну заяву (а.с.46-59), в якому він просив відмовити у задоволенні позову, оскільки до матеріалів справи не долучено будь-яких доказів на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору. В матеріалах справи відсутні докази, що прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. Також позивачем не надано доказів щодо перерахунку кредитних коштів на рахунок відповідача. У платіжному дорученні номер карти зазначено неповністю, що не дає можливості підтвердити власника карти. Щодо розміру нарахованих відсотків та комісії представник відповідача вказав, що позивач здійснив нарахування відсотків у межах строку дії договору з 07.03.2019 року протягом 30 днів, так і після закінчення строку його дії, тобто після 05.04.2019 року, внаслідок чого розмір заборгованість за відсотками є неправомірною. Оскільки в наданому примірнику договору визначено строк повернення кредиту з 07 березня до 05 квітня 2019 року, у матеріалах справи відсутні докази пролонгації договору, з урахуванням визначеного графіку розмір заборгованості за відсотками не може бути більше 14,50 гривень (5000*0,01%*29). Тому позивач безпідставно визначив заборгованість за процентами у розмірі 20 104,50 гривень. Від представника позивача до суду поступила відповідь на відзив (а.с.69-77), в якому він просив позов задоволити в повному обсязі. Відповідь на відзив мотивована тим, що надання клієнтом-позичальником відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції, тобто пропозиції ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» укласти електронний договір позики (оферти), здійснюється в декілька кроків шляхом вчинення певних дій. Так, зміст пропозиції чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій її розміщено, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею, зокрема шляхом - проставляння клієнтом чек-боксу з умовами договору позики згоден; - підтвердження даних банківської картки; - натискання кнопки Підтвердити заявку ; - введення клієнтом коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу. Введення клієнтом коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу являє собою підписання договору клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, як це визначено статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Послідовність дій щодо акцептування пропозиції укласти електронний договір чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію. Таким чином, виконавши послідовно дії в інформаційній системі, яку використовує ТОВ «ФК «Гелексі», вважається, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Завершальним етапом укладення договору позики є його підписання сторонами. Використання для підписання договорів позики електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вимогами законодавства. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему відповідає нормам законів України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні довірчі послуги». Щодо перерахування коштів представник позивача вказав, що довідка ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» містить ключові реквізити (платник, отримувач за іменем, дата, сума, номер транзакції) і у сукупності з договором та розрахунком є належним доказом надходження коштів. Отже, грошові кошти було перераховано на картковий рахунок відповідача, у випадку якщо відповідач заперечує належність йому карти/рахунку чи призначення платежу, це є питанням доказування, яке відповідач має підтвердити документально. Відповідач у відзиві не надав жодного документа, який би доводив, що карта з наведеним у довідці маскуванням належить іншій особі або що перерахування здійснено з інших підстав. Позивач явку представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.84), разом із позовною заявою подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 23 зворот), ним також подано відповідь на відзив. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.83), у відзиві на позовну заяву вказали про розгляд справи без сторони відповідача, заперечення на відповідь на відзив не подали. Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно зі ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження- не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Згідно з ч.ч.4, 5ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи наведені вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 22.01.2026 року, є дата складення повного судового рішення 26.01.2026 року. Враховуючи вищевказане, вивчивши матеріали даної справи, суд приходить до такого висновку. У ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, припис абз. 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, позивач відповідно дост.1048 ЦК Українимає право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , 18.07.2020 року зареєструвала шлюб із [PERSON] , у виконавчому комітеті Довгопільської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, про що складено актовий запис №1, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини « [PERSON] », що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.61). Між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] 07.03.2019 року укладено договір позики №60213, який підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором 23401462 (а.с. 5-8). У п 1.1.2 договору позики передбачено, що плата за користування позикою у вигляді: процентів (процентна ставка) складає 0,01 % в день від поточного залишку позики; комісії (комісійна винагорода) становить 1,4 % в день від початкового розміру позики. Строк повернення позики 05.04.2019 року (п.1.1.5). Сторони підтверджують, що даний електронний договір та всі додатки до нього мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі (п. 9.5). Позичальником також 07.03.2019 року підписано електронним підписом - одноразовим ідентифікатором графік платежів (а.с.9) та паспорт позики (а.с. 10-12), які відповідають умовам договору позики, в яких вказано термін платежу 05.04.2019 року, розмір загальної заборгованості 7044,50 гривень, з яких 5000 гривень заборгованість за сумою позики, 14,50 гривень заборгованість за процентами та 2030 гривень комісійна винагорода за користування позикою. Довідка №60213 від 01.09.2025 року, видана ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» (а.с. 9 зворот), підтверджує, що ТОВ «ФК «Гелексі» 07.03.2019 року перерахувало [PERSON] кредитні кошти на суму 5 000 гривень на картковий рахунок № [NUMBER] . Таким чином, встановлено, що 07.03.2019 року відповідач підписала електронний договір позики №60213 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 23401462 та отримала від ТОВ «ФК«Гелексі» кредитні кошти в сумі 5 000 гривень на свій банківський рахунок. При цьому суд критично оцінює доводи представника відповідача у відзиві на позов про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо укладення спірного кредитного договору, здійснення відповідачкою входу до особистого кабінету на сайті товариства за допомогою логіна та паролю, подання заявки на отримання кредиту та ознайомлення останньої з усіма істотними умовами договору, оскільки договір позики № 60213 від 07.03.2019 року містить відмітку «Електронний підпис одноразовим ідентифікатором 23401462». Одноразовий ідентифікатор, яким підписано договір відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», а тому належними і допустимими доказами підтверджено факт укладення договору позики між [PERSON] та ТОВ «ФК«Гелексі». Твердження представника позивача у відзиві на позов про те, що ТОВ «ФК «Гелексі» не надано доказів отримання відповідачем кредитних коштів, суд також не приймає до уваги з тих підстав, що дослідженими доказами, долученими до позовної заяви, зокрема, згаданим вище листом №60213 від 01.09.2025 року підтверджується, що 07.03.2019 року позивачем на банківську картку відповідачки № [NUMBER] перераховано грошові кошти в сумі 5 000 гривень. ТОВ «ФК «Гелексі» надало відповідачу можливість користуватися кредитними коштами, однак остання не дотрималася своїх зобов`язань щодо погашення кредиту у визначені строки та сплати процентів за користування коштами і на даний час продовжує ухилятись від виконання зобов`язань. З наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за договором позики №60213 від 07.03.2019 року (а.с. 13-16) вбачається, що заборгованість [PERSON] становить 25104,50 гривень з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту 5 000 гривень, прострочена заборгованість за нарахованими процентами та комісією за користування позикою 20104,50 гривень. Відповідач не надала до суду будь-яких доказів щодо погашення заборгованості за вищевказаним договором позики, внаслідок чого вона заборгувала позивачу кошти в розмірі 5000 гривень за основною сумою боргу (тілом кредиту). Щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та комісією у сумі 20104,50 гривень, то суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до умов договору позики №60213 від 07.03.2019 року (п. 1.1.5), строк повернення позики - 05.04.2019 року. Таким чином, строк кредитування сплив 05.04.2019 року, що додатково підтверджується п.п. 4.1, 4.3 вказаного договору, де зазначено, що позикодавець зобов`язується повернути позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені договором не пізніше 05.04.2019 року; обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики Позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позичальника) до строку повернення позики, зазначеного в п. 1.1.5. Договору включно. Позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для пролонгації строку договору позики, а отже, у позикодавця виникло право нарахування процентів та комісійної винагороди за цим договором тільки у межах строку його дії до 05.04.2019 року. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12, де зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05.04.2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. За таких обставин, відсутні підстави для нарахування відповідачу відсотків за користування позикою та комісійної винагороди після 05.04.2019 року. За наведених обставин, сума процентів та комісійної винагороди, що підлягає стягненню з відповідачки повинна розраховуватись в межах строку дії договору позики № 60213 від 07.03.2019 року, тобто за 30 днів: з 07.03.2019 року по 05.04.2019 року включно, і розмір процентів та комісійної винагороди за вказаний період складає 2044,50 гривень (а.с.9). За таких обставин, враховуючи, не повернення позичених коштів та не погашення отриманого кредиту відповідачем, позов підлягає до часткового задоволення і з неї на користь позивача слід стягнути заборгованість у сумі 7044,50 гривень (5000 гривень за основною сумою боргу + 2044,50 гривень за відсотками та комісійною винагородою). Вказані суми доведені належними і допустимими доказами та нічим не спростовані. При цьому, суд не приймає до уваги посилання представника позивача у відповіді на відзив на те, що підвищену комісійну винагороду позикодавець нараховував саме як міру відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України, оскільки про це не зазначено в самому договорі. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, в ч. 1 якої зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що був сплачений згідно платіжної інструкції № 1865 від 17.10.2025 року в розмірі 2423 гривень (а.с. 23), який становитиме 679,74 гривень (7044,5*2422,40/25104,5). Крім того, позивач просив стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень. На підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу до позову долучено договір про надання правової допомоги від 09.07.2025 року, укладений між ТОВ «ФК «Гелексі» та адвокатом Рудзеєм Ю.В., акт № 60213 наданих послуг правничої допомоги до вказаного договору від 01.09.2025 року, з якого вбачається, що вартість наданої адвокатом послуги в даній справі становить 5 000 гривень (а.с. 17, 21). Виходячи з викладеного, оскільки суд задоволив позовні вимоги позивача частково, то на його користь пропорційно слід стягнути з відповідача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1403 гривень (7044,5*5000/25104,5). При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд також враховує те, що дана справа є малозначною, не високої складності, не потребує значного обсягу часу, оскільки сам позов є шаблонним і не складним в написанні, а участі в судових засіданнях адвокат не приймав. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що витрати на правову допомогу позивача в розмірі 5000 гривень не відповідають критерію співмірності, реальності та розумності, є явно завищеними та просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень. На підтвердження витрат відповідача на професійну правничу допомогу його представником до суду подано договір № б/н/25 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 06.11.2025 року, додаток № 1 до вказаного договору та акт виконаних робіт (наданих послуг) від 10.11.2025 року (а.с. 62-63, 64, 66), відповідно до яких [PERSON] зверталася за отриманням правничої допомоги в адвокатське бюро «Калінін і Партнери», сторонами погоджено, що розмір гонорару адвоката за надання правничої допомоги складає 6 000 гривень. За таких обставин з позивача на користь відповідача слід пропорційно стягнути відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що становить 4316,36 гривень (6000-(7044,5*6000/25104,5)=4316,36 гривень). На підставі викладеного,

Outcome: approved