Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін 26 листопада 2025 року позивач [PERSON] звернулася до Хорошівського районного суду Житомирської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб, укладений між ними та який зареєстрований 19 листопада 2005 року виконкомом Іршанської селищної ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, актовий запис № 50. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, поваги та любові, різні погляди на життя та сім`ю. Позивач вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно, зберегти її неможливо. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 04 грудня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу [PERSON] було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами на адресу його зареєстрованого місця проживання, яка підтверджена відповіддю Іршанської селищної ради від 03 грудня 2025 року: [ADDRESS] . Однак, поштове відправлення повернулося до суду з відміткою АТ «Укрпошта» про те, що адресат відсутній за вказаною адресою. Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пунктом 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач повідомлявся судом про розгляд справи шляхом направлення повідомлення за зареєстрованим місцем проживання, що згідно ч.8 ст.128 та п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України є належним повідомленням особи про розгляд справи. У встановлений судом п`ятнадцятиденний строк, відповідач відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв чи клопотань, у тому числі про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, до суду не направив, про причини своєї неявки чи неподання відзиву суд не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований 19 листопада 2005 року виконкомом Іршанської селищної ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, актовий запис № 50. Після державної реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 19 листопада 2005 року. Від спільного подружнього життя сторони мають одну неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 квітня 2011 року виконкомом Іршанської селищної ради Володарсько-Волинського району Житомирської області. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 18 листопада 2025 року та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України. ІV. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд при прийнятті рішення Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із ч. 2 ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 51 Конституції України та ст. 5 СК України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Право одного з подружжя на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу передбачено ч. 1 ст. 110 СК України. Переходячи до вирішення спору по суті, суд керується положеннями ст. 112 СК України. Відповідно до ч. 1 цієї статті, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач у позовній заяві категорично наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи, що сім`я розпалась, а збереження шлюбу є неможливим. Відповідач, будучи обізнаним про наявність у суді справи про розірвання шлюбу, не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву, в якому міг би висловити свої заперечення проти позову або просити суд надати строк для примирення. Така процесуальна пасивність відповідача та його повна байдужість до судового процесу розцінюється судом як опосередковане підтвердження доводів позивача про фактичний розпад сім`ї. Відсутність з боку відповідача будь-яких дій, спрямованих на збереження шлюбу, свідчить про те, що шлюбні відносини між сторонами існують лише формально, а збереження такого шлюбу не відповідає волі та інтересам принаймні одного з подружжя позивача. Оскільки відповідач не виявив жодного бажання зберегти сім`ю, суд доходить висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не просила суд про відновлення свого дошлюбного прізвища. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved