Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА. Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача шкоду, заподіяну внаслідок ДТП у розмірі 173 867,76 грн. а також судові витрати у розмірі 3 028,00 грн судового збору та 15 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.08.2021 в м. Миколаїв сталося ДТП за участю транспортного засобу Вольво (д.р.н. [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] , автомобіля Мазда (д.р.н. [NUMBER] ) та ВАЗ (д.р.н. ВЕ5158CE), внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Мазда (д.р.н. [NUMBER] ), що був застрахований ПрАТ «СК «УНІКА» за Договором добровільного страхування наземного транспорту №015142/4056/0000015. Згідно постанови Центрального районного суду від 30.11.2021 року (справа №490/7243/21), ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України. Внаслідок зазначеного вище ДТП було завдано майнової шкоди власнику автомобіля Мазда (д.р.н. [NUMBER] ). На підставі заяви потерпілої особи, Договору добровільного страхування транспортного засобу та на підставі вимог Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт № 00455038 та визначено розмір страхового відшкодування в сумі - 284 999,22 грн, страховий акт № 00455038 доплата та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 18868,54 грн, а всього 303 867,76 грн. Розмір страхового відшкодування дорівнює вартості відновлювального ремонту автомобіля Мазда (д.р.н. [NUMBER] ), визначеного на підставі рахунків №ЛЕГ-0006666, №ЛЕГ000631. Окремо, на замовлення ПрАТ «СК «УНІКА» було проведено оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням ТЗ (звіт №18173), відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ становить 337 630,84 грн. Зважаючи на викладене, відповідач як винуватець ДТП, в порядку суброгації зобов`язаний відшкодувати позивачеві суму виплаченого ним страхового відшкодування у розмірі 276 072,05 грн. На підставі наведеного позивач просить позовні вимоги задовольнити з підстав викладених в позові. ІІ. ХІД СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2024 року дану справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П. Ухвалою судді від 17.01.2024 року дану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали. 23.01.2024 року від представника позивача, на виконання вимог ухвали судді від 17.01.2024 року, надано заяву про усунення недоліків. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.01.2024 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. 20.05.2024 року від відповідчаки надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить у їх задоволенні відмовити, мотивуючи це наступним. До матеріалів справи позивач додав два страхових акта, перший від 08.10.2021 р. та другий від 24.06.2022 року чому їх два, чому різниця в складанні вісім місяців, на яких підставах таке сталося? Чому виникла та на яких підставах потреба в складанні другого акту? До матеріалів справи позивач долучив копії акту огляду транспортного огляду ТЗ, копії Звіту № 18173, копії ремонтної калькуляції. Всі ці дії позивач, в супереч законодавству України (п. 5.2 методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів: «У разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначення дати, місця та часу проведення огляду ТЗ (після їх узгодження з виконавцем) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомлення про вручення її адресату. У разі іх неприбуття на місце огляду, робиться запис у звіті (акті)». Відповідачка зазначає, що позивач технічний оглядтранспортнго засобу проводив таємно, не повідомив ні її, ні її представника, а тому в неї є сумніви щодо справжньої оціночної вартості пошкоджень, купівлі запчастин, проведених ремонтновідновлюваних робіт. Також відповідачка зазначає, що розрахунок вартості пошкоджень в позовній заяві також в різних частинах позову різний то 303 867,76 грн., то 337 630,84 грн. Крім того, позивач просить компенсувати витрати на надану професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн, зазначаючи, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору, про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Однак в матеріалах позову немає доказів про сплату адвокатських послуг ПрАТ «СК «Уніка»». За такого, враховуючи вищевказане, відповідачка вважає позовні вимоги необгрунтованими, а тому просить відмовити у їх задоволенні. Ухвалою від 12.06.2024 року призначено по справі за позовом ПрАТ «Страхова компанія» «Уніка» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобільно-товарознавчу експертизу проведення якої доручити експертам Регіональної торгово-промислової палати Миколаївській області. На вирішення експертизи поставлено наступні питання: яка вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Mazda», державний реєстраційний номер [NUMBER] ? Ухвалою суду від 04.09.2024 року клопотання судового експерта задоволено, витребувано у позивача ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» цифрові фотозображення виконані під час проведення огляду пошкоджень ТЗ Mazda СХ-5, реєстраційний номер [NUMBER] , роз`яснено судовому експерту Регіональної торгово-промислової палати Миколаївській області, що транспортно-товарознавчу експертизу проводити по матеріалам справи та акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 24.09.2021 року. На виконання вимог ухвали від 04.09.2024 року, ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» надано цифрові фотозображення виконані під час проведення огляду пошкоджень на електроному носії (DVD-диск). Ухвалою суд від 05.02.2025 року повторно призначено у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «Уніка» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобільно-товарознавчу експертизу проведення якої доручено експертам Регіональної торгово-промислової палати Миколаївській області (54005, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 41). На вирішення експертизи поставлено наступні питання: - Яка вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Mazda», державний реєстраційний номер [NUMBER] ? Експертів попереджено про кримінальну відповідальність за ст. ст.384,385 КК України. Витрати на проведення експертизи покладено на [PERSON] . Направлено експерту для проведення автомобільно-товарознавчої експертизи виділені матеріали цивільної справи №490/289/24 з доданими на електронному носії (DVD-диск)фотозображеннями, які виконані під час проведення огляду пошкоджень ТЗ. З урахуванням надмірного навантаження відкладено підготовче судове засідання 20.11.2025 року від [PERSON] надійшла заява, в якій просила долучити до матеріалів справи звіт про незалежну оцінку майна з визначення вартості відновлювального ремонту, з врахуванням коефіцієнту зносу складників автомобіля Mazda СХ-5, р.н. [NUMBER] . Протокольною ухвалою від 10.04.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином причину неявки суду не повідомив. Відповідачка до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала частково, з врахуванням експертної оцінки згідно Звіту №319-25 та сплачених 130 000,00 грн за страховим полісом суми шкоди. Просила зменшити витрати на професійну правову допомогу до 10 000,00 грн. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (Постанова ВС від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц). За такого, суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому вирішені питання, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін, які не з`явились. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.11.2021 року у справі про адміністративні правопорушення № 490/7243/21 визнано [PERSON] винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в прибуток держави у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. У вказаній постанові, яка набрала законної сили , судом встановлено наступне. Згідно протоколу 31.08.2021р. близько 14:40 год. [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Volvo XC 90», реєстраційний номер [NUMBER] , рухалась в м. Миколаєві по вул. Шнеєрсона в напрямку вул. Нікольської та в порушення п.п. 2.3 "б", 10.1, 16.11, дор. знак 2.1 "Дати дорогу" Правил дорожнього руху України, проявила неуважність до дорожньої обстановки та особливостей її змін, виїхала на перехрестя нерівнозначних доріг з вул. Нікольською, не надала переваги у русі та допустила зіткнення із транспортним засобом марки «Mazda CX5» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі. Після зіткнення т/з «Volvo XC 90» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] продовжив самовільний рух та допустив зіткнення із транспортним засобом "ВАЗ 2114" реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. За викладених обставин, суд прийшов до висновку, що [PERSON] допустила порушення п.п. 2.3 "б", 10.1, 16.11, дор. знак 2.1 "Дати дорогу" Правил дорожнього руху України та її дії слід кваліфікувати як вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме: порушення водіями транспортних засобів Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (частина сьома статті 82 ЦПК України). У постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 910/2164/18 та від 08 липня 2019 року у справі № 908/156/18, на які є посилання в касаційній скарзі, вказано, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 320/4938/17 (провадження № 61-26396св18) зазначено, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 822/1468/17, на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, але в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (Svetlana Naumenko v. Ukraine, № 41984/98, §53, ЄСПЛ, від 09 листопада 2004 року). На важливість дотримання принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (див., зокрема, пункт 58 постанови від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, провадження № 12-143гс19; пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19); пункт 82 постанови від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20). Тобто, наявність вини в діях відповідачки у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не оспорюється. Транспортний засіб «Mazda CX5», д.р.н. [NUMBER] належить [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії [NUMBER] . Вищевказаний транспортний засіб застрахований в ПрАТ «СК «УНІКА» відповідно до Договору №015142/4056/0000015 добровільного страхування наземного транспорту від 05.02.2021 року, укладеного між [PERSON] та ПрАТ «СК «УНІКА». Договір чинний до 04.02.2024 року. 01.09.2021 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою №00455038 про подію з ознаками страхового випадку згідно договору КАСКО №№015142/4056/0000015. Відповідно до звіту №18173 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 13.06.2022 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mazda CX5», реєстраційний номер [NUMBER] становить 337630,84 грн (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування та роботи). Згідно рахунків на оплату №ЛЕГ-000631 від 28.09.2021 року та №ЛЕГ-000666 від 15.10.2021 року ТОВ «ЛЕГІОН АВТО» здійснено ремонт автомобіля «Mazda CX5», д.р.н. [NUMBER] на суми 284 999,22 грн та 18 868,54 грн відповідно. При цьому, матеріали справи не містять доказів присутності [PERSON] при проведенні оцінки вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Mazda CX5», реєстраційний номер [NUMBER] , та доказів її повідомлення про дату, час та місце проведення оцінки даного автомобіля. 07.10.2021 року ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт №00455038, яким визначено суму страхового відшкодування у розмірі 284 999,22 грн, яка виплачена ТОВ «ЛЕГІОН АВТО», що підтверджується платіжним дорученням №251274 від 08.10.2021 року. 23.06.2022 року ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт №00455038 доплата, яким визначено додаткову суму страхового відшкодування у розмірі 18868,54 грн, яка виплачена ТОВ «ЛЕГІОН АВТО», що підтверджується платіжним дорученням №030440 від 24.06.2022 року. Як вбачається з витягу з полісу [PERSON] , цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volvo XC 90» реєстраційний номер [NUMBER] застрахована у ТДВ «СК «ГАРДІАН». 07.02.2022 року ТОВ «СК «ГАРДІАН» виплачено ПрАТ «СК «УНІКА» страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль «Mazda CX5», д.р.н. [NUMBER] у сумі 130 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №32014 від 07.02.2022 року. Згідно Звіту №319-25, складеного 20.11.2025 року оцінювачем [PERSON] , на замовлення [PERSON] , вартість відновлювального ремонту, з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників пошкодженого в результаті ДТП - 31.08.2021 року становить 217 147,31 грн з врахуванням ПДВ в запчастинах та лакофарбових матеріалах. ІV. ВИСНОВКИ ТА ПОЗИЦІЯ СУДУ. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №754/5129/15 зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2ст.1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»- виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Спірні правовідносини є комплексними та регулюються главою 67 «Страхування» та главою 82 «Відшкодування шкоди» ЦК України, Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 3 ст. 30 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом статті 979 ЦК України і статті 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором. Приписи статті 29 та пункту 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачають, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом ТЗ з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленого законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №775/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ч. 1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Аналізуючи надані сторонами докази на предмет їх допустимості (одержання в порядку, встановленому законом) суд зазначає, що порядок проведення досліджень та складання кінцевих звітів, експертних висновків тощо з приводу визначення оцінки транспортних засобів та розміру вартості завданих їм пошкоджень, врегульовано «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (в редакції наказу від 24.07.2009 № 1335/5/1159, далі також Методика). Ця Методика розроблена згідно із Законами України «Про судову експертизу», «;Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440, та іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи й оцінки майна (п.1.1. Методики). Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі-КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту (п. 1.2. Методики). Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин (п. 1.3. Методики). Відповідно до приписів п. 34.2., 34.3. Закону №1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Також, відповідно до п.5.2. Методики, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. З системного аналізу приписів зазначений норм випливає, що участь в огляді оцінювачем/експертом КТЗ повино відбуватися за участі інших зацікавлених осіб, зокрема винуватця ДТП та представника страхової компанії, оскільки проведення об`єктивного огляду під час оцінки/експертизи є запорукою дотримання прав усіх учасників правовідносин в подальшому. Будь-яких доказів того, що для огляду експертом викликалися інші зацікавлені особи, ні у висновку експертизи, ні в матеріалах справи немає. Отже, суд вважає, що наданий позивачем Звіт №18173 від 13.06.2022 вчинено з істотними порушеннями порядку проведення досліджень, без дотримання прав інших зацікавлених осіб під час огляду КТЗ, отже не може бути визнаний судом як допустимий доказ. За такого, вирішуючи питання про відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, судом взято за основу Звіт №319-25, складений 20.11.2025 року оцінювачем [PERSON] , на замовлення [PERSON] , на тій підставі, що розмір завданих збитків розрахований у відповідності до вимог Закону України № 3720-ІХ від 21.05.2024 року. Як встановлено судом вище, згідно Звіту №319-25, складеного на замовлення [PERSON] , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mazda CX5», реєстраційний номер [NUMBER] становить 217147,31 грн. Верховний Суд у своїх постановах: від 07.07.2021 у справі № 420/370/19; від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17; від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18; від 18.11.2019 у справі № 902/761/18; від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, враховуючи вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mazda CX5», реєстраційний номер [NUMBER] , встановлену оцінювачем [PERSON] , та враховуючи часткову виплату ТОВ «СК «ГАРДІАН» страхового відшкодування у сумі 130 000,00 грн, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 87147,31 грн (217147,31-130000,00). Щодо стягнення судових витрат. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №4647 від 08.01.2024 року. За такого, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: у сумі 1517,72 грн(87147,31 х 3028/ 173867,76). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, що передбачено пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України. Позивач у позові просив стягнути з [PERSON] на свою користь понесені витрати на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2023 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ФОП [PERSON] укладений договір доручення №1 ВНМ на правові (юридичні - консультативні) послуги) За цим договором довіритель доручає а повірений зобов`язується від імені і за рахунок довірителя вчинити юридичні дії щодо стягнення заборгованості з фізичних і юридичних осіб, до яких довіритель маж права вимоги відповідно до законодавства України. 01 листопада 2023 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ФОП [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до Договору доручення №1 ВНМ від 01 листопада 2023 року, якою пункт 2.2.1. основного договору викладено в наступній редакції: «з метою виконання обов`язків передбачених договором повірений має право залучати до виконання покладених на нього обов`язків про надання правової допомоги адвокатів, адвокатських бюро чи адвокатські об`єднання на договірних засадах.» 02 листопада 2023 року між Адвокатським бюро «Білий» та ФОП [PERSON] укладено Договір №2/23ю про надання правової допомоги. Згідно акту (звіту) прийому-передачі наданих послуг №1/31135 до договору про надання правової допомоги №2/23ю від 01 листопада 2023 року, Адвокатським бюро «Білий» надано правову за позовом ПрАТ «СК «Уніка» до [PERSON] на загальну суму 15 000,00 грн. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких належить розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення між ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Суд вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічний висновок викладений у постанові ВС від 12.02.2026 року у справі № 642/716/22, провадження № 61-2958св25 Враховуючи складність даної категорії справи, та принцип розумності, пропорційності, суд вважає, що заявлені позивачем до відшкодування 15 000,00 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідачки становить надмірний тягар для останньої, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт). Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен бути пропорційним задоволеним позовним вимогам та становити 7500,00 грн. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов протиУкраїни", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). За такого, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про чаткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у сумі 87147,31 грн та судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 1517,72 грн і витрат на правову допомогу у розмірі 7500,00 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 22, 38, 38-1 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1191, 1194 ЦК України та ст.ст. 12, 13, 49, 76, 82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial