Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 40765,64 грн та судові витрати, пов?язані із сплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 16000 грн. Позов обґрунтовує тим, що 07.07.2017 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та [PERSON] укладено договір №014/0121/82/0297564. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язався надати клієнту кредит в сумі 27451,20 грн. Строк кредиту 72 місяці з 07.07.2017 ( дата надання кредиту) по 07.07.2023 ( дата погашення кредиту). Також підписавши кредитний договір, клієнт підтвердив, що перед підписанням заяви-договору він повідомлений про усі умови споживчого кредитування в АТ "Райффайзен банк Аваль» та орієнтовну вартість кредиту, що підтверджується підписом клієнта про його ознайомлення з паспортом споживчого кредиту «Кредит готівкою» та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана інформація клієнту є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною. Сторонами узгоджено, щодо правовідносин пов`язаних з укладанням та виконанням умов цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Згідно з умовами договору позичальник зобов`язаний встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі їх наявності) та інші платежі передбачені договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені договором. 21.02.2022 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір № 114/2-48, у відповідності до умов якого АТ «Райффайзен Банк» передає (відступає) ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за плату належні йому права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0121/82/0297564. 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір факторингу № 10-01/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передає (відступає) ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за плату належні йому права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0121/82/0297564. [PERSON] не виконала належним чином умови договору кредиту по поверненню грошових коштів, у зв?язку з чим виникла заборгованість в розмірі 40765,64 грн, з яких заборгованість за основним зобов?язанням ( за тілом кредиту) - 24440,69 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 11569,27 грн; заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору ( з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 4755,68 грн. Просить в примусовому порядку стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідача [PERSON] .. Заяви, клопотання учасників справи. Представник позивача Німченко А.Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду, в судове засідання повторно не з`явилася. Представник відповідача адвокат Буженко Ю.С. в судове засідання повторно не з?явився. 19.01.2026 подав заяву про проведення судового розгляду з його участю в режимі відеоконференції, водночас 21.01.2026 подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Процесуальні дії в справі Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 23.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 23.09.2025. 22.09.2025 представник відповідача адвокат Буженко Ю.С. подав заяву про застосування строку позовної давності, обґрунтовуючи таку тим, що [PERSON] припинила виконувати щомісячні зобов?язання з погашення кредиту 27.02.2021 - дата здійснення останнього платежу, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту банк звернувся 01.07.2025. Договором встановлено позовну давність у три роки, у тому числі до вимог про стягнення неустойки. Враховуючи положення кредитного договору, а також те, що позов поданий 01.07.2025, вважає, що вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» строк виконання яких закінчився 27.02.2024 заявлені поза межами позовної давності. 22.09.2025 позивач подав заперечення на заяву про застосування строку позовної давності. В обгрунтування такої зазначив, що строк договору кредиту, укладеного між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] становить 72 місяці з 07.07.2017 по 07.07.2023. Перебіг позовної давності за цим договором почався 08.08.2023 і повинен був тривати до 08.08.2026. Позовна заява подана до суду 03.07.2025. Жодних письмових повідомлень про припинення договору від сторін не надходило і такі відсутні, позичальник продовжував користуватись кредитними коштами, то таким чином, термін позовної давності щодо заявлення вимог про стягнення заборгованості за таким договором не минув. Водночас відповідно п.12 Перехідних та прикінцевих положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19) , строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 з цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-22» ( із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин, який тривав до 30.06.2023. Відповідно до п.19 Перехідних та прикінцевих положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України зупиняються на строк дії такого стану. Таким чином вважає, що строки позовної давності у даній справі не були пропущені позивачем, а підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні. 23.09.2025 представник позивача подав заяву про уточнення відомостей щодо по батькові відповідача [PERSON] . 23.09.2025 розгляд справи відкладено, у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відрядженні. 30.10.2025 представник позивача Німченко А.Р. подала клопотання про проведення судового розгляду з її участю в режимі відеоконференції, яке судом було задоволено ухвалою від 03.11.2025. Розгляд справи призначено на 04.11.2025, який відкладено до 10.12.2025 через неявку відповідача та його представника. 06.11.2025 представник відповідача подав клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, водночас 07.11.2025 подав заяву про проведення судового засідання у його відсутності. 10.12.2025 судовий розгляд справи було відкладено, у зв?язку із необхідністю долучення позивачем договору кредиту від 07.07.2017, який не відображався в системі «Електронний суд». 19.01.2026 представник відповідача подав клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке судом було задоволено ухвалою від 20.01.2026. 21.01.2026 подав заяву про проведення судового засідання у його відсутності. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 07.07.2017 між відповідачем [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0121/82/0297564, за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 27451,20 грн., зокрема на придбання товарів робіт послуг для задоволення власних потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника в розмірі 24 750 грн. та на сплату страхового платежу на користь страховика в розмірі 2701,20 грн. Відповідно до п.1.1 договору кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору основну суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші обов`язки, визначені договором. Згідно з п.1.1.3-1.1.6 договору кредит надається одноразово 7 липня 2017 р., дата сплати ануїтетних платежів 7-го числа кожного календарного місяця, згідно графіка погашення кредиту та сплати інших платежів, дата повного погашення кредиту 7 липня 2023р., строк кредиту 72 місяці з дати надання кредиту. Відповідно до п.1.1.8 фіксована процентна ставка становить 39, 9 % річних (може бути змінена за згодою сторін шляхом укладання додаткової угоди до договору). Згідно з п.10.6 договору до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням договору застосовується строк позовної давності тривалістю у 70 років. АТ «Райффайзен Банк Аваль» надав кредит [PERSON] відповідно до умов договору в розмірі 27451,20 грн, що стверджується випискою по рахунку від 05.03.2024 та не оспорюється відповідачем. 