Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

27.08.2025 року представник позивача адвокат Войтюк О.В., який здійснює свої повноваження на підставі договору №08 про надання правової (правничої) допомоги (а.с.24-25) звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 7 124,41 грн. та інфляційні втрати 25 621,15 грн., а також судові витрати в розмірі сплаченого судового збору 1 211,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 16 352,00 грн., мотивуючи тим, що 23.11.2018 року Болградський районним судом Одеської області було ухвалено рішення, яким з [PERSON] на користь позивача стягнуто в порядку регресу збитки у розмірі 50 993,33 грн., 704,80 грн., судового збору 9 157,20 грн. витрат на правову (правничу) допомогу. 29.12.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64200181 за виконавчим листом №497/15683/18 від 19.01.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості. Адвокатом було зроблено запит щодо залишку по виконавчому провадженню та отримано відповідь, в якій повідомлено, що залишок боргу становить 60 855,33 грн. 05.05.2021 року Болградським районним судом вже ухвалено рішення про стягнення суми інфляції та 3% річних від простроченої суми боргу та інфляційних втрат, загальна сума за судовим рішенням склала 18 610,48 грн. З дати винесення судом рішення по справам №497/15683/18 та 497/38/21, відповідач не виконав судові рішення в добровільному порядку, не сплатив заборгованість, тобто станом на 23.08.2025 року борг відповідачем не оплачений. Відтак, з огляду на той факт, що рішення суду по обох справах не виконане, то позивач має право на отримання 3% річних та інфляційних втрат. За період з 22 серпня 2022 року по 23 серпня 2025 року 3% річних складає 7 124,41 грн., та інфляційні втрати 25 621,15 грн. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. В зв`язку з тим, що відповідач не погашав заборгованості, позивач змушений звертатися до суду з цім позовом. Ухвалою судді від 04.09.2025 року по справі відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі. Представник позивача Войтюк О.В. в судове засідання не з`явився, надав 26.01.2026 року через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507/, та надіслання судової повістки за місцем реєстрації, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.2 ст.82 ЦПК України). Судом встановлено, що заочним рішенням Болградського районного суду Одеської області від 23.11.2018 року позов ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] майнову шкоду у порядку регресу в розмірі 50 993 грн. 33 коп., 704 грн. 80 коп. судового збору та 9 157 грн. 20 коп. витрат на правову (правничу) допомогу, а всього 60 855 грн. 33 коп. (а.с.9-11). Рішення набрало законної сили. На підставі цього рішення 29 грудня 2018 року Болградським районним судом було видано виконавчий лист, який пред`явлено стягувачем до примусового виконання до Болградського районного відділу ДВС ПМ УМЮ (м.Одеси). Постановою начальника відділу Болградського РВ ДВС від 10.12.2020 року за примусовим виконанням вищезазначеного виконавчого листа відкрито виконавче провадження №58221827. Відповідно до інформації наявної в АСВП станом на 09.01.2021 року виконавче провадження 58221827 завершено, ці данні встановлені заочним рішенням Болградського районного суду Одеської області від 05.05.2021 року по справі №497/38/2021 (а.с.12-14). Цім рішенням з відповідача [PERSON] на користь позивача стягнуто 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 3 891,39 грн, інфляційних втрат в розмірі 5 166,59 грн., сплачену суму судового збору в розмірі 908,00 грн. та втрат на правову допомогу в розмірі 8 644,50 грн., а всього 18 610,48 грн., період стягнення з 23.11.2018 року по 09.01.2021 року. Так, в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. перебувають два виконавчі провадження за №64200181 та №66708143 за яким боржником є [PERSON] , а стягувачем [PERSON] , а саме: - 19.01.2021 року відкрито провадження з примусового виконання виконавчого листу №497/1563/18, виданого 29.12.2018 року про стягнення 60 855,33 грн. (а.с.15), відповідно до інформації наданої приватним виконавцем Шевченко Т.С. станом на 22.08.2025 року залишок заборгованості за виконавчим провадженням №64200181 становить 67 160,74 грн., з яких 60 855,33 сума боргу за виконавчим документом (а.с.18); - 06.09.2021 року відкрито провадження з примусового виконання виконавчого листу №497/38/2021, виданого 08.06.2021 року про стягнення 18 610,48 грн. (а.с.19), відповідно до інформації наданої приватним виконавцем Шевченко Т.С. станом на 22.08.2025 року залишок заборгованості за виконавчим провадженням №66708143 становить 21 140,53 грн., з яких 18 610,48 сума боргу за виконавчим документом (а.с.22). З наданого позивачем розрахунку заборгованості трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з вересня 2022 року по серпень 2025 року вбачається, що три проценти річних від простроченої загальної суми заборгованості у розмірі 79 465 грн. 81 коп. становить 7 164 грн. 99 коп. (3% х 1098 / 365 х 79 465,81 грн.), інфляційні втрати 25 556 грн. 59 коп. (79 465,81 грн. х 1,32160490 - 79 465,81 грн.). Так, вбачається різница у розрахунку та заявлених вимогах, а саме 3% річних за разрахунком становлять 7 164,99 грн., а заявлено 7 124,41 грн., тому суд стягує саме 7 124,41 грн., а інфляційні втрати за розрахунком становлять 25 556,59 грн., а заявлено 25 621,15 грн, тому в цій частині суд задовольняє вимогу частково відповідно до розрахунку. Відповідно до положень ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом положень статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відтак положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 року у справі №6-2168цс15, а також підтверджена постановою Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі №718/2080/17-ц. Крім того, в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №459/3560/15-ц зазначено, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на те, що обставини щодо невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем знайшли своє підтвердження за наслідком досліджених матеріалів по справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про відшкодування йому відповідачем інфляційних втрат за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст.625 ЦК України, є правомірними, а тому за період з 22.08.2022 року по 23.08.2025 року з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 7 124 грн. 41 коп. трьох процентів річних відповідно до заявлених вимог та у розмірі 25 556 грн. 59 коп. інфляційних втрат відповідно до наданого розрахунку. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 211,20 грн. підлягають стягненню з відповідача. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зауважує наступне, в матеріалах справи наявний ордер серії АІ №1971448, виданий на ім`я адвоката Войтюка Олександра Вячеславовича для надання правничої допомоги ФОП [PERSON] - Болградському районному суді Одеської області. Між ФОП [PERSON] та Адвокатським об`єднанням "Адвокатус" в особі адвоката Хобти Юрія Михайловича був укладений договір про надання правничої допомоги № 08 від 08.08.2025. Згідно з п. 1.1 цього договору, Клієнт доручає, а Адвокат здійснює правову допомогу Клієнту в обсязі та на умовах, які передбачені цим договором, а саме представництво та захист інтересів Клієнта у тому числі у судах всіх інстанцій України щодо захисту його інтересів, за що Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату гонорар у розмірі та на умовах визначених розділом 4 договору. У п. 4.1.1.1. сторони договору погодили, що вартість однієї години роботи Адвоката за надання правової (правничої) допомоги становить 2 920,00 грн. Пунктом 4.1.1.2 передбачено коригування вартості послуг на підставі додаткових угод. Згідно з Додатковою угодою №1 від 08.08.2025 Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до Договору №08 від 08.08.2025 сторони погодили, що граничний розмір на правову допомогу може становити 2 920,00 грн за 1 год роботи. Розрахунок вартості витрат на правову допомогу проведено сторонами з розрахунку вартості однієї години роботи адвоката у розмірі 2044,00 грн. Адвокатом згідно з Актом приймання-передачі правової (правничої) допомоги виконано такі роботи у справі: вивчення матеріалів справи, формування правової позиції 7 154,00 грн. ( 3,38 год. х 2044,00 грн.), підготовка позовної заяви 6132,00 грн. (2,95 год. х 2044,00 грн.), підготовка процесуальних документів 2044,00 грн. (1 год. х 2044,00 грн); підготовка заяв та клопотань 1022,00 грн. (0,5 год. х 2044,00 грн)., всього 16 352,00 грн. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13.03.2025 по справі №275/150/22 вказав, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Отже, зважаючи на задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та документально підтверджених витрат, відсутності клопотання відповідача про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 352,00 грн.

Outcome: partial