Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивач просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 03.12.2005 року, посилаючись на те, що внаслідок різних поглядів на шлюб та сім`ю, спільне життя між ними не склалось, подружні відносини припинені, спільне господарство не ведуть, мають різний бюджет, шлюб має формальний характер. Подальше підтримання шлюбних відносин та примирення вважає неможливим. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , 2017 р.н. Вважає, що сім`я розпалась остаточно і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам сина, який є свідком її з відповідачем сварок. Ухвалою суду від 19.12.2025 року провадження по справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином оповіщеною про день та час розгляду справи. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання також не з`явився, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про день та час розгляду справи. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 03.12.2005 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, виданим 03.12.2005 року Південноміською радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 26. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.01.2018 р. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Позивач примирення з відповідачем вважає неможливим. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що їх сім`я розпалась остаточно і поновлена бути не може. В зв`язку з наявністю у сторін неповнолітньої дитини, розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану неможливе, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Таким чином, встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, дитини, що має вагоме значення. Відповідно до ст. 113 СК особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, про що подав відповідну заяву, суд вважає можливим повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 605,60 грн. Інші 50 відсотків судового збору в сумі 605,60 грн. суд стягує з відповідача на користь позивача. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved