Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

У липні 2025 року заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області Трифоменко П. В. (далі позивач) звернулася в інтересах виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за договором оренди у сумі 146326,67 грн та 3028,00 грн сплаченого судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради та [PERSON] укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука № 91 від 17 серпня 2021 року. Відповідно до умов договору орендарю надано в оренду комунальне майно площею 235,11 кв. м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , вартістю 627360, 00 грн. Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука від 05 грудня 2024 року у справі 537/1762/2024 задоволено позовні вимоги прокурора та розірвано договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна N? 91 від 17 серпня 2021 року, укладений між виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та [PERSON] з підстав істотного порушення умов договору, а [PERSON] зобов`язано повернути орендодавцю нежитлове приміщення площею 235,1 кв. м., за адресою: [ADDRESS] , вартістю 627360,00 грн. У порушення умов договору відповідач ухилялася від виконання договірних зобов`язань та не перерахувала в повному обсязі у встановлений договором строк до міського бюджету орендну плату за надане в оренду нерухоме майно комунальної власності. Як наслідок, у [PERSON] утворилась заборгованість перед місцевим бюджетом міста Кременчука за договором оренди нерухомого майна № 91 від 17 серпня 2021 року за період із лютого 2024 року по травень 2025 року в сумі 146326,67грн, які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою від 28 липня 2025 року суд відкрив провадження та призначив підготовче засідання, яке ухвалою від 15 жовтня 2025 року закрив та призначив справу для розгляду по суті. Позивач позов підтримав у повному обсязі та просив проводити розгляд справи без фіксації судового процесу, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, із клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною першою статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, убачається, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У рішеннях ЄСПЛ, зокрема звертає увагу, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За наведених обставин, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18, провадження № 14-36цс19). Згідно з пунктом 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час подання позову до суду, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Невиконання прокурором вимог щодо надання до суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 257 ЦПК України. За загальним правилом захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), з метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставою для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». Так, частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час подання позову до суду, передбачено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21) та від 09 лютого 2023 року у справі № 483/2263/19 (провадження 61-13973св21). Звертаючись до суду з указаним позовом в інтересах держави, заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури обґрунтовувала необхідність такого звернення в особі виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області внаслідок нездійсненням останнім самостійного захисту інтересів територіальної громади. Так, до матеріалів позовної заяви додано копію звернення Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області щодо необхідності звернення до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором оренди від 17 серпня 2021 року № 91. На лист прокуратури від 14 травня 2025 року виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області повідомив Кременчуцьку окружну прокуратуру Полтавської області про те, що у зв`язку з обмеженням кошторисних призначень на 2025 рік кошти для направлення до суду позовної заяви щодо стягнення з [PERSON] заборгованості з орендної плати не були заплановані. Кременчуцька окружна прокуратура Полтавської області повідомила виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про звернення до суду в інтересах держави в особі виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до [PERSON] про стягнення заборгованості з орендної плати з метою захисту порушених інтересів держави. Подання позову прокурором за умови допущення бездіяльності з боку органу місцевого самоврядування є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави та відновлення правопорядку. Отже, заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області належним чином обґрунтувала підстави для представництва нею інтересів держави і подала позов із дотриманням вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19), та у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року в справі № 330/1621/16-ц (провадження № 61-13633св20). При цьому суд враховує Рішення Конституційного Суду № 6-р(II)/2025 від 03 грудня 2025 року та втрату чинності із 1 січня 2027 року окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Нежитлове приміщення площею 235,1 кв. м., розташоване за адресою: вул. Івана Приходька, буд. 64/31, є комунальною власністю та знаходиться на балансі комунального госпрозрахункового житлово-експлуатаційного підприємства «Автозаводське» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області. Відповідно до частини третьої статті 285 ГК України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) орендар зобов`язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (частина четверта статті 286 ГК України). Орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором; орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності (частини перша, четверта статті 17 Закону України від 03 жовтня 2019 року № 157-IX «Про оренду державного та комунального майна»). Суд встановив, що [PERSON] та виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 17 серпня 2021 року уклали договір № 91 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності Кременчуцької міської територіальної громади. Згідно з актом приймання-передачі нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Кременчука від 17 серпня 2021 року Комунальне госпрозрахункове житлово-експлуатаційне підприємство «Автозаводське» передало [PERSON] нежитлову будівлю площею 235,11 кв. м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування майно нежитлове приміщення площею 235,1 кв. м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться на балансі комунального госпрозрахункового житлово-експлуатаційного підприємства «Автозаводське» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, вартість якого визначена на підставі фінансової звітності станом на 30 червня 2021 року 627360, 00 грн. Відповідно до пункту 3.1 місячна орендна плата за результатами аукціону становить 6340,00 грн без ПДВ. Пунктом 3.7 договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарю по день фактичного використання приміщення. У разі звільнення приміщення орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі. Відповідно до акта приватного виконавця від 09 травня 2025 року у ВП № 77633368 орендодавцю виконавчому комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області повернуто нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , із підписанням акта прийому-передачі балансоутримувачем. За розрахунком Управління міського майна Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області сума заборгованості з орендної плати [PERSON] за договором оренди № 91 від 17 серпня 2021 року станом на 08 травня 2025 року за період із лютого 2024 року по травень 2025 року становить 146326,67 грн. Правильність цього розрахунку відповідач не спростував. За правилами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з необхідністю стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором оренди у сумі 146326,67 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 3028,00 грн.

Outcome: approved