Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Представник КС "Харківська кредитна спілка" адвокат О. Біленко звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 3 від 30.03.2021 в загальному розмірі 73386,18 гривень, а також понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 гривень. 02.12.2024 року від представника позивача Л. Обозної до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій, окрім стягнення заборгованості за кредитним договором, заявлено вимоги про стягнення сум, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, а саме: 3% річних у розмірі 2767,52 гривень та інфляційних втрат у розмірі 12063,38 гривень, що нараховані за прострочення грошового зобов`язання за період з лютого 2022 року по березень 2024 року, а всього стягнути з відповідачів загальну суму заборгованості, що складає 91245,08 гривень та судові витрати по справі. (а.с.62 64) Рух справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2024 справу розподілено в провадження судді Зміївського районного суду Харківської області Бібіка О.В. (а.с.22) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників в судове засідання (а.с.27) На підставі розпорядження керівника апарату Зміївського районного суду Харківської області від 18.07.2024, у зв`язку з відрядженням судді Зміївського районного суду Харківської області Бібіка О.В. до Червонозаводського районного суду м. Харкова, здійснено повторний розподіл судової справи між суддями та визначено для розгляду справи суддю Зміївського районного суду Харківської області [PERSON] (а.с.43-45) Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області [PERSON] від 16.08.2024 цивільну справу прийнято до провадження та призначено судове засідання у справі (а.с.46) На підставі розпорядження керівника апарату Зміївського районного суду Харківської області від 21.01.2025 року, у зв`язку зі звільненням судді Зміївського районного суду Харківської області [PERSON] у відставку, здійснено повторний розподіл судової справи між суддями та визначено для розгляду суддю Зміївського районного суду Харківської області Філіп`єву В.В. (а.с.66-68) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 10.02.2025 цивільну справу прийнято до провадження та призначено судове засідання у справі (а.с.69) 13.03.2025, 21.04.2025, 02.06.2025, 15.07.2025, 14.10.2025 судове засідання відкладено за клопотанням відповідачки [PERSON] . (а.с.73,79, 85, 89, 90, 100) В судове засідання 26.01.2026 року учасники справи не з`явилися, про дату судового розгляду повідомлялись належним чином. Представники позивача КС "Харківської кредитної спілки" подали письмові заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі та наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Щодо неодноразової неявки відповідачів та клопотання про відкладення судового засідання, суд зазначає, що наслідки неявки учасника справи визначені статтею 223 ЦПК України, за змістом якої, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема у випадку, якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. У разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; суд розглядає справу за його відсутності. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невипрадане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально, використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що розумність тривалості розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 р. «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 р. «Мороз та інші проти України» та інші). У рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України» Суд наголосив, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя насамперед покладається на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка сторони. Сторони самостійно повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для відкладення судового розгляду та вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Позиції сторін. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.03.2021 року відповідач [PERSON] звернувся до Кредитної спілки "Харківська кредитка спілка" із заявою, в якій просив надати йому кредит на споживчі потреби в сумі 52500,00 гривень на строк 36 місяців. На виконання вимог ч.2 статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" позивач до укладення договору надав відповідачеві у письмовій формі передбачену законодавством інформацію, а також ознайомив та погодив з ним умови, які визначені паспортом споживчого кредиту, з графіком розрахунків до нього, що засвідчено власноручним підписом [PERSON] . 30.03.2021 між Кредитною спілкою "Харківська кредитна спілка" (кредитодавець за договором) та ії членом [PERSON] (позичальник за договором) укладено кредитний договір № 3, за яким кредитодавець надає позичальнику кредит у формі кредитної лінії з лімітом в сумі 52500,00 гривень на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 36 відсотків річних (п. 1.1 договору). Згідно пункту 1.3 Договір укладено строком на тридцять шість місяців, тобто з 30.03.2021 по 30.03.2024. Відповідно до п. п. 3) п. 3.1.1 п. 3.1 договору, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом в повному обсязі та виконання усіх інших зобов`язань передбачених цим договором. За умовами п. п 2) п. 3.2.2 п. 3.2 договору позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти в порядку визначеному договором. Крім того, 30.03.2021 року між Кредитною спілкою "Харківська кредитна спілка" та [PERSON] (відповідач 2, поручитель) був укладений Договір поруки № 3/1, за яким поручитель взяла на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями позичальника [PERSON] , що випливають із Договору споживчого кредиту № 3 від 30.03.2021, на загальну суму зобов`язань 52500,00 гривень (п. 2.1 договору поруки). За умовами п. 3.2.1 договору поруки поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитодавцем, поручитель відповідає по зобов`язаннях позичальника в повному обсязі, тобто повернення кредиту та виплату процентів за його користування. Договір поруки набув чинності з дня його укладання та діє до повного виконання позичальником або поручителем зобов`язань позичальника за договором кредиту № 3 від 30.03.2021 (п. 5.1 договору поруки). Згідно п. 6.3 договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку, коли позичальник не виконує або неналежним чином виконує свої зобов`язання згідно з договором кредиту № 3 від 30.03.2021. На виконання умов укладеного кредитного договору позивач КС "Харківська кредитна спілка" як кредитодавець, надала [PERSON] (позичальнику) кредит в сумі 52500,00 гривень. Натомість позичальник належним чином свої зобов`язання за Договором кредиту не виконав, суму кредиту з відсотками не погасив в повному обсязі, в зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 73386,18 гривень, яка складається з наступного: 42676,10 гривень - заборгованість за договором (тілом кредиту) та 30710,08 гривень - заборгованість за процентами. В рахунок погашення заборгованості було сплачено 9823,90 гривень (тіло кредиту) та 16476,10 гривень (проценти). На даний час відповідачі продовжують ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашають заборгованість за Договором № 3 від 30.03.2021, що є порушенням законних прав та інтересів Кредитної спілки "Харківська кредитна спілка", в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідною заявою та просить суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитом та понесені судові витрати (а.с.1-4) 12.04.2024 представником відповідачів адвокатом С. Сергієнко подано відзив на позовну заяву, в якому представник просить суд залишити позов Кредитної спілки "Харківська кредитна спілка" без задоволення. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що основні складові Договору кредиту № 3 від 30.03.2021 року містять суттєві протиріччя, наприклад пункт 1.3 Договору передбачено загальну вартість кредиту: і проценти за користування кредитом в розмірі 51985,79 гривень. Доданий до позовної заяви паспорт споживчого кредиту містить відомості про орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк кредитування 86643,00 гривень, що повністю не відповідає змісту кредитного договору № 3 від 30.03.2021. Протиріччя договору та паспорту споживчого кредиту свідчать про надання позивачем недостовірної інформації, а відповідно і недостовірних доказів. Зазначене свідчить про те, що кредитний договір, паспорт споживчого кредиту, заява на отримання кредиту є неналежними та недопустимими доказами заявлених позовних вимог і заявлена до стягнення сума 73386,18 гривень незаконною та безпідставною. Також представник вказує на те, що позивачем не доведено, що на дату видачі коштів, Кредитна спілка "Харківська кредитна спілка" провадила діяльність з надання фінансових послуг на підставі відповідної ліцензії, тобто позивач мав право здійснювати фінансові операції та має право на теперішній час звертатись до суду з даним позовом. Враховуючи викладене, представник вважала вимоги позивача про стягнення заборгованості за простроченими кредитом та відсотками незаконними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. (а.с.34-41) 02.12.2024 року від представника позивача Л. Обозної до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій, окрім стягнення заборгованості за кредитним договором, заявлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з урахуванням сум, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, а саме: 3% річних у розмірі 2767,52 гривень та інфляційних втрат у розмірі 12063,38 гривень, що нараховані за прострочення грошового зобов`язання за період з лютого 2022 року по березень 2024 року, а всього стягнути з відповідачів загальну суму заборгованості, що складає 91245,08 гривень. В обґрунтування необхідності збільшення позовних вимог позивачем зазначено, що в охоронюваних правовідносинах права і інтереси позивача забезпечені ч.2 статті 625 Цивільного кодексу України, згідно якої боржник, який прострочив зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За розрахунками позивача, з відповідачів солідарно підлягають стягненню 3% річних за період прострочення з 01.02.2022 по 30.03.2024 року тривалістю 789 календарних днів, нараховані на суму заборгованості 42676,10 грн у розмірі 2767,52 гривні; а також інфляційні втрати за цей же період та суму заборгованості в сумі 12063,90 грн. Таким чином, з урахуванням первісних вимог про стягнення суми заборгованості та збільшених позовних вимог про стягнення 3% річних за прострочення зобов`язання та інфляційних втрат, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в сумі 91245 грн 08 коп (а.с.62 64) Фактичні обставини, встановлені судом та письмові докази, надані до матеріалів справи на їх підтвердження. Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне: Повноваження позивача щодо надання послуг кредитування підтверджуються відомостями, що містяться у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 5). 30.03.2021 року відповідач [PERSON] звернувся до Голови правління КС «Харківська кредитна спілка» з заявою, в якій просив надати йому кредит на споживчі потреби в сумі 52,500 гривень під забезпечення порукою (а.с.8) Відповідач [PERSON] під підпис був ознайомлений: - з інформацією про кредитування (а.с.9), згідно пункту 2.1. якої загальна вартість кредиту складала 100552, 87 грн, з яких 52500,00 (розмір наданого кредиту), 48052,87 (розмір процентів за користування кредитом); - паспортом споживчого кредиту; яким передбачено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача (тип кредиту кредитна лінія, строк кредитування 36 місяців;, мета споживчі потреби тип процентної ставки фіксована, 36% річних; - графіків розрахунків; (а.с.9-11) 30.03.2021 року між КС «Харківська кредитна спілка» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 3, за яким позичальнику надано кредит у формі кредитної лінії на суму 52500, гривень, який позичальник зобов`язується повернути зі сплатою відсотків в розмірі 36% річних, строком на 36 місяців з кінцевою датою повернення 30.03.2024 року (а.с.12-13) Сторонами узгоджено графік розрахунків, згідно якого 31.03.2021 року позичальнику наданий кредит на суму 31500,00 гривень, нараховано 20485,79 грн відсотків, і загальна сума до погашення 51985,79 гривень (а.с.14) Згідно видаткових касових ордерів № 123 від 30.03.2021 року та № 180 від 29.04.2021 року КС «Харківська кредитна спілка» видало [PERSON] грошові кошти в сумі 31500,00 гривень та 21000,00 гривень (а.с.15) 30 березня 2021 року [PERSON] заповнила Анкету поручителя в КС «Харківська кредитна спілка» (а.с.14, зв.бік) та уклала з позивачем Договір поруки № 3/1 від 30.03.2021 року на забезпечення зобов`язань позичальника [PERSON] в сумі 52500,00 гривень строком на 36 місяців зі сплатою 36% річних за користування кредитом (а.с.16) Таким чином, належними і допустимими доказами підтверджено, що позивачем на виконання прийнятих на себе за Договором кредиту № 3 від 30.03.2021 року видано відповідачеві кредит в сумі 52500, 00 гривень, які здійснено двома платежами 31500,00 грн та 21000,00 грн. З цим пов`язано наявність двох графіків погашення заборгованості, один з яких зроблено з розрахунку заборгованості в сумі 31500,00 грн, а інший - з остаточної суми кредиту 52500,00 грн.. Відповідачами отримання грошових коштів від позивача в сумі 52500,00 грн не спростовувалося й не оспорювалося. Як вбачається з розрахунку заборгованості (графік розрахунків) відповідачаза договором №3 від 30.03.2021 (а.с.17)), відповідач [PERSON] вносив платежі в рахунок погашення кредиту несвоєчасно та нерегулярно, та сплатив в рахунок погашення кредиту 9823,90 гривень, а в рахунок погашення відсотків 16476,10 грн, в зв`язку з чим станом на 30.03.2024 року за ним обліковується заборгованість за тілом кредиту в розмірі 42676,10 гривень, за відсотками 30710,08 гривень. Оскільки з лютого 2022 року відповідачем грошові кошти в рахунок погашення кредиту не вносилися, позивачем розраховано інфляційні втрати за 789 календарних дні прострочення суми заборгованості за кредитом 42676,10 грн в сумі 12063,38 гривень, та 3% річних на вказану суму заборгованості 2767,52 гривні. (а.с.63-64) Мотиви суду та норми права, що підлягають застосуванню. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, додані до матеріалів справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне: Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76 - 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За загальним правилом, встановленим статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Одним з видів зобов`язання є договір, вимоги до укладення якого встановлені главою 52 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Отже, загальні вимоги до кредитного договору встановлені нормами Цивільного кодексу України, а також Законами України «Про споживче кредитування» та «Про захист прав споживачів». Згідно ч.1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Відповідно до положень §2 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад», за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. (ч.1, ч.3 статті 1054 ЦК України) Статтею 1056-1 Цивільного кодексу України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. У разі незгоди позичальника із збільшенням процентної ставки позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. З дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі визначається максимальний розмір процентної ставки, що може бути застосований. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Аналогічні положення містяться в статті 536 Цивільного кодексу України, згідно яких за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно частини 1 статті 1049 Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, згідно ч.1 статті 533 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно доо ч.1, ч.2 статті 554 Кодексу, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Підстав припинення поруки, визначених статтею 559 Цивільного кодексу України, з матеріалів справи не вбачається. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. В судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджується, що між позивачем та відповідачами виникли договірні зобов`язання стосовно надання/отримання кредитних послуг, забезпечених порукою, за якими сторони узгодили всі істотні умови Договору розмір кредиту, процентів, строк кредитування та порядок погашення. Вказані обставини відповідачами не оспорюються, правильність розрахунків не спростовується. Оскільки відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі в строк, передбачений Договором, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого утворилася заборгованість, що свідчить про порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення, з відповідачів солідарно підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 42676,10 грн; та за відсотками 30710,08 грн; а всього заборгованість в сумі 73386,18 гривень. Стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідачів інфляційних втрат в сумі 12063,38 гривень, та 3% річних за прострочення зобов`язання в розмірі 2767,52 гривні за період з 01.02.2022 по 30.03.2024 року (789 календарних дні) суд зазначає наступне: Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказаною статтею визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від підстав його виникнення, та є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання боржниками. Такого правового висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). При цьому, як зазначила у своїй постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі №657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Разом з тим, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з боржників інфляційних витрат та штрафних санкцій відповідно до статті 625 ЦПК України в період дії воєнного стану, який триває до теперішнього часу, відповідачі звільняються від такої відповідальності згідно вище наведеного пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, а тому позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Таким чином, позовні вимоги Кредитної спілки «Харківська кредитна спілка» підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідачів солідарно суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 42676,10 грн; та за відсотками 30710,08 грн; а всього заборгованість в сумі 73386,18 гривень. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів 3% річних 2767,52 гривень; інфляційних втрат 12063,38 гривень - належить відмовити. Згідно ч.1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial