Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Іванківського районного суду Київської області з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач) про захист прав споживачів. Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для: 1)Зобов`язання Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відновити залишок кредитних коштів (кредитний ліміт) на рахунку № [NUMBER] , відкритого Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», який належить [PERSON] до стану, у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій від 18.02.2025 о 02 год. 00 хв, 18.02.2025 о 02 год. 01 хв., 18.02.2025 о 02 год. 03 хв.; 2)Зобов`язання Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» скасувати за рахунком [NUMBER] (кредитним) заборгованість за використання кредитним лімітом з урахуванням відсотків, неустойки та інших штрафних санкцій, що утворилася внаслідок несанкціонованих операцій від 18.02.2025 о 02 год. 00 хв, 18.02.2025 о 02 год. 01 хв., 18.02.2025 о 02 год. 03 хв.; 3)Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] безпідставно списані (перераховані) особисті кошти з банківського рахунку [NUMBER] на погашення заборгованості за банківським рахунком [NUMBER] у сумі 13 664, 38 грн. У своїй позовній заяві позивачка зазначає, що 04.04.2011 року між нею та Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» було укладено договір № SAMDN55000043397690 та отримано кредитну картку із певним кредитним лімітом. У подальшому, а саме 01.09.2020 між нею та відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, після чого позивачу була видана картка «Універсальна ГОЛД», з кредитним лімітом у розмірі 105 000,00 грн., де відсоткова ставка становила 40,8% річних. 18.02.2025 року шляхом шахрайських дій, з картки позивача «Універсальна ГОЛД» було знято кредитні кошти в розмірі 97 000,00 грн. Позивач повідомила про це відповідача за телефоном гарячої лінії 3700. 18.02.2025 року позивачка також звернулася до Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, де за її заявою порушено кримінальне провадження № 12025111180000056 від 18.02.2025 року, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за ознаками ч. 4 ст. 185 КК України. Позивачка зазначає, що вона не вчиняла будь-яких розпоряджень на списання грошових коштів зі свого рахунку шляхом подання платіжних доручень електронної системи «Приват24», або у будь-який інший спосіб. Крім того, не здійснювала будь-яких дій, що могли б призвести до списання грошових коштів третіми особами. До нарахування відсотків, а саме 05.03.202025 року позивачка звернулася до відповідача листом, у якому посилаючись на вищевикладені обставини просила відповідача призупинити нарахування відсотків за кредитом та списати заборгованість, але відповіді від відповідача не надходило, а відповідач у свою чергу продовжує нараховувати відсотки за використання кредитного ліміту. Вищевикладені обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею визначено суддю Мовчана В.В. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 30.04.2025 позовну заяву залишену без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 23.05.2025 від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 27.05.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 24.07.2025. 07.07.2025 від представника позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої заявник просить суд: -заборонити Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» нараховувати будь-які обов`язкові щомісячні платежі, відсотки за користування кредитом, штрафи, пені, неустойки, річні, тощо на списані грошові кошти 18.02.2025 по рахунку № [NUMBER] і додатковим рахунком договору SAMDN55000043397690 від 04.04.2011 на ім`я [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , до набрання рішенням у справі законної сили. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 22.07.2025 у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено. 08.07.2025 від представника позивача надійшла заява про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог. 09.07.2025 від представника позивача надійшла заява про приєднання до матеріалів справи доказів направлення відповідачу пакету документів з заявою про зміну предмету позову. 29.07.2025 від представника позивача, повторно, надійшла заява про приєднання до матеріалів справи доказів направлення відповідачу пакету документів з заявою про зміну предмету позову. 24.07.2025 у судовому засіданні розгляд справи було відкладено на 14.08.2025 на підставі клопотання представника відповідача. 30.07.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву та заява про залучення до участі у справі третьої особи: [PERSON] , яка була отримувачем коштів, які було переведено з рахунку позивачки. Як вбачається з відзиву на позовну заяву, у зв`язку з ініціюванням судового процесу з порушеного питання, відповідачем ініційоване внутрішнє розслідування. Відповідно до матеріалів службового розслідування, під час проведення операцій в Приват24 під обліковим записом клієнта [PERSON] перераховано кошти на карткові рахунки клієнта [PERSON] . Змін фінансового номеру телефону [PERSON] напередодні чи у період проведення оспорюваних фінансових операцій не встановлено. На фінансовий номер телефону [PERSON] [NUMBER] надійшли повідомлення із конфіденційною інформацією. Відповідно до зібраних даних, клієнту [PERSON] відкритий обліковий запис Приват24 з ідентифікаційним номером User P24 ID 28574455. Згідно даних щодо зміни облікового запису користувача Приват 24 за 18.02.2025 чи напередодні не встановлено. Перевіркою авторизацій у Приват24 під обліковим записом клієнта [PERSON] встановлено, що у період проведення оспорюваної нею фінансової операції відбулася авторизація з двох пристроїв: -SM-A107R|SAMSUNG з ідентифікатором банку imei 14E2B1F3BB58ACCF авторизація проведена 2025-02-17, 10:04:52, 2025-02-18 02:04:48 з Ір-адреси [NUMBER] провайдера Kyivstar; -NE2211|ONEPLUS tablet, з ідентифікатором банку imei 8E142060B132-1009, авторизація проведена 2025-02-18 01:58:43 з ір-адреси [NUMBER] провайдера KPN. Авторизації за допомогою пристрою SM-A107F|SAMSUNG, з ідентифікатором банку imei 44E2B1F3BB58ACCF систематично проводилися також в інші дні, як до так і після проведення оспорюваних фінансових операцій. Авторизації за допомогою пристрою NE2211|ONEPLUS tablet, з ідентифікатором банку imei 8E142C60B1324009 проводилися чотири рази: 2025-01-29 08:52:51. 2025-02-16 22:31:26, 2025-02-17 02:15:12, 2025-02-18 01:58:43. За результатами перевірки використання зазначеного пристрою для авторизації у Приват24 встановлено, що він використовувався лише для авторизації під обліковим записом клієнта [PERSON] . Перевіркою архіву записів телефонних розмов на сервісі Voice Record System (формація) встановлений наступний запис: -2025-02-18 02:11:13, ID запису [NUMBER] клієнт [PERSON] з номеру телефону [NUMBER] повідомила про проведення оспорюваних фінансових операцій з її карткових рахунків на рахунки сторонньої особи. Операцію провела третя особа. Передачу сторонній особі конфіденційної інформації щодо власних карток, персональну інформацію заперечує. [PERSON] заперечує попереднє спілкування з невідомими особами напередодні проведення оспорюваних фінансових операцій. Відповідач заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, оскільки видаткові операції проведені через платіжний сервіс Приват24 під обліковим записом [PERSON] із додержанням встановленої банком процедури. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 14.08.2025 заяву представника позивача про зміну предмету позову задоволено та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] . Розгляд справи відкладено на 02.10.2025. 03.09.2025 від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 05.09.2025 у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено. 15.09.2025 від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення третій особі, яка не заявляє самостійних вимог позовної заяви з додатками. У судовому засіданні 02.10.2025 розгляд справи було відкладено на 16.10.2025. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 16.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 11.11.2025. У судовому засіданні 11.11.2025 розгляд справи було відкладено на 25.11.2025. 25.11.2025 у судовому засіданні було оголошено перерву до 11.12.2025. 11.12.2025 у судовому засіданні були дослідженні письмові докази та оголошено перерву до 15.01.2026. 15.01.2026 після судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення рішення та роз`яснив, що рішення суду буде проголошено 22.01.2026. 22.01.2026 розгляд справи було відкладено на 23.01.2026. У судове засідання учасники не з`явилися. Про причини неявки суд не повідомили. З клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталися. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частин першої, другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 18.02.2025 зареєстровано кримінальне провадження по факту звернення [PERSON] про те, що невідома особа таємно викрала з її банківської картки «Притбанк» грошові кошти о 02 год. 00 хв. - 33 600, 00 грн., о 02 год. 01 хв. - 34 500,00 грн., о 02 год. 03 хв. - 28 900, 00 грн. Факт списання коштів з рахунку [PERSON] підтверджено також випискою по картці/рахунку [NUMBER] за період 17.02.2025 - 19.02.2025. [PERSON] зверталася до начальника Іванківського відділення АТ КБ «ПриватБанк» з проханням призупинити нарахування відсотків по картковому рахунку № [NUMBER] (картка універсальна), у зв`язку з відкриттям кримінального провадження внаслідок шахрайських дій. Як вбачається з заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, кредитодавцем АТ КБ «ПриватБанк» було надано [PERSON] кредит (тип кредиту - відновлювана кредитна лінія). Примірник заяви було направлено в особистий акаунт клієнта у системі «Приват24. За твердженнями позивачки, 18.02.2025 остання не вчиняла будь-яких розпоряджень на списання грошових коштів зі свого рахунку шляхом подання платіжних доручень електронної системи «Приват24», або у будь-як інший спосіб. Крім того, не здійснювала будь-яких дій, що могли б призвести до списання грошових коштів третіми особами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У частині першій статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Стаття 1073 ЦК України визначає, що в разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Відповідно до ч. 3 ст. 1092 ЦК України якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Законом України «Про платіжні послуги» регламентовано поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлено виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначено загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлено права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначено загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури. У статті 1 вказаного Закону визначено основні терміни, серед яких: автентифікація, дистанційна платіжна операція, засіб дистанційної комунікації, індивідуальна облікова інформація, ініціатор, платіжна операція та інші. Згідно з ст. 23 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг, визначені в пункті 9 частини першої статті 10 цього Закону, зобов`язані здійснювати ідентифікацію та верифікацію користувачів відповідно до вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Інформування користувачів під час виконання платіжних операцій з використанням платіжних інструментів регламентовано статтею 32 Закону України «Про платіжні послуги». Так, користувач відповідно до умов договору зобов`язаний надати надавачу платіжних послуг інформацію для здійснення контактів із ним, а надавач платіжних послуг зобов`язаний зберігати цю інформацію протягом строку дії договору. Обов`язок надавача платіжних послуг щодо повідомлення користувача (у спосіб, визначений договором) про здійснені операції з використанням платіжного інструменту користувача є виконаним у разі: 1) інформування надавачем платіжних послуг користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; 2) відмови користувача від отримання повідомлень надавача платіжних послуг про здійснені операції з використанням платіжного інструменту користувача, про що зазначено в договорі. Надавач платіжних послуг зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача щодо використання платіжного інструменту, помилкових, неналежних, неакцептованих платіжних операцій, ініційованих з використанням такого платіжного інструменту, надавати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, встановлений договором, але не більше строку, передбаченого законом для розгляду звернень (скарг) громадян. Обов`язки емітента визначено частиною дев`ятнадцятою статті 38 указаного Закону, а користувача - частиною двадцятою. Так, емітент зобов`язаний: 1) забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна жодним іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого частиною шістнадцятою цієї статті); 2) зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; 3) не надавати користувачу електронні платіжні засоби без відповідного запиту користувача, крім випадку надання користувачу електронного платіжного засобу на заміну раніше виданого електронного платіжного засобу; 4) забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату електронного платіжного засобу, або втрату індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання електронного платіжного засобу після отримання такого повідомлення; 5) забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про необхідність розблокування або заміни (перевипуску) електронного платіжного засобу; 6) повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу. У свою чергу, користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. У відповідності до ч. 2-4, ч. 9 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків зобов`язаний на запит користувача, якого він обслуговує, невідкладно вжити заходів для отримання всієї наявної у надавача платіжних послуг інформації про платіжну операцію та надати її користувачу без стягнення плати. У разі виконання помилкової платіжної операції на рахунок неналежного отримувача надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення помилки переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції отримувачу, а також сплатити йому пеню в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення від дня завершення помилкової платіжної операції до дня переказу коштів на рахунок отримувача, але не більше 10 відсотків суми платіжної операції. Згідно п. 34 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», належною перевіркою клієнта вважається здійснення суб`єктом первинного фінансового моніторингу заходів, що включають ідентифікацію та верифікацію клієнта (його представника). Суб`єктами первинного фінансового моніторингу є: банки, страховики (перестраховики) брокери, кредитні спілки, ломбарди, та інші фінансові установи. Загальні вимоги Національного банку України до емісії/еквайрингу платіжних інструментів, що емітуються (уключаючи електронні платіжні засоби, передплачені платіжні інструменти), та здійснення розрахунків з їх використанням установлено Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 № 164 (далі - Положення). Умови договору не повинні містити вимоги про безумовну відповідальність користувача за неналежну платіжну операцію, за винятком, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, розголошення ПІНу/індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням платіжного інструменту (пункт 29 Положення). Згідно з пунктом 140 Положення користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (пункт 146 Положення). У постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 922/4091/19 вказано, що саме банк відповідає за безпеку здійснення електронних платежів. Несанкціоноване списання коштів поза волею клієнта, свідчить про несанкціоноване втручання в систему здійснення банківських платежів, яка належить банку, з боку третіх осіб. У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц за позовом банка до клієнта про стягнення заборгованості вказано: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» (провадження № 61-16504св18). Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 28 травня 2025 року у справі № 757/14963/23-ц та інших. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності (див. постанову Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 489/1649/17). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Із змісту статті 526 ЦК України випливає, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Судом встановлено факт звернення позивача [PERSON] до банку та до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у позивача дійсно було відсутнє волевиявлення на вчинення банківських операцій з метою перерахування кредитних коштів третім особам з карткового рахунку, який відкрито АТ КБ «ПриватБанк». Натомість відповідачем не надано жодного переконливого доказу, що вказані операції були здійснені позивачем, або третіми особами з використанням розголошених позивачем авторизаційних даних. Відповідач не довів того, що позивач свідомо чи несвідомо сприяв незаконному використанню його авторизаційних даних або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Результати службового розслідування, проведеного відповідачем за вказаним фактом, також не надали відповіді на зазначені питання. Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно відповідачу. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до його карткових рахунків чи надав інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції. Вказані обставини в їх сукупності достовірно свідчать про те, що позивач не був ініціатором вчинення транзакцій, за якими з її карткового рахунку було перераховано грошові кошти. Незважаючи на факт незаконного списання коштів, а саме їх викрадення з банківського рахунку позивача, АТ КБ «Приватбанк» здійснює нарахування відсотків за використання кредитними коштами та нарахування штрафних санкцій за їх використання. Суд, урахувавши вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, дійшов висновку, що відповідач не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] , як користувач, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції. Відповідач не довів, що саме свідомі чи необережні дії або бездіяльність позивача призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням платіжного інструменту. Тобто банк не довів, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню третіми особами інформації про логін та пароль в системі онлайн банкінгу. Крім того, позивач не несе відповідальності за неналежні платежі у межах встановленого банком кредитного ліміту, а нарахування банком процентів за використання кредитних коштів є неправомірним та порушуватиме права позивача, як споживача фінансових послуг. Беручи до уваги такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що своїми діями або бездіяльністю [PERSON] сприяла втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, а саме в частині зобов`язання Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відновити залишок кредитних коштів (кредитний ліміт) на рахунку № [NUMBER] , відкритого Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», який належить [PERSON] до стану, у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій від 18.02.2025 о 02 год. 00 хв., 18.02.2025 о 02 год. 01 хв., 18.02.2025 о 02 год. 03 хв. та зобов`язання Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» скасувати за рахунком [NUMBER] (кредитним) заборгованість за використання кредитним лімітом з урахуванням відсотків, неустойки та інших штрафних санкцій, що утворилася внаслідок несанкціонованих операцій від 18.02.2025 о 02 год. 00 хв., 18.02.2025 о 02 год. 01 хв., 18.02.2025 о 02 год. 03 хв. Щодо стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] безпідставно списаних (перерахованих) особистих коштів з банківського рахунку [NUMBER] на погашення заборгованості за банківським рахунком [NUMBER] у сумі 13 664, 38 грн., суд зазначає наступне. Як вбачається з виписок по рахунку [PERSON] , після спірних транзакцій вона продовжила користуватися рахунком, у зв`язку з чим розмір її заборгованості постійно змінювався і сума відсотків нараховувалася на всю суму використаних коштів. А отже проценти за користування кредитом нараховувались як на суму спірних транзакцій, які позивач не санкціонував, так і у зв`язку з користуванням у подальшому кредитними коштами, а тому сума, яку позивач просить стягнути є необґрунтованою, а позовна вимога не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 633, 60 грн. Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи викладене, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: partial