Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом. Зазначивши, що у період з 21.03.2024 року була прийнята на посаду оператора заправних станцій третього розряду АЗС №24 у ТОВ «ВНП». Наказом від 25.03.2025 року №77.1 була звільнена із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. У день звільнення з нею не проведено розрахунок та не виплачено заробітну плату за період з 01.11.2024 року по 25.03.2025 року. Крім того відповідач не виплатив компенсацію за 30 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. Просить стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за період з 01.11.2024 року по 25.03.2025 року в сумі 39362,41 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.03.2025 року по 22.09.2025 року в сумі 55931,40 грн. та грошову компенсацію за невикористану відпустку на день звільнення в сумі 9321,90 грн. Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 24.10.2025 року відкрито провадження в указаній справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, про розгляд справи повідомлений (ч. 8 ст. 128 ЦПК України), тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку, враховуючи відсутність заперечень проти позову з боку відповідача, суд приходить наступного висновку. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача з 21.03.2024 року по 25.03.2025 на посаді оператора заправних станцій АЗС №24 у ТОВ «ВНП» і був звільнений із займаної посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються записами трудової книжки позивача серії [NUMBER] , довідкою форми ОК-5 Пенсійного фонду України (а. с.14-15, 29-31). Згідно наказу №77.1 від 25.03.2025 року [PERSON] була звільнена з посади оператора заправних станцій АЗС №24 у ТОВ «ВНП» за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а. с. 16). Частиною 1 статті 47 Кодексу законів про працю України визначено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенi в ст. 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмір пiдприємство, установа, організація повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. У відповідності до абз.4 ч.1 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» 2136-IX, в редакції від 19.07.2022 у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки». Частиною 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» визначено, зокрема, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У ході розгляду справи судом встановлено, що в день звільнення з позивачем не було проведено розрахунок належним чином та на день ухвалення рішення заробітна плата залишається не виплаченою. Визначаючи розмір належної до стягнення суми заборгованості, суд зважає на таке. Позивач просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 39362 гривні 41 копійку. Відповідач жодним чином заявлені до нього позовні вимоги не спростував, відзиву на позов не надав, тому суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, а саме стягненню з відповідача підлягає заборгованість по заробітній платі у сумі 39362 гривні 41 копійку. Наявність заборгованості по заробітній платі є підставою для сплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Період затримки розрахунку при звільненні позивача складає 180 днів. Середньоденна заробітна плата позивача, виходячи з довідкою форми ОК-5 Пенсійного фонду України, становить 310,73 грн., що розрахована наступним чином, а саме, відповідно до умов абз. 4 п.2 Порядку № 100, для обчислення середньої заробітної плати береться заробітна плата з усіма нарахуваннями за січень 2025 року (9397,35 грн.) та лютий 2025 року (8935,46 грн.), що становить: загальний заробіток за два місяці: 9397,35 грн. + 8935,46 грн. = 18332,81 грн. Загальна кількість днів: 28 + 31 = 59 днів. Середня заробітня плата: 18332,81 грн/59 днів = 310,73 грн/день. Загальна кількість днів затримки: березень (5), квітень (30), травень (31) червень ( 30), липень (31), серпень (31), вересень (22) 2025 року, разом 180 днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з ТОВ «ВНП» на користь позивача, складає 55931,40 грн., що розрахований наступним чином: 310,73 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 180 (дні компенсації) = 55931,40 грн. Щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Згідно зі ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому може бути виплачена грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до п.7 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед звільненням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Проте враховуючи положення ч.6 ст.6 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану норми ст.73 КЗпП не застосовуються. За таких обставин, із розрахунку середньої зарплати святкові та неробочі дні встановлені законодавством, не виключаються. Середня заробітна плата позивача за день складає 310,73 грн. Отже розмір невиплаченої грошової компенсації становить 9321,90 грн. (310,73 грн. x 30 днів). Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, і питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивач при пред`явленні позову до суду сплатив судовий збір в сумі 1211,20 гривень. Таким чином, з огляду на задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1211,20 гривень на відшкодування понесених позивачем судових витрат. На підставі ст. 47, 83, 116 КЗпП України,

Outcome: approved