Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

У червні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів надміру виплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, в якому просив суд - стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради надміру виплачену допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 23 969,53 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18.04.2022 [PERSON] звернулася до управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. На підставі заяви про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.04.2022 відповідачу було видано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.04.2022 №2302-5001181350, після отримання якої відповідач 22.04.2022 подала до управління заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Відповідач оформила на себе допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам, починаючи стягнення з березня 2022 року у сумі 2 000,00 грн. щомісячно. 01.12.2022 [PERSON] самостійно знялась з обліку як ВПО, у зв`язку з поверненням до покинутого місця проживання, проте не подала заяву на припинення виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. У грудні 2023 року спеціалістами управління було встановлено, що відповідач 01.12.2022 була знята з обліку у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, а допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам продовжувала отримувати по грудень 2023 року включно. Виплата допомоги була зупинена та на підставі п. 29 Порядку №332 був проведений розрахунок неправомірно отриманих сум допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі [PERSON] . Банком з рахунку відповідача було повернуто на запит Департаменту 30,47 грн. Сума коштів, яка підлягає поверненню відповідачем складає 23 969,53 грн. До теперішнього часу відповідач надміру виплачені їй кошти не повернула, а тому позивач звернувся до суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.07.2025 дану цивільну справу направлено за підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.09.2025 дану цивільну справу направлено до юрисдикції Олександрівського районного суду Донецької області. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 13.11.2025 дану цивільну справу передано на розгляд Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 12.12.2025 відкрито провадження по справі та визначено її розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд (формування та зберігання) судової справи проводиться в змішаній (паперовій та електронній) формі. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надано заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій він проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 18.04.2022 [PERSON] , [INFO] , була видана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №2302-5001181350. 22.04.2022 [PERSON] було подано заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам Рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 26.04.2022 [PERSON] було призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.03.2022 в розмірі 2 000,00 грн. В результаті верифікації за даними програмного забезпечення в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб позивачем було виявлено, що [PERSON] 01.12.2022 була знята з обліку внутрішньо переміщених осіб у зв`язку з поверненням до покинутого місця постійного проживання. Згідно довідки-розрахунку переплати по особовому рахунку [PERSON] має повернути 23 969,53 грн. надміру виплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. 30.01.2024 на адресу відповідача було направлено повідомлення про повернення надміру виплачених коштів допомоги в сумі 23 969,53 грн. Призначення допомоги здійснюється відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332 (далі Порядку №332). Згідно п. 1 Порядку №332 допомога призначається для забезпечення соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб із числа незахищених верств населення та стимулювання до працевлаштування внутрішньо переміщених осіб працездатного віку. Призначення і виплата допомоги здійснюються з дотриманням вимог Закону України «Про адміністративну процедуру». Відповідно до п. 3 Порядку №332 (в редакції чинні на час виникнення спірних правовідносин) допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень. Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням та дати припинення чи скасування воєнного стану. Внутрішньо переміщені особи несуть відповідальність за достовірність інформації, наданої для отримання допомоги (п.5 Порядку №332). Список внутрішньо переміщених осіб, які звернулися щодо виплати допомоги на проживання, за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку формується Мінцифри на підставі поданих заяв після перевірки інформації та надається державному підприємству Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики один раз на день не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після дня подання заяви внутрішньо переміщеною особою (п.9 Порядку №332). Відповідно до п. 10 Порядку №332 державне підприємство Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики на підставі списків, отриманих від Мінцифри, включає інформацію про внутрішньо переміщених осіб, які подали заяву для виплати допомоги, до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб та щомісяця до 2, 12 і 22 числа формує Реєстри внутрішньо переміщених осіб, які звернулися щодо виплати допомоги на проживання, за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку через АТ Ощадбанк на банківський рахунок (за стандартом IBAN) у банку, в якому відкрито рахунок одержувача. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1)заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі не добросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Згідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положеннями ст.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача підлягає стягненню сума коштів надміру виплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам в розмірі 23 969,53 грн. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved