Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці, який рахувати з дня набрання рішенням законної сили, для подання до нотаріальної конторі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] в с. Подвірки, Харківського району, Харківської області. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] . [INFO] у віці 67 років померла матір позивача [PERSON] . Після смерті, спадкоємицею першої черги залишилась позивачка. Інших спадкоємців немає. На час своєї смерті матір позивачки, [PERSON] , була зареєстрована за місцем проживання в будинку [ADDRESS] . На день смерті [INFO] за вказаною адресою зареєстрованою особою значиться [PERSON] , який як вказує позивачка є сторонньою особою спадкодавця. Після смерті спадкодавця [PERSON] , залишилась спадщина, яка складається в т.ч. з трикімнатної квартири [ADDRESS] . За свого життя [PERSON] , заповіт не складено. Після смерті [PERSON] спадкоємицею першої черги залишилась: позивач, її рідна донька [PERSON] . Спадщину після смерті матері прийняла фактично шляхом вступу в управління мною протягом встановленого законом строку. 18 листопада 2025 року, [PERSON] отримала Постанову державного нотаріусу Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Маслій А.О. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18.11.2025р. за вих.№2193/02-31. Позивач вказує, що встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , був пропущений за виключних обставин. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в Україні неодноразово запроваджувався карантин. Необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) унеможливило позивачці своєчасно отримати юридичну консультацію, щодо питання строків на подання заяви про прийняття спадщини. Через установлений карантин в Україні та юридичну необізнаність, позивачкою був пропущений строк для прийняття спадщини. Крім того, 24 лютого 2022 року почалася військова агресія РФ проти України. Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і який продовжений, згідно вимог діючого законодавства, та триває до теперішнього часу. До попередніх проблем додались нові, пов`язані з повномасштабною війною. На перше місце вийшли задачі по забезпеченню безпеки родини, виживанню під час обстрілів, збереженню та відновленню пошкодженого майна. З початком повномасштабного військового вторгнення росії на територію України, с. Вільшани, в якому позивач проживає, опинилось під постійними обстрілами. Тривалий час позивачка не могла нікуди поїхати, але потім виїхала виїхала за межі Харківської області, а саме до Полтавської області, Полтавський район, с. Михнівка. Саме тому не мала можливості вчасно звернутись до нотаріуса. Враховуючи смерть матері, наявність психологічної травми, у зв`язку з чим усвідомлення необхідності оформлення майнових прав було ускладнено психологічним станом. Позивачка вказує, що не мала змоги та можливості вчасно звернутися із відповідною заявою до нотаріуса, що вважає поважною причиною та підставою для поновлення строків для прийняття спадщини. Позивачка, [PERSON] надала суду письмову заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги посилаючись на зазначене у позові. Відповідачем, керівником Солоницівської селищної ради Литвиновим А.О. надано заяву про розгляд справи за відсутністю представника. Проти задоволення позову не заперечує. Частиною 3 ст.211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як встановлено судом, [INFO] у віці 67 років померла матір позивача [PERSON] . Виконавчим комітетом Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, було зроблено відповідний актовий запис №97 від 03 травня 2019 року. Відповідно до статей 1216, 1217ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] , народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 05.03.1981 року. В свідоцтві про народження батьками зазначені батько [PERSON] (російською мовою « [PERSON] », мати [PERSON] (російською мовою « [PERSON] »). Після смерті [PERSON] , спадкоємицею першої черги є її донька - [PERSON] . Інших спадкоємців немає. На час своєї смерті матір позивачки, [PERSON] , була зареєстрована за місцем проживання в будинку [ADDRESS] . Після смерті спадкодавця [PERSON] , залишилась спадщина, яка складається в т.ч. з трикімнатної квартири [ADDRESS] . За свого життя [PERSON] , заповіт не складала. 18 листопада 2025 року, [PERSON] отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18.11.2025р. за вих.№2193/02-31, якою державний нотаріус Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Маслій А.О. повідомила, що згідно відомості №11.1-20/1256, виданою Солоницівською селищною радою Харківського району Харківської області, [PERSON] на день відкриття спадщини проживала за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована разом з [PERSON] , який є сторонньою особою спадкодавця. Як вказує позивачка у встановлений законом шестимісячний строк вона не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за виключних обставин. Вказуючи на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в Україні неодноразово запроваджувався карантин. Крім того, 24 лютого 2022 року почалася військова агресія РФ проти України. Додались проблеми, пов`язані з повномасштабною війною, по забезпеченню безпеки родини, виживанню під час обстрілів, збереженню та відновленню пошкодженого майна. [PERSON] , в якому позивачка проживає, опинилось під постійними обстрілами. Тривалий час позивачка не могла нікуди поїхати, але потім виїхала виїхала за межі Харківської області, а саме до Полтавської області, Полтавський район, с. Михнівка. У зв`язку з чим позивачка не мала змоги та можливості вчасно звернутися із відповідною заявою до нотаріуса. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надали письмові пояснення, відповідно яких [PERSON] на момент смерті її матері, [PERSON] проживала без чоловіка, працювала на декількох роботах, сама займалася вихованням неповнолітніх дітей, щоб поховати матір брала гроші в борг, після того як повернула борг почалася пандемія, потім повномасштабне вторгнення. З урахуванням встановлених обставин та досліджених доказів, а також показів свідків, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивачка на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд вважає об`єктивними. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання поважності причин пропущення позивачем шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Разом з тим, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Проте, законодавство не встановлює конкретного переліку поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, і такі причини оцінюються судом на власний розсуд в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Рішення суду може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Так, суд вважає поважними наведені позивачкою причини пропуску строку подачі заяви для прийняття спадщини. Вказані обставини, на думку суду, перешкодили позивачці, як спадкоємцю, вчасно звернутись із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Відмова позивачу у наданні строку для вступу у спадщину буде непропорційним втручанням у його право на отримання у власність спадкового майна. При цьому суд зазначає, що позивач в іншому порядку, ніж судовий, не може захистити свої права на прийняття спадщини, а завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Постановлення рішення про задоволення позову є забезпеченням права позивача на справедливий суд відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи. Враховуючи, що позивач вчасно не звернувся до нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини через наявні об`єктивні обставини, тому причини, через які позивач пропустив строк для прийняття спадщини, суд визнає поважними. Таким чином, з метою недопущення порушення спадкових прав позивача та відповідно відновлення її законних прав як спадкоємця, що відповідатиме верховенству права, суд вважає за необхідне визначити позивачці строк терміном три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, як про це просила у пред`явленому позові, що буде достатнім строком для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що вказаний позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved