Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

08 жовтня 2025 року на адресу Індустріального районного суду міста Дніпра через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в особі їх представника, адвоката Ромашкіної Оксани Олександрівни, до Донецької міської ради про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що їм згідно зі свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) № [NUMBER] , виданого 03.11.1997 на підставі розпорядження представництва фонду Державного майна України в місті Донецьку: трикімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності по 1/4 частки кожному: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Загальна площа квартири складає 54,7 кв.м., житлова- 39,8 кв.м. З 1984 року по квітень 2014 року позивачі проживали у м. Донецьк Донецької області у вищевказаній квартирі, що підтверджується відповідними відмітками в їх паспортах громадян України. По травень 2022 року позивачі, проживали в м. Покровськ Донецької області. 24.02.2022 російська федерація в порушення пункту 4 статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй здійснила акт військової агресії проти України, що вбачається зокрема з Резолюції Генеральної асамблеї ООН від 02.03.2022 (A/RES/ES-11/1). З метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини позивачі були вимушені переміститись з місця свого проживання до міста Шахтарське Синельниківського району Дніпропетровської області та м. Покровська Донецької області. 18.05.2022 року позивачі, окрім [PERSON] , зареєструвалися як внутрішньо переміщені особи у м. Шахтарське Синельниківського району Дніпропетровської області. Позивачі, з 2014 року позбавлені права вільного володіння, користування та розпорядження своєю нерухомістю. Та у зв`язку з тим, що реєстрація права власності була проведена до січня 2013 року, - в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно їх об`єкт нерухомості відсутній. Задля уникнення шахрайських дій відносно своєї нерухомості, реалізації свого права власності та у подальшому мати можливість реалізувати своє право на отримання компенсації за пошкоджене/зруйноване житло, позивачами подається позов про визнання права власності на трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності по 1/4 частки кожному із позивачів. Для внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ДРРП), позивачі звернулися із заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу «Центр надання адміністративних послуг» Першотравенської міської ради Дніпропетровської області. Рішенням реєстратора від 13.03.2025 року № 77793765 позивачам відмовлено в проведенні реєстраційних дій з огляду на те, що державному реєстратору не вдалось отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року на будь який об`єкт нерухомого майна, розташований в місті Донецьку, у зв`язку з тим, що вся територія Донецької області є тимчасово окупованою з 07.04.2014 року. Вказали, що позивачі відповідно до законодавства України набули право спільної часткової власності на квартиру, однак не можуть реалізувати свої права власників (здійснити його реєстрацію, розпорядитися ним через протиправні дії пов`язані із збройною агресією Російської Федерації, які спричинили втрату можливості отримання державним органом з реєстрації відомостей від КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Донецька. Оскільки на сьогоднішній день законодавством України не передбачено механізму вирішення цієї проблеми, то вони можуть захистити своє право власності лише у судовому порядку. Просили суд: визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право спільної часткової власності, по 1/4 частці за кожним, на трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 54,7 кв. м, житловою площею 39,8 кв. м. Згідно з розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 2710/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ» територіальна підсудність цивільних справ Петровського районного суду міста Донецька визначена Краснолиманському міському суду Донецької області. Розпорядженням голови Верховного Суду від 14.03.2022 року № 7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей» територіальна підсудність справ Краснолиманського міського суду Донецької області визначена Індустріальному районному суду м.Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 жовтня 2025 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якого від 20 жовтня 2025 року прийнято до провадження та відкрито провадження у справі з призначення справи до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 11 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Позивачі в судове засідання не з`явилися. Відповідно до заяви представника адвоката Ромашкіної О.О., документ сформований в системі «Електронний суд» 02.12.2025 року, просили суд здійснювати розгляд прави без участі позивачів та представника позивачів та задовольнити позов. Представник відповідача Донецької міської ради в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином через підсистему «Електронний суд». Заяв та клопотань не надійшло. Відзиву на позов не надано, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними доказами. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № [NUMBER] , виданого 03.11.1997 на підставі розпорядження представництва фонду Державного майна України в місті Донецьку: трикімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності по 1/4 частки кожному: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Загальна площа квартири складає 54,7 кв.м. Право власності зареєстровано в КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька» 13.11.1997 року за реєстровим номером 5/7дк-11(36). Вказане свідоцтво підтверджує право спільної часткової власності в рівних частках та видане на підставі розпорядження № 7643 від 03.11.1997 року. Відповідно до технічного паспорту на приватизовану квартиру за адресою: [ADDRESS] , окрема 3-х кімнатна квартира, яка розташована на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку і складається з трьох кімнат житловою площею 39,8 кв. м., в тому числі 1-а кімната - 15.0 кв.м, 2-а кімната - 12.3 кв.м, третя кімната 12,5 кв.м., кухня 6,7 кв.м, ванна кімната 2,1 кв.м, вбиральня 0,89 кв.м., коридору 4,4 кв.м. Загальна площа квартира складає 54,7 кв.м. Населені пункти Донецького району Донецької області включені до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07,11.2014 № 1085-р. Вся територія Донецького району Донецької області є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України з 07.04.2014 відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004. 13.03.2025 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Барвіненко Тамарою В`ячеславівною Виконавчого комітету Шахтарської міської ради, Дніпропетровської області прийнято рішення №77793765 про відмову в проведенні реєстраційних дій. Вказане рішення вмотивоване тим, що на сьогоднішній день неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01.01.2013 року на будь-який об`єкт нерухомого майна, розташований в місті Донецьк, в тому числі на зазначений в запиті реєстратора об`єкт, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З аналізу вказаної статті вбачається, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права). Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпоряджання таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа, позивачем у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власником. Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 10 травня 2017 року у справі № 910/13348/15. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Суд вважає доведеним факт належності позивачам на праві спільної часткової власності квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки це підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, копією реєстраційного напису, зробленого Бюро технічної інвентаризації. Підстав не довіряти твердженням позивачів про належність їм вищевказаного нерухомого майна у суду немає. Отже, позивачі є учасниками спільної часткової власності та кожному належить по 1/4 частині вищевказаної квартири. Суд також звертає увагу, що загальновідомим і таким, що не підлягає доказуванню, є факт окупації російською федерацією частини Донецької області, в тому числі м. Донецька, де зберігалися документи, які підтверджують реєстрацію в установленому до 01.01.2013 року порядку права власності позивача на нерухоме майно. Враховуючи, що в судовому засіданні підтверджено право власності позивачів, а саме відповідно за кожним на 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , але позивачі позбавлені можливості реалізовувати свої правомочності власника майна через відсутність відповідних відомостей про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та неможливість їх отримання у відповідному бюро технічної інвентаризації через окупацію частини Донецької області, де зберігалися реєстраційні документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно, суд вважає можливим позов задовольнити, визнавши за позивачами право власності за кожним на 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Відносно розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, то суд вважає, що витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на позивачів, оскільки вказаний вище позов виник не через винні дії Донецької міської ради і підстав для покладення витрат на Донецьку міську радунемає.

Outcome: approved