Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

16 вересня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів та про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що вони з відповідачкою мають трьох спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі судового наказу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22.07.2024 з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі частини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття починаючи з 16.07.2024. Після розірвання шлюбу з відповідачкою, діти залишилися проживати з нею. Однак, з травня 2025 року, їх спільний син [PERSON] , по досягненню ним 15 років за власним бажанням почав проживати з позивачем. Вказав, що всі витрати на утримання та виховання їх спільного з відповідачкою сина, здійснюються ним самостійною. З огляду на те, що дитина проживає з позивачем, а відповідачка є працездатною та офіційно працевлаштованою, вважає можливим стягувати з відповідачки на утримання дитини аліментіву розмірі частин всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 17). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 70). Позивач та представник позивача- адвокат Гальченко Н.Г. у судове засідання не з`явились, про день та час судового розгляду повідомлялись належним чином. Клопотань про відкладення судового засідання не подавали. Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву до суду не надала. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради подала заяву, у якій просила розгляд справи проводити без її участі, у вирішені спору покладалася на розсуд суду. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 20.01.2026 вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що відповідно до судового наказу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22.07.2024 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , номер картки платника податків [NUMBER] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї другої частини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 16.07.2024. Як вбачається з довідки Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області № 18763 від 06.11.2025 заборгованість зі сплати аліментів у [PERSON] станом на 06.11.2025 відсутня (а.с.36). Згідно з довідкою виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 02-27/1-261 від 01.12.2025, [PERSON] проживає з батьком [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Акту встановлення факту проживання батька/матері з дитиною № 12-14/66 від 19.11.2025, складеного службою у справах дітей виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області, на момент обстеження встановлено, що [PERSON] , [INFO] з червня 2025 року проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У приміщенні виявлено речі дитини та батька, організоване місце для проживання та догляду за дитиною (а.с. 57). Згідно з Актом перевірки цільового використання аліментів на дитину № 12-14/67 від 19.11.2025, складеного службою у справах дітей виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області, документальне підтвердження витрат, а саме: чеки, квитанції отримувач аліментів [PERSON] не зберігала, оскільки більшість покупок здійснювала через інтернет або без видачі чеку чи квитанції. Під час перевірки встановлено, що аліменти використовувалися на харчування, одяг, взуття, медичні потреби та інші витрати. Ознак не цільового використання аліментів не зафіксовано. В результаті обстеження встановити або ж підтвердити цільове/нецільове використання аліментів неможливо. Кошти отримуються одним платежем на 3-х дітей. На 2-х дітей аліменти використовуються за призначенням, на 3-тю дитину, яка на цей час проживає з батьком [PERSON] кошти не витрачає. Згідно з поясненнями [PERSON] , отриманими під час складання акту, вона отримує аліменти одним платежем на 3-х дітей, але оскільки син [PERSON] проживає з батьком, за власним бажанням, то 3-тю частину цих коштів вона не витрачає. Також не заперечувала проти повернення коштів [PERSON] за його особистим зверненням, при свідках та письмовій розписці. На цей час звернень щодо повернення коштів від [PERSON] не отримувала (а.с. 58). Надаючи оцінку дослідженим доказам, суд враховує, що відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу вказаних положень закону вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, в цьому випадку мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матір дитини. При цьому обов`язок матері утримувати дитину не припиняється. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого (цитата): «За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Окрім того, як зазначено у Постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц щодо звільнення від сплати аліментів, з урахуванням предмета цієї категорії спорів (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Враховуючи, що місце проживання неповнолітнього [PERSON] змінено і він проживає з батьком [PERSON] та знаходиться на його утриманні, то змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідачки. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача і припинити примусове стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання сина [PERSON] , згідно із судовим наказом Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22.07.2024, оскільки факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку позивача на користь відповідачки. За таких обставин, позов у цій частині підлягає задоволенню. Позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідачки на утримання сина [PERSON] також підлягають задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] та знаходиться на його матеріальному утриманні. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом положень статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також те, що обов`язки з утримання дітей є рівними для обох батьків. Відповідно до положень частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуютьсяу частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на викладене, враховуючи, що мати i батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, слід стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку(доходу). На переконання суду, такий розмір аліментів забезпечить потреби неповнолітньої дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідачки та задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям матері надавати таку допомогу.

Outcome: approved