Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

У вересні 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за Договором № 3437084 від 30.08.2021 у розмірі 160500 грн та понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн, витрати на правничу допомогу у сумі 25 000 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 30.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір № 3437084, який підписано відповідачем електронним підписом позичальника. Позивач, пославшись на наявність права вимоги, зазначив, що 15.12.2021 ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» таку вимогу, а 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за договорами, в тому числі і за договором № 3437084 від 30.08.2021. Загальний розмір заборгованості [PERSON] за цим договором становить 160500 грн, з яких: 20000 грн заборгованість за тілом кредиту; 138500 грн заборгованість за відсотками, 2000 грн заборгованість за комісіями. Відповідач в позасудовому порядку відмовляється від виконання взятих на себе зобов`язань, а тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. 06 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, заявили клопотання про розгляд справи без їх особистої участі на підставі поданих доказів. Відповідач скористалася своїм правом на відзив (а.с.159-162) та зазначила, що із позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, а у задоволенні позову просить відмовити. Вказує, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату відсотків до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України. Посилається відповідач на правові висновки, викладені у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. Вважає, що позивачем невірно були розраховані відсотки за користування кредитом і такі відсотки були нараховані позивачем поза межами 30-ти денного строку кредитування, а тому їх слід перерахувати. Первісним кредитором кредитні кошти були надані в сумі 20000 грн строком на 30 днів, тобто до 29.09.2021. Суму відсотків відповідач визначає у розмірі 7500 гривень, заперечуючи посилання позивача на пролонгацію кредиту в силу того, що із первинним кредитором будь-яких додаткових угод щодо строку кредиту не укладалося. Заперечує правомірність нарахування комісії в сумі 2000 гривень, вказуючи, що умови кредитного договору не містять деталізації послуг за які така комісія могла б нараховуватися. Представником позивача надіслана відповідь на відзив (а.с.167-174), де вказується, що незгода відповідача із розрахунком наданим позивачем не є підставою для відмови у задоволенні позову. Посилається представник позивача і на положення підпункту б) пункту 2.3.2Договору щодо домовленості сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної обставини щодо якої невідомо настане вона чи ні, як от продовження користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п.1.3, п.2.3.1.1, п.2.3.1.2 Договору. Оновлення графіку платежів не потребує будь-якого іншого оформлення, що погоджено сторонами. Таким чином, кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору. Відповідно до п.2.4.2 Договору, якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно п.1.3 та п.2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків, обумовлених розділом 4 п.3.2.5 договору. Відповідач була вільною при укладенні договору, виборі контрагента та при визначенні умов договору. Комісія за надання кредиту була відображеною і в тексті Кредитного договору, а тому відповідач була обізнана щодо включення комісії до загальних витрат за Кредитним договором. Позов клопочуть задовольнити у повному обсязі. Вивчивши заявлені у справі письмові докази, встановивши вимоги і заперечення сторін, наявні правовідносини і норму права, яка підлягає для застосування до таких правовідносин, суд дійшов висновку про законні підстави для часткового задоволення позову. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. За приписами ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. По справі встановлено, що 30.08.2021 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» було укладено договір про споживчий кредит № 3437084 в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодаця та/або відповідний мобільний додаток та інші засоби (а.с.44-52) Зазначений договір підписаний одноразовим ідентифікатором L97231 Згідно з довідкою про ідентифікацію (а.с.114) клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір № 3437084 від 30.08.2021 ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» Положеннями п.6.1 та п.6.2 вищевказаного договору передбачено, що він укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (оферта). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству . За умовами договору кредитодавець ТОВ «МІЛОАН» надало позичальнику [PERSON] кредит в розмірі 20000 грн строком на 30 днів з 30.08.2021 року по 29.09.2021 року. Відповідно до п.1.5.1 договору передбачено сплату комісії за надання кредиту , яка нараховується за ставкою 10.00% від суми кредиту одноразово. У п.1.5.2 та 1.6 сторони погодили проценти за користування кредитом у розмірі 7500 грн, які нараховуються за ставкою 1.25% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно із квитанцією (а.с.115) ТОВ «МІЛОАН» перерахувало 30.08.2021 о 16:04 20000 гривень. Факт перерахування коштів та зарахування на картковий рахунок належний відповідачу в сумі 20000 грн не заперечується [PERSON] . Із відомості про щоденні нарахування та погашення (а.с.116-118) [PERSON] первинний кредитор нарахував таку заборгованість: 20000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 67500 грн заборгованість за відсотками, 2000 грн заборгованість по комісії. 15 грудня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» уклали Договір відступлення права вимоги № 15/12-2021-22, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 3437084 від 30.08.2021 (а.с.53-61). Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 15/12-2021-22 (а.с.77) ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги із [PERSON] на таку заборгованість: 20000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 67500 грн заборгованість за відсотками, 2000 грн заборгованість по комісії. У подальшому 10 січня 2023 року укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», згідно якого до позивача перейшло право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 3437084 від 30.08.2021 (а.с.53-61), тобто право вимоги із відповідача. У реєстрі (а.с.43) необґрунтовано міститься збільшене нарахування процентів у сумі 138500 грн. Така сума процентів нарахована неправомірно, оскільки згідно Договору відступлення права вимоги № 15/12-2021-22 у п.2.3 Клієнт відступив Фактору право грошової вимоги в частині тих сум заборгованості, які визначені в реєстрі боржників до договору факторингу № 15/12-2021-22 (а.с.77), тобто щодо [PERSON] заборгованість в сумі: 20000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 67500 грн заборгованість за відсотками, 2000 грн заборгованість по комісії. А згідно п.2.1 Договору відступлення № 10-01/2023 від 10.01.2023 за таким Договором до позивача могли перейти тільки ті права, які мав Первісний кредитор. Таким чином, доказами позивачем доведено, що він має право вимоги за кредитним договором № 3437084 від 30.08.2021, однак щодо процентів, то таке право перейшло у сумі відступлених первісним кредитором сум. Виходячи з умов укладеного договору строк дії кредитного договору, який не може перевищувати строку, вказаного у п.2.3.1.2 споживчого договору, вичерпав можливість нарахування відсотків ще за часів прав найпершого кредитора, тобто за часів прав ТОВ «МІЛОАН». З огляду на наведене, суд дійшов висновку про підстави стягнення із відповідача на користь позивача 20000 грн заборгованості за тілом кредиту та 67500 грн заборгованості за відсотками, 2000 грн комісії, а всього 89500 гривень. За приписами ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Отже право на одержання відсотків позикодавцем обмежене строком дії кредитного договору. Вимог про застосування відсотків нарахованих у порядку ст.625 ЦК України позивачем не заявлено. Щодо стягнення, при розв`язанні вказаного позову комісії за обслуговування кредиту суд зазначає наступне. У п. 1.5.1Договору про споживчий кредит № 3437084 від 30.08.2021 року передбачена комісія, пов`язана з наданням кредиту одноразово - 10 % від суми кредиту та дорівнює 2000 грн. Відтак, комісія пов`язана із наданням послуги, зокрема перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" у цьому законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Таким чином, включення до загальної суми заборгованості за кредитним договором комісії є обґрунтованим і узгоджується з умовами укладеного між сторонами договору. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір»). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено на 55,76%, то і судовий збір підлягає стягненню пропорційно, тобто в сумі 1350,50 грн. Також частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України). Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України). Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). З матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2024 позивачем із адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСАНС» укладено договір про надання правової допомоги (а.с.89-93, у заявці про надання правової допомоги на а.с.99 вказано перелік замовлених послуг, актом від 31.08.2025 підтверджено надання повного переліку замовлених послуг. Від сторони відповідача не надійшло заяв щодо судових витрат. Згідно п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому витрати на правову допомогу підлягають стягненню із відповідача на користь позивача також на 55,76%,

Outcome: partial