21.02.2022 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір про відступлення прав вимоги № 114/2-48, у відповідності до умов якого АТ «Райффайзен Банк» передає (відступає) ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за плату належні йому права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0121/82/0297564. Відповідно до реєстру боржників від 09.03.2022 до договору про відступлення прав вимоги № 114/2-48 до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги за договором №014/0121/82/0297564, укладеним з відповідачем на суму 27380,26 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 24440,69 грн, заборгованість за нарахованими процентами 2939,57 грн.. 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передає (відступає) ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за плату належні йому права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0121/82/0297564. Відповідно до реєстру боржників до договору про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит №014/0121/82/0297564, укладеним з відповідачем на суму 36009,96 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 24440,69 грн, заборгованість за нарахованими процентами 11569,27 грн. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №014/0121/82/0297564 від 07.07.2017 заборгованість [PERSON] станом на 25.06.2025 становить 40765,64 грн, з яких заборгованість за основним зобов?язанням ( за тілом кредиту) - 24440,69 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 11569,27 грн; заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору ( з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 4755,68 грн. Мотиви та оцінка суду Між сторонами виникли правовідносини щодо неналежного виконання відповідачем [PERSON] умов укладеного кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з приписами статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Частинами 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частина 1 статті 514 ЦК України зазначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За приписами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. [PERSON] , будучи вільною в укладенні кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, була обізнана з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим погодилася, підписавши договір, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами. [PERSON] отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірі та у строки, зазначеними в кредитних договорах. ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є правонаступником первісного кредитора, що свідчить про належні правові підстави для переходу права вимоги до [PERSON] і товариство вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів. З приводу поданого представником відповідача клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до заявлених позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено відповідну заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відповідно до умов кредитного договору від 07.07.2017 сторони встановили дату повернення кредиту - 07.07.2023. Погашення кредиту та сплати процентів здійснюється позичальником шляхом сплати щомісячно ануїтетних платежів 07 числа кожного календарного місяця згідно графіка погашення кредиту та сплати інших платежів. Відповідно до відомостей вказаних представником відповідача [PERSON] припинила виконувати щомісячні зобов?язання з погашення кредиту 27.02.2021. Отже, з 28.02.2021 у кредитодавця виникло право, у зв`язку з припиненням виконання зобов?язання позичальником, пред`явити вимогу до неї, оскільки саме на цей час кредитодавцю було відомо, що кредитні кошти не повернуті та існує заборгованість. Позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося з даним позовом до суду 03.07.2025. 30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, п. 12 якого визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30 червня 2023 року. Крім того, згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі. Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п.19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач звернувся до суду з даним позовом 03.07.2025 в межах позовної давності, а тому клопотання представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених позовних вимог до задоволення не підлягає. Оцінюючи в сукупності зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є обгрунтованим та підлягають до задоволення, а тому з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути 40765,64 грн заборгованості за договором №014/0121/82/0297564 від 07.07.2017. Судові витрати Щодо вимог про стягнення понесених судових витрат, які складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2422, 40 грн. що підтверджено платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 01.07.2025, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, із відповідача на користь позивача, у зв`язку із задоволенням позову слід стягнути 2422, 40 грн. судового збору. Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі, є й витрати на професійну правничу допомогу. Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 9000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з приписами ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов?язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивач подав: 1) договір про надання правової допомоги № 02-09/2024-7 від 02.09.2024, укладеного між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Фізичною особою -підприємцем [PERSON] ; 2) заявку на надання юридичної допомоги №25 від 01.05.2025 предметом якого є супровід примусового стягнення заборгованості [PERSON] ; 3) витяг з акту №9 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025 , відповідно до яких вивчення документів ( 2 години) становить 4000 грн; позовна заява (4 години)-12000 грн; 4) тарифи на послуги Фізичною особою -підприємцем [PERSON] . Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту (пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Положеннями статей 6, 12, 31, 32 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що право особи на зайняття адвокатською діяльністю зберігається з моменту отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю до зупинення або припинення ним права на зайняття такою діяльністю. Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою (частина 1 статті 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності (підпункт 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). Згідно з відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України Корнійчук Я.П. є адвокатом відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1630 від 24.12.2008, на підставі рішення Харківської обласної КДКА №39 від 24.12.2008. [PERSON] зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як фізична особа-підприємець, основним видом її підприємницької діяльності є діяльність у сфері права. Відомостей, які свідчили б, що адвокат [PERSON] здійснює адвокатську діяльність в іншій формі, а не як фізична особа-підприємець, суду не надано. За таких обставин вимоги про стягнення витрат на професійну правову допомогу є підставними. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved