Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

16 липня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі-ТОВ «ФК«Кредит-Капітал») через свого представника Усенка М.І. звернулося до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №2283508 від 29.12.2020 року у сумі 24700,00 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 29 грудня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі-ТОВ «Мілоан») та [PERSON] уклали Кредитний договір №2283508, згідно з умовами якого відповідачка отримала на умовах строковості, зворотності, платності кредит розмірі 5000 грн 00 коп на умовах, визначений кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначені договором. ТОВ «Мілоан» у повному обсязі виконав умови кредитного договору, надавши відповідачці кредит у визначеному умовами кредитного договору розмірі, однак відповідачка зі свого боку не виконала умов кредитного договору, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 24700,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 5000,00 грн, заборгованість за процентами 18750,00 грн, заборгованість за комісією 950,00 грн. Як зазначає позивач, 08 квітня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит- Капітал» (далі-ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») відповідно до чинного законодавства України був укладений договір факторингу №66-МЛ, згідно з умовами якого відбулося відступлення права грошової по відношенню до осіб, які являються боржниками ТОВ «Міолан», у тому числі і до [PERSON] за кредитним договором № 2283508 від 19 грудня 2020 року. Посилаючись на викладені обставини, беручи до уваги виконання у повному обсязі первісним кредитором умов кредитного договору та невиконання відповідачкою його умов щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у зазначеному розмірі, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на надання професійної правничої допомоги у сумі 8000 грн 00 коп. Ухвалою від 28 липня 2025 року Приморський районний суд м.Одеси передав цивільну справу на розгляд Білгород-Дністровському міськрайонному суду Одеської області за підсудністю. 26 серпня 2025 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області передав справу за підсудністю до Татарбунарського районного суду Одеської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 листопада 2025 року справу передано судді Дем`яновій О.А. 18 листопада 2025 року Татарбунарським районним судом Одеської області винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився. У прохальній частині позову просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника ТОВ «Кредит-Капітал». Відповідачці судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку за місцем її проживання направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками та отримані нею із зазначенням дати отримання 11 грудня 2025 року та підписом. 19 грудня 2025 року представник відповідачки-адвокат Бролінський Р.О. через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому не оспорював факт укладання кредитного договору, отримання відповідачкою кредитних коштів у розмірі 5000,00 грн та частково визнав позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Зазначив, що умовами договору №2283508 від 29.12.2020 року визначено, що кредит надається на 30 днів. Таким чином, позикодавець ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами у п.п.1.1-1.5.1 Кредитного договору строку кредитування, тобто до 28.01.2021 року. При цьому згідно з умовами Кредитного договору орієнтована загальна вартість кредиту, що складається з суми розміру кредиту та витрат позичальника за кредитом складає 9700,00 грн. Посилаючись на вимоги ст.ст.530,1048,1050 ЦК України, вказав, що після закінчення строку дії кредитного договору 28.01.2021 року, у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. З урахуванням встановленого, відповідачка визнає, що взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, у передбачений в договорі строк кошти не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за кредитним договором, розмір якої в межах строку дії договору становить у загальному розмірі 9700,00 грн, а саме: за тілом кредиту в сумі 5000,00 грн, комісії за надання кредиту 950,00 грн та відсотків за користування кредитом у сумі 3750,00 грн. Також, представник відповідачки частково визнав вимоги щодо стягнення з [PERSON] судового збору у сумі 951,27 грн та відшкодування правничої допомоги у розмірі 3141,60 грн пропорційно до розміру позовних вимог з урахуванням їх часткового визнання відповідачкою. 24 грудня 2025 року представник позивача через підсистему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, в якому вважає аргументи у відзиві на позовну заяву представника відповідачки безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання. Вказав, що п.6.3. кредитного договору, Приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного Договору позичальниця також погодилася з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами та Графіком розрахунків) Договору в цілому та підтверджує, що вона ознайомлена, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщенні на вебсайті Товариства, що є невід`ємною частиною цього Договору. Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання кредиту. Відповідачка перед укладенням договору самостійно ознайомилася з Правилами кредитування для прийняття усвідомленого рішення, тому відповідальність стосовно ознайомлення з цими правилами лежить виключно на ній. Також, звернув увагу суду на положення п. 2.2.3. Кредитного договору, які визначають, що якщо після настання дати встановленої в п.1.4 Договору Позичальник продовжуватиме користуватись кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинено або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому сторони погодили, що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі в будь-який момент без погодження з Позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання Позичальником зобов`язання за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішення Товариства. З даними умовами позичальниця була ознайомлена при укладенні кредитного договору, відтак, жодних нарахувань поза строком кредитного договору здійснено не було. Посилаючись на належне ознайомлення позичальниці з умовами кредитного договору, строком кредитування та нарахуванням відсотків за користування кредитом, можливість у разі незгоди відмовитися від укладання договору, у подальшому свідоме підписання [PERSON] даного кредитного договору, беручи до уваги, що кредитодавцем у повному обсязі виконані усі умови договору, у тому числі щодо нарахування процентів за кредитним договором №2283508, просив задовольнити вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст.19,279 ЦПК України вказана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку спрощеного позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29 грудня 2020 року [PERSON] подала кредитодавцю Анкету-заяву на кредит № 2283508, якою погоджено умови кредитування по її заяві 2283508 та замовила суму кредиту у розмірі 10600.00 грн., замовлений строк - 30 днів, при цьому їй погоджено суму кредиту - 5000.00 грн., комісія за надання: 19.00% одноразово, ставка процентів: 2.50 % за кожен день користування (а.с.9-9зворот). Довідкою про ідентифікацію ТОВ "Мілоан " підтверджує, що [PERSON] , дата народження [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з якою укладено договір 2283508 від 29.12.2020, ідентифікована Товариством з обмеженою відповідальністю "МІЛОАН". Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснено 29.12.2020 о 15:59 шляхом направлення одноразового ідентифікатора U10981 на телефонний номер позичальниці [NUMBER] (а.с.11 зворот). Таким чином, 29 грудня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 2283508 (а.с.9зворот-11). Згідно з п.п.6.1., 6.2. Цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через веб-сайт miloan.ua та або відповідний мобільний додаток. Розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор 4 (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Після укладення цей Кредитний договір розміщується в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено Позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими Позичальником Товариству. Приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного Договору Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами та Графіком розрахунків) Договору в цілому та підтверджує, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua та є невід`ємною частиною цього Договору (п. 6.3.Договору). Пунктами 6.4.,6.5 Договору передбачено укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Пунктом 1.2. Кредитного договору сторони погодили суму кредиту, яка становить 5000.00 грн. у валюті: Українські гривні. Кредит надається строком на 30 днів з 29.12.2020. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 28.01.2021 (п.п.1.3., 1.4. Договору). При цьому загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити Позичальник за цим Договором (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 4700.00 грн. в грошовому виразі та 1,144.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 9700.00 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтована реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а Кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що Позикодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі (п. 1.5.Договору). Відповідно до п.1.5.1. Договору комісія за надання кредиту: 950.00 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом згідно з п. 1.5.2.Кредитного договору становлять 3750.00 грн., які нараховуються за ставкою 2.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. За змістом п. 2. Договору кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. 2.2.1. Позичальник сплачує Позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом У розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2, 1.6. Договору відповідно. Згідно з п. 2.2.2. Договору нарахування Позикодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору. Пунктом 2.3. Договору передбачено пролонгацію кредиту. Так, позичальник за наявності відповідної пропозиції Позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку Заборгованості по кредиту (п. 2.3.1. Договору). За змістом п.2.3.2. Договору волевиявлення позичальника продовжити строк користування повернення кредиту та укладення угоди про це, згідно п.6.14. Правил, підтверджується здійсненням ним відповідного платежу у спосіб, визначений п.2.5 Договору. Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4. Договорy (п. 2.4.1.Договору). Обов`язки позикодавця визначені п.3. Договору, зокрема, на умовах, передбачених п. 2.1 цього Договору, в сумі, що передбачена п. 1.2. цього Договору, надати Позичальнику кредит в порядку, визначеному в цьому Договорі. Прийняти від Позичальника або іншої особи належне виконання зобов`язань за цим Договором. (3.1.1., 3.1.2. Договору). Позичальник зобов`язаний згідно з п.3.3.2. Договору повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим Договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.6. та п. 2.4. цього Договору. У разі порушення строків повернення кредиту на вимогу Товариства сплатити пеню (п. 3.3.3. Договору). При цьому пеня у разі прострочення Позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, складає 0,00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення (п.4.1 Договору). Пунктом 3.2.6. Договору передбачено також право позикодавця відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. Пунктом 7. Договору сторони також погодили строк дії договору, порядок внесення змін, доповнень та розірвання договору. Так, згідно з п. 7.1. Договору він складається з Правил та індивідуальної частини, набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 цього Договору. Строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись не пізніше дати встановленої п.1.4 Договору. Аналогічні відомості про умови Кредитного договору містяться також у Правилах надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (в редакції від 29.12.2020 року) (а.с.5-9). При підписанні кредитного договору позичальниця ознайомлена з Графіком розрахунків, згідно з яким датою платежу визначено 28.01.2021, до сплати належать суми кредиту 5000,00. Комісія за надання кредиту 950,00 грн, проценти 3750,00, разом 9700,00 (а.с.11). Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За загальним правилом (частина 1 статті 12 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1ст. 642 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. У ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію"). Наведене у свою чергу свідчить про належне укладення кредитного договору шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що договір про надання кредиту підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто є належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Підписанням Договору відповідачка підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка підписала Кредитний договір №2283508 від 29.12.2020 року в електронному виді. Висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Платіжним дорученням №6569879 підтверджується перерахування 29.12.2020 року первісним кредитором ТОВ «Мілоан» на рахунок [PERSON] № [NUMBER] коштів згідно договору 2283508 у сумі 5000,00 грн (а.с.11). Із відомостей АТ КБ «ПриватБанк», наданих на виконання ухвали Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 листопада 2025 року слідує, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ) та по рахунку(ах) [NUMBER] ( [NUMBER] ) було зарахування коштів на суму 5000.00 грн від 29-12-2020 року. Клієнт [PERSON] верифікована шляхом підписання Анкети-заяви по ідентифікації клієнта від 17-08-2018 р. (а.с.53). Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачці кредит в розмірі 5000,00 грн., що підтверджується наданими позивачем та витребуваними судом за клопотанням позивача доказами, а також не заперечується самою відповідачкою. У подальшому, відповідачка всупереч умовам кредитного договору, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушила вищезазначені умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернула в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконала всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Процесуальний обов`язок, передбачений ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідачкою не виконано та не надано доказів, які б підтверджували належність виконання нею зобов`язання за кредитним договором або відсутність обов`язку його виконання. Крім того, положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010). У порушення зазначених умов кредитного договору відповідачка жодних платежів за кредитним договором не здійснювала, кредитні кошти не повернула та не сплатила відсотки за користування кредитом, у зв`язку з чим згідно з розрахунком, наданим первісним кредитором ТОВ «Мілоан», станом на 29.03.2021 року у [PERSON] за Кредитним договором № 2283508 утворилася заборгованість у загальному розмірі 24700,00 грн, з яких: 5000,00 грн -тіло кредиту, 18750,00 грн - проценти за користування кредитом, 950,00 грн - комісія за оформлення кредиту (а.с.12). При цьому Товариство не здійснювало нарахування штрафних санкцій за Договором на період, визначений п. 6 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про споживче кредитування». Судом також встановлено, що 08 квітня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений Договір відступлення прав вимоги № 66-МЛ, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с.13-14). Згідно з п.п.1.1. 1.2. 1.3. Договору відступлення прав вимоги на умовах, встановлених цим Договором, Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, Новий Кредитор заміняє Кредитора у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. Відповідно до п.6.1. Договору відступлення прав вимоги у відповідності до умов цього Договору Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові Права вимоги до Боржників які виникли у Кредитора внаслідок укладення з Боржниками Кредитних договорів та надання Кредитором Боржникам кредитних коштів, та які входять до Портфелю Заборгованості. Загальний розмір Портфеля Заборгованості Боржників, Права вимоги до яких відступаються, складає 62 302 183 (шістдесят два мільйони триста дві тисячі сто вісімдесят три) грн. 77 коп. станом на дату підписання Сторонами цього Договору. За змістом 6.2.3 Договору відступлення прав вимоги права Вимоги переходять до Нового Кредитора з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого Новий Кредитор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. 6.2.4. 6.3. 6.4. При цьому виконання Новим Кредитором та Кредитором умов, що визначені цим пунктом, с необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення Права Вимоги. Додаткового оформлення відступлення Права Вимоги у цих випадках не вимагається. Відступлення Права Вимоги за цим Договором здійснюється без згоди Боржників (п.с.6.2.4 Договору відступлення прав вимоги). Відповідно до ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного пронесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ст.ст. 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Актом приймання-передачі від 08 квітня 2021 року згідно з вимогами п. 8.3 Договору відступлення прав вимоги №66-МЛ від 08 квітня 2021 р. ТОВ «Мілоан» передав, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняв Реєстр Боржників Кредитора від 08 квітня 2021 року, складений за формою згідно із Додатком № 1 до Договору. Кількість боржників: 3550 Загальна сума заборгованості: 62 302 183 грн 77 коп (а.с.15). Платіжною інструкцією (безготівковий переказ в національній валюті) № 28520 від 08.04.2021 року підтверджується сплата позивачем компенсації за придбання ( відступлення) Прав Вимоги згідно п. 7.1 Договору відступлення права вимоги №66-МЛ від 08.04.2021 р на розрахунковий рахунок ТОВ «Мілоан» коштів у сумі 3 888 933,81 грн (а.с.15). Із Витягу з Реєстру боржників до Д Договору відступлення права вимоги №66-МЛ від 08.04.2021 вбачається, що до позивача перейшло право вимоги за заборгованістю до [PERSON] за кредитним договором №2283508 у загальній сумі 24700, 00 грн. Загальна сума заборгованості складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 5000,00 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 18750,00 грн (а.с.14зворот). Отже, суду надані відповідні документи на підтвердження переходу права вимоги до відповідачки, як боржника, за кредитним договором №2283508 від 29.12.2020 року у визначеному первісним кредитором розмірі та після переходу права вимоги жодні додаткові нарахування не здійснювалися. 09 липня 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надіслав відповідачу досудову вимогу за вих. №20626717, якою повідомив його про перехід до товариства права вимоги за його заборгованістю, а також вимагало від [PERSON] виконати зобов`язання перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за Договором №2283508 від 29.12.2020 року, а саме: негайно погасити заборгованість у сумі 24700 грн. на зазначені у вимозі реквізити позивача (а.с.15зворот). Доказів виконання відповідачкою зазначеної вимоги товариства та повного чи часткового погашення вказаної у вимозі суми заборгованості матеріали справи не містять. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до нового кредитора. З наданих суду доказів вбачається, що під час укладення кредитного договору №2283508 від 29.12.2020 року сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, строк кредиту, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису. Таким чином, укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання. Позивач, як новий кредитор отримав право вимоги до боржниці [PERSON] , а доказів визнання недійсним вказаного вище договору відступлення прав вимоги, як і доказів того, що його дійсність оскаржується у судовому порядку стороною відповідача суду не надано. Також у судовому провадженні не заперечено факту правомірності укладення такого договору. Оскільки відповідачка в порушення умов кредитного договору, а також статей 509,526,1054 ЦК України свої зобов`язання не виконала та не здійснила погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, то у неї утворилася заборгованість перед позивачем (як новим кредитором). З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5000,00 грн. Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом у сумі 18750,00 грн та щодо цієї вимоги суд дійшов наступних висновків. За змістом п.2.2.1. Позичальник сплачує Позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом У розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2, 1.6. Договору відповідно. Згідно з умовами Кредитного договору, погодженими сторонами та викладеними у п.1.5.2. Кредитного договору проценти за користування кредитом складають 3750.00 грн. та нараховуються за ставкою 2.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Пунктом 1.6. Кредитного договору визначено стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом, яка становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2.3 цього Договору. Отже, розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Крім того, проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст.ст.1048,1056-1ЦК України. При цьому відповідачка розуміла розмір відсотків, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів, що нею під сумнів не ставиться. Між тим, умовами Кредитного договору у п.1.4 сторони погодили термін (дату) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 28 січня 2021 року та те, що кредит надається строком на 30 днів з 29 грудня 2020 року (п.1.3 Кредитного договору). Отже, сторонами чітко визначені строки, в межах яких відповідачка користуватиметься кредитом та сплатити відсотки за користування ним, а саме 30 днів. При цьому, укладаючи Кредитний договір сторони погодили можливість його пролонгації у пункті 2.3 Договору. Так, Позичальник за наявності відповідної пропозиції Позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку Заборгованості по кредиту. За наявності між сторонами відповідної домовленості (акцептованої Позичальником пропозиції Позикодавця відповідно до розділу 6 Правил), а також на підставі п.3.2.7 Договору, пролонгація може здійснюватись інших умовах ніж передбачено цим пунктом (п. 2.3.1. Кредитного договору). Згідно з п.2.3.2. Кредитного договору волевиявлення Позичальника продовжити строк користування повернення кредиту та укладення угоди про це, згідно п.6.14. Правил, підтверджується здійсненням ним відповідного платежу у спосіб, визначений п.2.5 Договору. Між тим, перевіряючи наданий розрахунок заборгованості на відповідність умовам кредитного договору, суд зазначає, що нарахування відсотків проведено із порушенням вищевказаної умови Кредитного договору, тобто, у тому числі, поза межами 30-денного строку. При цьому відповідачкою не були здійснені дії, необхідні для пролонгації дії Кредитного договору, визначені та погоджені сторонами у пункті 2.3 Договору. Матеріали справи та розрахунок заборгованості не містять даних про здійсненням нею відповідного платежу у спосіб, визначений п.2.5 Договору, оскільки [PERSON] не здійснювала за кредитом жодних платежів. Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав у первісного кредитора та позивача здійснювати нарахування відсотків за користування кредитом у період, що перевищує погоджений сторонами 30-денний строк. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог про стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом в розмірі 3750,00 грн. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, позивач також просив стягнути з [PERSON] комісію у сумі 950 грн 00 коп. Представник відповідачки у відзиві на позов вимоги про стягнення комісії визнав. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). А відтак, визнання представником відповідача вимоги позивача щодо стягнення комісії не є безумовною підставою для задоволення цієї вимоги. Комісія пов`язана із наданням послуги, а саме за оформлення кредиту. Вирішуючи питання про стягнення комісії з відповідачки, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною третьою вищезазначеної статті передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Отже, враховуючи принципи справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі №524/5152/15(провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.» Банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк не уповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом чи за надання кредиту, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту банку безоплатно. Отже, пред`явлені позивачем вимоги щодо сплати відповідачкою комісії за користування кредитом є нікчемні і не підлягають задоволенню. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісією в сумі 950 грн 00 коп не підлягають задоволенню. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, враховуючи те, що відповідачем не було належним чином виконано умови вищезазначеного кредитного договору, а також ним не було спростовано вищезазначених обставин, на які позивач посилається як на підставу позову, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідачки суми заборгованості за тілом кредиту відповідно до умов укладеного договору та процентів за користування кредитом. Визначаючи розмір понесених судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджено платіжною інструкцією №14310 від 04/07/2025, яка міститься у матеріалах справи. Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у сумі 8750,00 грн, що становить 35,43% від пред`явленої позивачем суми стягнення, при поданні позовної заяви сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн, відтак до стягнення з [PERSON] на користь позивача належить судовий збір у сумі 858,26 грн. (2422,40х35,43/100). Також, представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано Договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «Кредит Капітал» та Адвокатським об`єднанням "Апологет" (а.с.16 зворот), Акт наданих послуг №628 від 06.07.2025 року та Детальний опис наданих послуг до вищевказаного Акту щодо заборгованості [PERSON] (а.с.17). Згідно з п.п.1.1.,1.2. цього Договору клієнт замовляє, приймає та оплачує, а Виконавець надає Послуги правової (правничої) допомоги, адвокатського захисту, представництва Клієнта у всіх судах загальної юрисдикції, а також у відносинах з юридичними особами незалежно від форми власності, та надає інші Послуги, необхідні для забезпечення належного захисту прав і законних інтересів Клієнта. Цим Договором Клієнт призначає Виконавця своїм представником. Відповідно до Акту наданих послуг №628 від 06.07.2025 року його підписанням сторони підтверджують факт надання Адвокатським об`єднанням та прийняття Клієнтом послуг відповідно до положень укладеного ними Договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року. Виконавцем надано Клієнту, а Клієнтом прийнято послуги згідно Договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року за заборгованістю [PERSON] у сумі 8000,00 грн. На виконання Договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року та Акту №628 від 06.07.2025 року, АО «Апологет» надав детальний опис наданих послуг за період з 02.07.2025 по 06.07.2025 року у справі про стягнення заборгованості за Кредитним договором №2283508, де боржником є [PERSON] у сумі 8000,00 грн. Отже, адвокатом надано суду докази щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Таким чином, суд під час вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оцінивши обґрунтованість пред`явлених вимог, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення цієї вимоги у повному обсязі з огляду на наступне. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. При цьому згідно з п.6 Акту №682 від 05.09.2025 року Клієнт зобов`язаний зробити перерахунок суми наданих послуг на рахунок Виконавця протягом 1 року з моменту підписання Акту. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт (постанова Верховного Суду від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22). Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. Враховуючи на відсутність клопотання відповідачки щодо зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, суд,

Outcome: partial