Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до Обухівського районного суду Київської області позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказала, що 04.06.1991 року позивач уклала шлюб з відповідачем, від якого мають повнолітнього сина. Просила шлюб розірвати, оскільки сторони тривалий час проживають окремо, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, примирення між сторонами неможливе. Ухвалою судді від 05.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, представник подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позов не надав. У відповідності до порядку, встановленого ст. ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04.06.1991 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина. Інших письмових доказів стосовно спірних правовідносин матеріали справи не містять. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, неявку відповідача суд розцінює як небажання зберегти сім`ю, а тому вважає, що подальше збереження шлюбу подружжя суперечить інтересам позивачки, у зв`язку із чим підлягає розірванню. За ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved