Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що [INFO] померла її мати- [PERSON] . Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої входить: житловий будинок, земельна ділянка площею 0,2060 га кадастровий номер 5324080207:07:001:0461, розташовані за адресою: [ADDRESS] , та які перебувають у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] : Після відкриття спадщини [PERSON] своєчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, про що заведено спадкову справу № 90/2025 від 17 травня 2025 року. Однак під час оформлення спадщини постановою нотаріуса від 25 жовтня 2025 року № 1084/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки земельна ділянка не розмежована (частки не виділено), у зв`язку з чим неможливо визначити точний об`єкт спадкування. Враховуючи вищенаведене, просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлої матері право власності на частину земельної ділянки площею 0,2060 га кадастровий номер: 5324080207:07:001:0461, вид цивільного призначення земельної ділянки- 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, громадських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 25.11.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 04.12.2025 року представник відповідача- Полтавської міської ради надійшов відзив на позов, у якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 17.12.2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] надала заяву, у якій просила розглядати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача- Полтавської міської ради надіслав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа- нотаріус другої Полтавська нотаріальної контори Ярощук В.А. причини неявки не повідомила. Враховуючи наведене, та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судовий розгляд даної справи здійснити за відсутності учасників справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). За ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки- [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.04.2025 року (а.с. 9). [PERSON] та померла [PERSON] є співвласниками, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 745023, виданим Бричківською селищною радою Полтавського району Полтавської області 27 жовтня 2009 року на земельну ділянку кадастровий номер 5324080207:07:001:0461, вид цивільного призначення земельної ділянки - 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, громадських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Постановою нотаріуса від 25 жовтня 2025 року № 1084/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки земельна ділянка не розмежована (частки не виділено), у зв`язку з чим неможливо визначити точний об`єкт спадкування (а.с. 14-16). Частиною першою ст. 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч. 1 ст.355ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Згідно із ч. 1 ст.368ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч. 1, ч. 2 ст. 369 ЦК України). Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і статті 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. За нормами ст.120ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17639483 від 06.02.2008 року [PERSON] та [PERSON] є власницями по 1/2 частці житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності (а.с. 11). Отже, враховуючи вищенаведене, [PERSON] та [PERSON] є власницями по 1/2 частці вищевказаної земельної ділянки. За ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення. Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. В даному випадку спадщина у вигляді 1/2 частки земельної ділянки належить [PERSON] з часу її відкриття. Як спадкоємець, позивачка має право на набуття майна у власність в порядку спадкування, зобов`язана утримувати майно, здійснити його державну реєстрацію, проте не може цього робити у нотаріальному порядку. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також те, що [PERSON] не може реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження об`єктом нерухомого майна та оформити спадщину, зареєструвати право власності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за останньою права власності на 1/2 частку земельної ділянки. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved