Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

18.11.2025 засобами поштового зв`язку позивач звернувся до Володарського районного суду Київської області з зазначеним позовом. У позовній заяві представниця позивача, посилаючись на викладені у позові обставини та на ст. ст. 509, 512-514, 516, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 626, 628, 639, 641, 644, 1047, 1049, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 27, 43, 49, 58, 60, 61, 133, 141, 175, 177, 184, 274-279 ЦПК України, просить суд стягнути з [PERSON] , заборгованість за кредитним договором №6335118946 від 11.12.2020 у розмірі 13261,70 грн; стягнути судові витрати; розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечують. 28.11.2025 судом відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 15.01.2026 та одночасно відкриваючи провадження, з`ясувано, що позивач долучив неповні копії письмових доказів, які не є належними витягами в розумінні ч. 2 ст. 95 ЦПК України та які викликають сумніви у їх достовірності та відповідності оригіналу, з огляду на зазначене та відповідно до положень ч.7 ст. 81 ЦПК України, з власної ініціативи, маючи сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо наданих доказів, відповідно до ч.6 ст. 95 ЦПК України, витребувано від позивача та зобов`язано його надати для дослідження оригінали письмових ( електронних) доказів, копії яких долучено до позову та які містяться у кредитній справі відповідача (електронні докази, що відповідають вимогам чинного законодавства), а саме: оригінали кредитних договорів; оригінали договорів факторингу за кредитними зобов`язаннями щодо яких позивач звернувся до суду, реєстри боржників, акти передачі; матеріали щодо поточної роботи з клієнтом; фінансову бухгалтерську звітність позичальників; розрахунки заборгованості по кредитам, процентів, комісійних, штрафних санкцій; статистичну та бухгалтерську звітність; розшифровку дебіторської, кредиторської заборгованості; звіт про фінансові результати (первинні документи та виписки з особових рахунків боржника, які підтверджують існування певних банківських операцій, нарахування позичальнику кредитних коштів, боргу по основній сумі кредиту та процентам) тощо. Докази повідомлення боржника про відступлення права вимоги до нього за договорами факторингу. Позивач та його представниця належним чином повідомлені про відкриття провадження, про час і місце розгляду справи, про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду справи в електронному кабінеті в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» ( а.с. 47, 48, 49, 50). Учасникам провадження роз`яснено, що згідно положень визначених ч. 7 ст. 14 ЦПК України, що перегукується з пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС визначено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою. Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження, час та місце розгляду справи, шляхом направлення процесуальних документів на адресу його зареєстрованого місця проживання, про що свідчить поштове повідомлення доєднане до матеріалів справи ( а.с.51). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію позивача, за відсутності відзиву, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. З матеріалів справи судом встановлено, що 11.12.2020 [PERSON] подав до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» заяву на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» ( а.с.7). Відповідно до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. 11.12.2020 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір №6335118946 ( а.с. 5). Згідно п.1.1 вказаного договору, кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до п.1.2 зазначеного Договору, кредит позичальнику надається на наступних умовах: тип кредиту - кредит; сума кредиту 17117 гривень 47 коп.; строк, на який надається кредит 36 місяців. Позичальник згідно п 1.3 зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах визначених в паспорті кредиту №5118946. Згідно п.1.4 зазначеного Договору, підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту, такі суми грошових коштів за наступними реквізитами: - отримувач ТОВ «ФК «ЦФР», код ЄДРПОУ 35725063, рахунок у АТ «ТАСКОМБАНК», сума 14121,34 гривень, призначення погашення поточної заборгованості за моїм діючим кредитним договором №5314722871 від 15/06/2020; - отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС» код ЄДРПОУ 30929821, призначення оплата страхового платежу за договором страхування № 6335118946-С від 11/12/2020, сума 1496,13 грн; - отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС» код ЄДРПОУ 30929821, призначення оплата страхового платежу за договором страхування №6335118946-С від 11/12/2020, сума 1200,00 грн; - отримавач ТОВ «ЦФР» код ЄДРПОУ 32494741, оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA», SU6335118946, від 11/12/2020, сума 300,00 грн. Крім того, під час укладення вказаного договору, відповідачем 11 грудня 2020 року підписано паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №5118946, а також надано кредитодавцю копію свого паспорта громадянина України та копію реєстраційного номеру облікової картки платника податків ( а.с. 6). 04.04.2024 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/17-ф, у відповідності до якого, ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «ФК «ЦФР» і Боржниками (портфель заборгованості) ( а.с. 16-21). Відповідно до додатку №1 до договору факторингу № НІ/11/17-Ф від 04.04.2024 Реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув прав грошової вимоги до відповідача в сумі 17328,70 гривень, з яких: 10333,37 грн загальна заборгованість по тілу кредиту; 6994,53 грн сума заборгованості за комісією. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Відповідно до частин першої, другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «ЦФР»), тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Звертаючись до суду із позовом, позивач посилався на те, що заява на отримання кредиту разом із Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ ФК «ЦФР» є кредитним договором. Всупереч зазначеному позивачем до позову не долучено Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 11.12.2020. До позову надано лише заяву на отримання кредиту, заяви на приєднання [PERSON] позивачем не надано. Крім того, також судом встановлено, що текст заяви на отримання кредиту не містить посилання на конкретну редакцію Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень». Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 вказує, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Якщо Умови та правила надання банківських послуг розміщені на сайті банку, які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, вони не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Крім того, відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем ТОВ « ФК «ЦФР» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закон України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими позикодавець. Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності, розумності і уможливив би покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Позивач зазначає, що [PERSON] було надано кредит у розмірі 17117,47 грн. Однак на ствердження такого до позовної заяви не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань за кредитним договором №6335118946. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи вказаних документів, відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у відповідача, так і встановити її розмір. Позивачем долучено виписку по особовим рахункам кредитного договору № [NUMBER] ( а.с. 13-14), однак така не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема: виписка з особового рахунку повинна містити обов`язкові реквізити: номер рахунку, дати операцій, назву банку та клієнта, код валюти, суми операцій (дебет/кредит), вхідний/вихідний залишок та номер документа, що підтверджує транзакцію, підпис відповідальної особи банку або електронний аналог підпису/печатка, що підтверджує дійсність документ щоб слугувати первинним документом, що фіксує фінансовий рух кошти та витрати, згідно із законодавством України. У матеріалах справи відсутня інформація яка би підтверджувала факт переказу коштів на рахунок відповідача чи то на зазначені у кредитному договорі реквізити. Фактично, вказаний документ не містить підписів обох сторін правочину, а лише містить самостійно надруковану позивачем інформацію. Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», для цілей цього Закону терміни вживаються у такому значенні: первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; Згідно з ч.1,2 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. 2. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Наказом Міністерства фінансів України від 29 грудня 2000 р. N 356 «Про затвердження Методичних рекомендацій по застосуванню регістрів бухгалтерського обліку» в редакції, що діяла на час спірних правовідносин, встановлена форма бухгалтерської довідки, якою передбачені таки обов`язкові відомості: «№ з/п, Зміст операції, Дебет, Кредит, Сума» та дата складання довідки. В порушення вказаних вимог бухгалтерська довідка не містить обов`язкової інформації, такої як дату складання, зміст та обсяг господарської операції, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Тому вказана виписка не підтверджує отримання відповідачем 17117,47 грн від ТОВ «ФК ЦФР». Таким чином, статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, на підтвердження набуття своїх прав за правочинами, новий кредитор має подати відповідні первинні документи, що засвідчують дійсність переданої вимоги та їх розмір, зокрема, відповідні кредитні, забезпечувальні договори, а також платіжні документи. Оскільки позивач не надав суду належні докази на підтвердження перерахування ТОВ «ФК «ЦФР» на користь боржника грошових коштів, тобто заявник не надав належні докази дійсності прав та їх розміру, які передані первісними кредиторами , це унеможливлює дійти беззаперечного висновку про перехід прав вимоги до ТОВ "ФК «ЕАПБ». Суд уважно дослідив наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором №6335118946 від 11.12.2020, складений та долучений ТОВ «ФК «ЄАПБ» відповідно до якого періодом заборгованості з 04.04.2024 по 30.09.2025, виникла сума яка на кінець періоду заборгованості складає 13261,70 грн, з яких 10333,37 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу ; 2928,33 грн сума заборгованості за комісією. Розрахунки цих сум до позову не долучені і суду не зрозумілі. Природа виникнення боргу в сумі 13261,70 грн не ясна і нічим не підтверджена. Що відбувалося в період до 30.09.2025, яким чином відбувались розрахунки і чи існувала заборгованість у цей період, із наданих матеріалів не вбачається. Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Як витікає зі змісту позовної заяви, позивач обґрунтовує нарахування процентів, штрафів/пені Умовами отримання кредитів та інших послуг. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за порушення умов договору, яка встановлена у формі сплати процентів штрафів, пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань та порядок їх зарахування. У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012). Суд, оцінивши надані позивачем докази за свої внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить висновку, що існують підстави для відмови в задоволенні позову. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Договір, що за своєю правовою природою є двостороннім правочином, є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626,628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Конструкція договору приєднання спрямована на уніфікацію договірних умов з метою забезпечення гарантій, визначених ст. 633 ЦК України. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України). Оскільки споживач банківських послуг є юридично слабшою стороною за договором приєднання, що спричиняє дисбаланс свободи договору, тому умови, що розробляються банком повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Щодо виконання зобов`язання. За загальним правилом, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону (ст.ст. 526,527,530 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Щодо належності паспорта споживчого кредиту до письмової форми договору. Незважаючи на те, що законодавцем передбачена можливість фіксування правочину в кількох документах, які текстуально відтворюють волю сторін, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вказана правова позиція міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20. Щодо відступлення права вимоги. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ч. 2 ст. 1078). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Частинами 1, 3статі 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.ч. 1,2,8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Договір позики та кредитний договір, до якого застосовуються положення ЦК України, що регулюють відносини позики, за своєю правовою природою є реальними правочинами, тобто для дійсності такого правочину визначальним є не досягнення сторонами згоди по всіх істотних умовах, а вчинення на основі досягнутої згоди певної фактичної дії, зокрема, передачі грошової суми. Зазначене корелюється з положеннями ЦК України, зокрема, з абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Так, доказів перерахування коштів за узгодженою в кредитному договорі процедурою ( а.с. 5) позивачем не надано, клопотання про витребування відповідних доказів не заявлялось. З долученого розрахунку не вбачається яким чином було розраховано заборгованість, за який саме період, яка відсоткова ставка застосовувалась при розрахунку заборгованості, розмір та підстави нарахування комісії не обґрунтовано. Заява-анкета не містить істотних умов договору щодо розміру кредиту та строку кредитування. Вказана інформація відображена лише в паспорті споживчого кредиту, який не є підтвердження взятих позичальником зобов`язань. Умови та правила надання кредиту до матеріалів позову не долучено. Крім того, розрахунок заборгованості, здійснений кредитодавцем за період, який виходить за межі строків кредитування, містить лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту, що фактично позбавляє суд можливості провести у рішенні свій обрахунок заборгованості. Окремо слід звернути увагу, що згідно орієнтовного графіку платежів та розрахунок загальної вартості кредиту ( додаток № 1 до Паспорту споживчого кредиту) всього сума платежу за кредитом складає - 35607 грн, з яких повернення кредиту 17117,47, щомісячні проценти 18487,08 грн ( а.с.6) Наразі достовірно встановити, що заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10333,37 грн - неможливо. Аналізуючи зазначене, суд доходить висновку, що наданими до позовної заяви доказами, взагалі не підтверджується отримання відповідачем кредитних коштів, наявність заборгованості, адже документи долучені до справи не підтверджують відомостей щодо суми кредиту, яка була за твердженням позивача перерахована згідно умов кредитного договору за зобов`язаннями [PERSON] , а відтак неможливо достеменно встановити чи відбулось зарахування коштів на рахунок відповідача, чи то за зазначеними у кредитному договорі реквізитами, відсутня інформація щодо нарахування процентів по договору, комісії чи інших платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданої відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача. Зазначена представником позивача сума заборгованості, яка встановлена ТОВ «ФК «ЄАПБ», є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків представника позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати однозначним доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Не є належним та допустимим доказом. Суд зауважує, що розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи (Висновок Верховного Суду від 13 травня 2020 року (справа № 219/1704/17, провадження № 61-1211св19)), а долучений представником позивача розрахунок заборгованості не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Верховний Суд 30 січня 2018 року (ВС/КЦС у справі №161/16891/15-ц) дійшов висновку про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Між тим, із урахуванням викладеного, на підставі наданих ТОВ «ФК «ЄАПБ» доказів, суд вбачає, що розмір боргу, заявленого товариством до стягнення, є таким, що не знайшов свого належного та допустимого підтвердження за розглядом справи. В матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів/встановлення кредитного ліміту первісним кредитором на рахунок відповідача. Зокрема, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано суду копію меморіального ордеру, заяви на видачу готівки, чи платіжних доручень, виписок по картковому рахунку, тощо. Правова позиція щодо первинних документів відображена і в постанові Верховного Суду України від 14 червня 2018 у справі № 364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач повинен був отримати від первісного кредитора первинні документи, які підтверджують розмір заборгованості за договором, зокрема і докази перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, чи докази, які б підтвердили розмір встановленого йому кредитного ліміту, що в свою чергу, у відповідності до умов указаного договору, надало б можливість визначити з якого часу почав діяти договір і, відповідно, час порушення відповідачем його умов, у разі наявності такого порушення, а також перевірити розмір нарахованих суми боргу та процентів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст. 77, 78 ЦПК України, суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed