Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Управління служби безпеки України у Львівській області (далі - відповідач-1, УСБУ у Львівській області), Львівської обласної прокуратури (далі - відповідач-2), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-3, ДКСУ) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що слідчими СВ УСБУ у Львівській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42021140000000181 від 07.09.2021 року відносно нього за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Під час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, 01.07.2022 року за адресою його місця проживання ( [ADDRESS] ) та за адресою робочого місця ( [ADDRESS] ) було проведено обшуки, під час якого вилучено майно, а його затримано. Затримання відразу після проведення обушку було незаконним та вчинене із грубим порушенням КПК України та його конституційних прав. Крім цього, після затримання працівниками правоохоронних органів, усупереч ч. 5 ст. 208 КПК України, не було складено протокол затримання, що також є незаконним та підтверджується складеним лише 02.07.2022 року протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину. Тобто, фактично особи, які здійснювали вночі затримання та наступне доставлення його з міста Києва до міста Львів без ухвали слідчого судді та складання відповідного протоколу затримання, протиправно позбавили його волі. 02.07.2022 року йому ( [PERSON] ) було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України). 04.07.2022 року ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова стосовно позивача було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави в розмірі 2 500 000 грн. Таким чином, він проти своєї волі утримувався в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19). Після внесення 05.07.2022 року застави він був звільнений із Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19), однак щодо нього почали діяти передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язки, а саме: прибувати до слідчого, прокурора, суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту (м.Київ), в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні, зокрема [PERSON] , [PERSON] , а також підозрюваним [PERSON] ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. 26.12.2022 року слідчим суддею Галицького районного суду міста Львова було постановлено Ухвалу по справі № 461/3294/22 (провадження №1-кс/461/5785/22), якою продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 42021140000000181 від 07.09.2021 року до 12 місяців, тобто до 01.07.2023 року. 30.06.2023 року органом процесуального керівництва було винесено постанову про зупинення досудового розслідування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 280 КПК України (за 1 день до закінчення строків досудового розслідування). 22.03.2024 року ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова було скасовано постанову про зупинення досудового розслідування від 30.06.2023 року. 05.04.2024 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 42021140000000181 від 07.09.2021 року (далі - Постанова від 05.04.2024 року). Згідно постанови від 05.04.2024 року кримінальне провадження № 42021140000000181 від 07.09.2021 року за підозрою [PERSON] та [PERSON] було закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, після повідомлення особі про підозру. Таким чином, починаючи із 01.07.2022 року до 05.04.2024 року (1 рік, 9 місяців, 5 днів) він ( [PERSON] ) незаконно та проти своєї волі перебував під кримінальним переслідуванням (перебував під слідством та судом). У зв`язку з кримінальним переслідуванням з боку правоохоронних органів: він зазнав моральних страждань; втратив авторитет та репутацію серед оточення та підлеглих співробітників; обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і застосування, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків призвело до суттєвих негативних наслідки для членів сім`ї; незаконне його затримання призвело до суттєвого погіршення здоров`я його матері - [PERSON] ; проведений 01.07.2024 року за місцем його проживання обшук був розпочатий із силового проникнення до квартири співробітниками спецпідрозділу правоохоронних органів в той час, коли він (позивач) та члени його родини приймали онлайн участь заході, організованому навчальним закладом його доньки - «випускний», та, як наслідок, вказані дій співробітників правоохоронних органів в режимі онлайн до моменту переривання зв`язку були доступними до перегляду іншим учням, їх батькам та усім присутнім в режимі онлайн, що вплинуло на психологічний стан його доньки та в подальшому погіршення відносин із ним та відсторонення; у зв`язку із постійним тиском правоохоронних органів і перебуванням в стресовому стані у нього суттєво погіршився стан здоров`я; як під час кримінального переслідування, так і після закриття кримінального провадження, щодо нього публікуються статті в мережі інтернет негативного змісту, в яких щодо нього зазначається недостовірна інформація, наповнена інформацією із матеріалів кримінального провадження (фотографіями із обшуків приміщень, до яких він не має жодного відношення, фабулами справи із спотвореними обставинами та принизливими звинуваченнями у зв`язках і сприянні громадянам російської федерації), яка могла бути отримана відповідними ЗМІ виключно від органу досудового розслідування, процесуального керівництва чи оперативних співробітників. З метою захисту порушених прав та притягнення винних осіб за вчинення кримінального правопорушення щодо нього під час досудового розслідування в межах кримінального провадження, він звернувся із відповідною заявою до Територіального управління Державного бюро розслідувань, за результатом розгляду якої 12.08.2022 року у