Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 15.01.2023 [PERSON] звернулася до товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала 15.01.2023 анкету-заяву на кредит №100290726, яка розміщена на офіційному сайті ТОВ «МІЛОАН» tengo.ua.Згідно анкети заяви відповідач погодила суму бажаного кредиту в розмірі 5000 гривень. 15.01.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №100290726, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача F31037. ТОВ «МІЛОАН» видало Куцман Світлані Олександрівні кошти в сумі 5000 гривень шляхом перерахування платежів на картку VISA номер [NUMBER] . Відповідач зобов`язалася повертати кредит в строк передбачений договором, протягом 100 днів, який складається з пільгового періоду 10 днів, що завершується 25.01.2023 та поточного періоду 90 днів, що завершується 25.04.2023. 30.05.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» було укладено Договір відступлення прав вимоги №98-МЛ/Т, із змінами та доповненнями: додаткова угода № 1 від 26.08.2025, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем становить 20450 гривень, а саме: залишок по тілу кредиту 5000 гривень, залишок по відсотках - 14500 гривень, залишок по комісії - 950 гривень. Позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь вказану заборгованість, що становить 20450 гривень, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 гривень. 09.12.2025 ухвалою Старосинявського районного суду Хмельницької області відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. У позовній заяві та в окремій заяві міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутності, заявлені вимоги визнає повністю. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Суд установив. 15.01.2023 [PERSON] звернулася до ТОВ «МІЛОАН» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала 15.01.2023 анкету-заяву на кредит №100290726, яка розміщена на офіційному сайті ТОВ «МІЛОАН» tengo.ua.Згідно анкети заяви відповідач погодила суму бажаного кредиту в розмірі 5000 гривень. 15.01.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №100290726.Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МІЛОАН» та розміщених їх сайті tengo.ua. Після прийняття відповідачем умов кредитного договору з нею було укладено електронний Кредитний договір про споживчий кредит №100290726, який був підписаний відповідачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором F31037. Згідно умов Кредитного договору: Сума кредиту (загальний розмір) складає 5000 гривень (п. 1.2 Кредитного договору); Строк кредиту 100 днів, який складається з пільгового періоду 10 днів, що завершується 25.01.2023 та поточного періоду 90 днів, що завершується 25.04.2023 (п. 1.3, 1.3.1, 1.3.2 Кредитного договору); Комісія за надання кредиту, нараховується за ставкою 19,00 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту становить 950 гривень (п. 1.5.1 Кредитного договору). Порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення визначається у п.1.4 - Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 25.01.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 25.04.2023 (останнього дня строку кредитування). ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало кредит в сумі 5000 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку VISA номер [NUMBER] , вказану відповідачем. Укладаючи Кредитний договір, сторони, передбачили нарахування процентів на наступних умовах: «1.5.2 Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1000 гривень, які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. 1.5.3 Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 13500 гривень, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,0 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного року». 30.05.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» було укладено Договір факторингу №98- МЛ/Т,із змінами та доповненнями: додаткова угода № 1 від 26.08.2025, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №98-МЛ/Т від 30.05.2023, з урахуванням редакції від 26.05.2025, ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] , яка зазначена за № 2027 з заборгованістю 20450 гривень, а саме: залишок по тілу кредиту - 5000 гривень, залишок по відсотках - 14500 гривень, залишок по комісії - 950 гривень. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на дату відступлення права вимоги відповідача перед позивачем становить 20450 гривень, а саме: залишок по тілу кредиту - 5000 гривень, залишок по відсотках - 14500 гривень, залишок по комісії - 950 гривень. 04.11.2025 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості. Однак, відповідач вимогу не задовольнила, погашення заборгованості не здійснила. Позивач надав відомість про щоденні нарахування та погашення кредиту починаючи з 15.01.2023 по 25.04.2023 та виписку з особового рахунку за кредитним договором №100290726 від 15.01.2023 згідно якого станом на 12.11.2025 виникла заборгованість на загальну суму 20450 гривень, що складається: прострочене тіло кредиту 5000 гривень, прострочені відсотки 14500 гривень, заборгованість за комісією 950 гривень. Вказані обставини підтверджуються наступними письмовими доказами: анкетом- заявою на кредит № 100290726, договором про споживчий кредит № 100290726, графіком платежів за договором про споживчий кредит № 100290726 від 15.01.2023, паспортом споживчого кредиту, довідкою про підтвердження одноразового ідентифікатора платіжним дорученням № 26261346 від 26.03.2021, платіжним дорученням 57654280 від 15.01.2023 про перерахунок коштів в сумі 5000 гривень, договором факторингу від 30.05.2023 із додатковою угодою № 1 від 26.08.2025, вимогою від 04.11.2025. Як встановлено з витребуваних у АТ КБ Приватбанк доказів, на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] та 15.01.2023 на дану картку було зарахування коштів в сумі 5000 гривень. Позивач, вказуючи на порушення його законних прав та інтересів, звернувся до суду за захистом таких з позовом про стягнення заборгованості. Таким чином, предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за укладеним кредитним договором. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати такі норми права. Стосовно правонаступництва за борговими зобов`язаннями. Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Досліджені судом докази підтверджують, що ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» за своїм правовим статусом відносяться до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, а тому договори відступлення права вимоги на підставі статті 204 ЦК України є обов`язковими для виконання. Стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Таким чином, оскільки на день звернення позивача до суду зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, тому позивач на законних підставах має право вимагати сплати заборгованості. Висновки суду. Оскільки на день звернення позивача до суду зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту №100290726 від 15.01.2023 відповідач не виконала, тому позивач на законних підставах має право вимагати сплати заборгованості: тіло кредиту - 5000 гривень, відсотків - 14500 гривень; комісії - 950 гривень, а всього 20450 гривень. Позовні вимоги задоволено на 100%. Розподіл судових витрат. Статтею133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмір 2422 гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 гривень. Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2422 гривні 40 копійок, згідно платіжної інструкції від 24.11.2025 №34965, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Щодо компенсації позивачу витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано: договір про надання правової (правничої) допомоги 01.07.2025 № 0107, укладений між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологен»; детальний опис надання послуг до акту №Д/8435 від 12.11.2025; акт №Д/8435 надання послуг (правової (правничої) допомоги від 12.11.2025 на суму 8000 гривень. В детальному описі наданих послуг до Акту №Д/8435 від 12.11.2025 наведений перелік послуг: усна консультація клієнта, щодо перспективи та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором - 30 хв., ознайомлення з матеріалами кредитної справи 2 год., погодження правової позиції клієнта у справі 30 хв., складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта - 3 год. 30 хв., подання заяви до суду від імені клієнта - 1 шт., всього затрачено 6 год. 30 хв. Суд враховує, що дана категорія справ є розповсюдженою та малозначною, розглядається за правилами спрощеного провадження, сама по собі позовна заява не є складною, справа є типовою та не потребує особливих затрат часу на складання позовної заяви та вивчення справи. Пакет документів (додатки), що доданий до позовної заяви є типовим для справ такої категорії та не потребує значного часу та великих зусиль для його зібрання. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Поняття "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично друге поняття відповідає викладеному в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 висновку про те, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи". Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 у справі № 754/8750/19). Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved