Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] до Казанківської селищної рада Баштанського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом успадкувала житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці, площею 0,25 га із цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку. У жовтні 2025 року позивачка дізналася про те, що зазначена земельна ділянка площею 0,25 га із цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку належить на праві власності спадкодавцю - [PERSON] , який помер [INFO] . Таким чином, позивачка не може вчинити правочин із відчуження житлового будинку та була вимушена звернутися до суду із позовом, в якому просить: визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованої по [ADDRESS] , з одночасним припиненням права власності на земельну ділянку за [PERSON] . Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року провадження у справі було відкрито, призначено підготовче судове. Витребувано у позивачки відомості щодо реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,25 га, розташованої в межах Михайлівської сільської ради. с. Михайлівка з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку, станом на день подання позовної заяви до суду. Ухвалою суду від 25 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивачка, її представник та представник відповідача не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно поданої заяви від 27.11.2025 року позивачка просила проводи розгляд справи без її участі. Згідно поданої заяви від 27.01.2025 року представник позивачки просив проводи розгляд справи без його участі та задовольнити позовні вимоги. Згідно поданої заяви від 20.01.2026 року представник відповідача просив проводити судовий розгляд справи без його участі та проти задоволення позовних вимог не заперечував. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, то відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивачка [PERSON] є власником житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.04.2004 року, Витягом про державну реєстрацію прав від 13.02.2012 року № 33150913 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.11.2025 року № 453911459. Вказаний житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами було успадковано позивачкою після смерті [PERSON] , який згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 19.06.2003 року, помер [INFO] . Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав від 17.12.2025 року № 456929187, Державного акту на право приватної власності на землю, серії МК № 685 від 12.12.1997 року та Висновку про оцінку земельної ділянки від 27.11.2025 року, померлому [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка, площею 0,25 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташована на території [ADDRESS] . Встановивши наведені обставин, суд враховує наступне. Частиною першою ст. 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Вказані норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані. В частинах 2, 3 ст.1225 ЦК України передбачено, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» обумовлено, що правило статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Спадкодавець може передавати за заповітом частину належної йому земельної ділянки, тоді інша частина цієї ділянки спадкується за законом. У разі коли спадкодавець заповів всю земельну ділянку або її частину іншим особам, які не успадковували нерухоме майно, то спадкоємці мають право на земельну ділянку, на якій розміщено нерухоме майно та на частину ділянки, яка є необхідною для його обслуговування, незалежно від змісту заповіту. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 16.03.2020 року у справі № 675/2372/16-ц зазначено, що виходячи зі змісту вищевказаних норм, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва та обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд. Таким чином, суд вважає доведеним ту обставину, що земельна ділянка, площею 0,25 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташована під успадкованим житловим будинком позивачкою, за адресою: [ADDRESS] та відповідно є об`єктом спадкування. Між тим, з матеріалів справи вбачається, що вказана земельна ділянка залишається зареєстрованою на праві власності за спадкодавцем [PERSON] , що позбавляє позивачку можливості розпоряджатися житловим будинком, зокрема, відчужувати вказане нерухоме майно. Таким чином, за результатами розгляду справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки. Оскільки вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачкою у зв`язку з розглядом справи, остання не заявляла, тому суд відносить ці витрати на її рахунок.

Outcome: approved