ЄРДР було зареєстровано кримінальне провадження № 62022100120000334 за ч. 1 ст. 365 КК України; він був визнаний потерпілим в межах зазначеного кримінального провадження. Зазначає, що він перебував під слідством та судом з 01.07.2022 року до 05.04.2024 року (дата закриття кримінального провадження), тобто 1 рік, 9 місяців та 5 днів, що складає повних 21 місяць. У кримінальному провадженні відносно нього не встановлено його вини у вчиненні кримінального правопорушення; закриття провадження підтвердило незаконність усіх дій, вчинених відносно нього органом досудового розслідування. Внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування йому завдано моральну шкоду, яку оцінює на загальну суму 3 000 000,00 грн., що полягає у душевних стражданнях, переживаннях, втраті сну та необхідності докладання зусиль для відновлення свого порушеного права. Посилаючись на наведене, просить суд стягнути з Державного бюджету України на його користь 3 000 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 25.10.2024 року справу за позовом [PERSON] до Управління служби безпеки України у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.01.2025 року прийнято до провадження та відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 28.04.2025 року. 10.04.2025 року від представника відповідача-3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність. Вказує, що позивач не надав доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів, вини останніх в її заподіянні. 22.04.2025 року від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.04.2025 року відкладено підготовче засідання до 23.07.2025 року. 12.05.2025 року від представника відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23липня 2025 року закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 14 жовтня 2025 року. В судовому засіданні 14 жовтня 2025 року представник позивача підтримав доводи, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача-1 підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, просив їх урахувати та відмовити у позові через його недоведеність та необґрунтованість. Представник відповідача-2 підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, просив їх урахувати та відмовити у позові у повному обсязі. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2025 року у справі оголошено перерву до 20.01.2026 року. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без їх участі. Представники відповідачів-1 та 2 в судове засідання не з`явилися, у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача-3 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Суд установив, що слідчими СВ УСБУ у Львівській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42021140000000181 від 07.09.2021 року, за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 332 КК України. 04.07.2022 року ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова стосовно [PERSON] було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави в розмірі 2 500 000 грн. У разі внесення застави та звільнення з під варти на підозрюваного [PERSON] покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України. 05.07.2022 року була внесена застава за [PERSON] у розмірі 1 602 000 грн. та, як наслідок, [PERSON] було звільнено з Львівської установи виконання покарань № 19. 05.04.2024 року в.о. прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури Карповою Т.М. за результатом розгляду матеріалів кримінального провадження № 42021140000000181 від 07.09.2021року було винесено постанову про закриття кримінального провадження, зокрема, відносно [PERSON] , на підставі пункту 10 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК України. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилається на те, що знаходячись під слідством, зазнаючи обмеження його прав, він зазнав моральних страждань; моральну шкоду від протиправних дій оцінює в 3 000 000,00 грн. Відносини, які виникли між сторонами у цій справі, є правовідносинами, пов`язаними з відшкодуванням моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, та регулюються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон). Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України). Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: - постановлення виправдувального вироку суду; - встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; - закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; - закриття справи про адміністративне правопорушення. Перелік підстав, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідно до вимог Закону, є вичерпним. Закриття кримінального провадження можливе лише при наявності хоча б однієї з підстав, вичерпний перелік яких міститься в законі. Підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі. Реабілітуючі - це ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, тягнуть за собою зняття з неї підозри, відновлення її доброго імені, гідності та репутації, а також відшкодування (компенсація) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Закриття кримінального провадження з реабілітуючої підстави можливе за умови, якщо в ході розслідування встановлені як сам факт вчиненого діяння, так і наявність у ньому складу кримінального правопорушення, але відсутні достатні докази, що вказують на вчинення цього діяння саме підозрюваним. Висновок про непричетність особи до вчинення кримінального правопорушення може бути зроблений у результаті достовірного встановлення невинуватості підозрюваного (обвинуваченого) (наприклад, при підтвердженні його алібі) або вичерпання можливостей для збирання додаткових доказів і тлумачення сумнівів щодо винуватості на його користь згідно з принципом презумпції невинуватості. Незалежно від того, яка з вказаних обставин привела до закриття кримінального провадження на цій підставі, таке рішення повністю реабілітує особу і не дає приводу вважати її залишеною під підозрою. Стала судова практика свідчить про те, що закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконності дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати, та надає право фізичній особі на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбаченому Законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17; від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17; від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 та інші). Нереабілітуючі підстави означають, що відносно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Правова позиція щодо відсутності передбачених Законом підстав для відшкодування моральної шкоди особі, кримінальне провадження відносно якої було закрито з нереабілітуючих підстав, неодноразово висловлювалось судом касаційної інстанції. Так, Верховний Суд виснував, що звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, внаслідок застосування закону про амністію, декриміналізацією, відмовою потерпілого від обвинувачення не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди на підставі статті 1176 ЦК України та Закону (постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 463/1380/15-ц; від 06 березня 2019 року у справі № 161/10842/15-ц; від 23 жовтня 2019 року у справі№ 646/1591/18; від 20 листопада 2019 року у справі № 369/1591/18;від 18 листопада 2020 року у справі № 199/7894/19; від 14 липня 2021 року у справі № 766/8892/17). Тобто Верховний Суд неодноразово та послідовно робив висновки щодо застосування норм права при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури та суду, й вказані висновки застосовуються судами при розгляді подібних спорів. Відповідно до абзацу першого пyнкту 10 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК України, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Частиною дев`ятою статті 284 КПК України передбачено, що якщо закінчилися строки досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру, встановлені частиною першою статті 219 цього Кодексу, слідчий суддя може винести ухвалу про закриття кримінального провадження за клопотанням іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника. Водночас ні частина друга статті 284 КПК України, у якій передбачено підстави для закриття кримінального провадження виключно судом, ні частина сьома статті 284 КПК України, якою визначаються випадки обов`язкового ухвалення виправдувального вироку чи постановлення ухвали про закриття кримінального провадження судом, не покладають на суд обов`язок закрити кримінальне провадження у випадку встановлення підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої статті 284 КПК України. Указана у пункті 10 частини першої статті 284 КПК України підстава для закриття кримінального провадження до реабілітуючих не відноситься, а тому, враховуючи за аналогією положення частини дев`ятої статті 284 КПК України. Такі висновки висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду 23 лютого 2023 року у справі № 372/2485/20. Оскільки указана у пункті 10 частини першої статті 284 КПК України підстава для закриття кримінального провадження до реабілітуючих не відноситься, таке закриття кримінального провадження саме по собі не свідчить про незаконність усіх дій органу досудового розслідування, вчинених у його межах. Вчинені в межах такого кримінального провадження процесуальні дії, що обмежують права громадян, не є самостійною підставою для автоматичного відшкодування завданої особі шкоди в порядку та розмірах, передбачених частиною першою статті 1176 ЦК України та Законом. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд установив, що підставою для закриття кримінального провадження № 42021140000000181 від 07.09.2021 року за ч. 3 ст. 368 КК України відносно [PERSON] є закінчення строку досудового розслідування визначеного ст. 219 КПК України, а саме, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, отже з нереабілітуючих підстав, які не передбачають відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом. Окрім цього, відповідно до пунктів 3, 4 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Отже, право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди виникає в особи у випадку повної реабілітації (постанова Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 161/10842/15, постанова Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 № 383/596/15). Зокрема, Верховний суд у постанові від 23.10.2018 у справі №383/596/15 дійшов до висновку що право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає в особи у випадку повної її реабілітації. Заявляючи цей позов, позивач не надав належних доказів незаконності дій органів досудового розслідування щодо його затримання та тримання під вартою, повідомлення про підозру; обрання запобіжного заходу, обшуку та арешту його майна, перебування під слідством. Зокрема, постанова про закриття кримінального провадження від 05.04.2024 року відносно [PERSON] на підставі пункту 10 статті 284 КПК України, не містить даних про незаконність будь-яких процесуальних дій органів досудового слідства, прокуратури відносно нього. Таким чином, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження незаконності зазначених ним дій та оформлених під час досудового слідства документів, відтак, не доведено належними та допустимими доказами протиправності дій відповідачів щодо нього та наявності факту закриття кримінального провадження проти нього за реабілітуючою підставою. Враховуючи наведене, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди на користь позивача. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed