Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

ТОВ «Кошельок» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним договором № 3359316119-558436 від 24.12.2021 в розмірі 19 746,50 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позову вказав, що 24.12.2021 року між [PERSON] та ТОВ «КОШЕЛЬОК» було укладено договір № 3359316119-558436 за допомогою веб-сайту (https://koshelok.ua/), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «КОШЕЛЬОК», в рамках якої реалізується технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Однак відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за договором, лише частково сплативши заборгованість за договором в розмірі 850,00 грн.. у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за Договором № 3359316119-558436 від 24.12.2021 в загальному розмірі 19 746,50 грн., яка складається з: заборгованість за сумою кредиту - 5 750,00 грн.; заборгованість за відсотками за користування позикою - 13 996,50 грн. Заперечуючи позовні вимоги, відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до позовних вимог ТОВ «КОШЕЛЬОК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3359316119-558436 від 24.12.2021 в загальному розмірі 19746,50 грн., відмовивши в задоволені позову повністю. Відповідач зазначає про недоведеність позивачем суми заборгованості, нарахування відсотків поза межами погодженого сторонами строку кредитування, а також заперечує щодо відсутності згоди боржника на продовження строку кредитування кредитними коштами. Посилання позивача на п.п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, за яким строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 21.01.2022 року до 20.04.2022 року, за ставкою 2,2% на добу, не відповідає правовій природі відкладальної обставини, визначеної ст.212 ЦК України. Отже, відповідна умова договору передбачає автоматичну пролонгацію кредиту, що відбувається не внаслідок настання невизначеної події, а через одностороннє волевиявлення позивальника. Таким чином, у договорі відсутня справжня «відкладальна обставина», а має механізм односторонньої зміни строків зобов`язання, що суперечить законодавству. Отже посилання позивача на ст.212 УК України є юридично необгрунтованими. Кредитор самовільно продовжив строк користування кредитом на 90 днів, що свідчить про недотримання принципів добросовісності. Крім того, позивач не зазначає, за які саме періоди здійснено розрахунок заборгованості, не визначає період, протягом якого виникла заборгованість. Також позивач посилається на «правила кредитування», розміщені на сайті, однак не довів, що саме ці правила діяли 24.11.2024 року. Відповідач зазначає, що йому не надходив і він не отримував примірник кредитного договору ні в електронні, ні в паперовій формі. Таким чином він був позбавлений можливості ознайомитися з умовами договору, що суперечить вимогам ст.ст.11,12,13 ЗУ «Про електронну комерцію», які передбачають обов`язкове доведення до відома споживача змісту правочину, укладеного в електронній формі, та підтвердження факту його акцепту. На на підставі викладеного просить суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2025 року справу було передано на розгляд судді Рижко Г.О. Ухвалою судді від 29.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 28.10.2025 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла запитувана інформація. 11.11.2025 року відповідач подав відзив на позов. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2025 вказану справу передано на розгляд судді Ярмолі О.Я. Ухвалою судді від 27.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено справу до розгляду з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявні клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримано. Відповідач [PERSON] подав заяву в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, при розгляді справи просив врахувати правову позицію викладену у відзиві поданих до суду. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, заперечень, дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 24.12.2021 року між [PERSON] та ТОВ «КОШЕЛЬОК» було укладено договір № 3359316119-558436 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Згідно умов Кредитного договору, ТОВ «Кошельок» зобов`язалось надати [PERSON] кредит у сумі 5 750,00 грн. (п.1.1 договору, р.3 паспорту кредиту); початковий строк кредитування, становить 28 днів, ( п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків); Дисконтна відсоткова ставка, становить 2,15% на добу за початковий строк кредитування (Лояльний період) визначений п. 3.6. п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2. графіку розрахунків); Базова процентна ставка, становить 2.2% на добу за продовжений строк користування кредитом визначений п. 3.5., п. 3.6., п. 3.7., п. 3.8. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 4. графіку розрахунків) Вказані умови також узгоджено Сторонами у Паспорті споживчого кредиту, що також підписаний Відповідачем. Пунктом 3.6. кредитного договору, за якими позичальник був попередньо ознайомлений та погодився, встановлено, що сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення початкового Періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК, що має наслідком подовження строку користування Кредитом на умовах визначених п.3.7. та п.3.8. Згідно п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 21.01.2022 року до 20.04.2022 року, за ставкою 2,2% на добу. На виконання п.1.1. договору та визначеного зобов`язання щодо надання кредиту, позивач перерахував кредитні кошти в розмірі 5 750,00 грн., на банківську картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується копією платіжного доручення, та копією довідки-повідомлення про перерахування коштів від фінансово розрахункової установи. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 3359316119 558436 [PERSON] , на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 3359316119-558436 на загальну суму 850,00 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту З розрахунку заборгованості за кредитним договором, вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем в загальному розмірі складає - 19 746,50 грн., яка складається з: заборгованість за сумою кредиту: 5 750,00 грн.;- Заборгованість за відсотками за користування позикою: 13 996,50 грн. Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 28.10.2025, на виконання ухвали суду про витребування доказів, на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] . Крім того, до справи додано виписку з рахунку по картці № [NUMBER] за період 23.12.2021 - 25.12.2021 щодо зарахування даних. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При укладенні кредитного договору сторони досягли згоди щодо предмету та строку дії договору, порядку його укладення. Устатті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитним договором відповідач порушує взяті на себе зобов`язання за цим Договором. Як вбачається з положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного «повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Дослідженням письмових доказів встановлено, що договір № 3359316119-558436 від 24.12.2021 року укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо його укладення. Отже, оскільки відповідач порушив зобов`язання, встановлені Кредитним договором № 3359316119-558436 від 24.12.2021, докази своєчасної та повної оплати заборгованості за цим Договором в матеріалах справи відсутні, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми заборгованості за цим Договором у розмірі 19 746,50 грн. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості перед позивачем. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача в даному спорі, суд зазначає наступне. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Позивач не пропустив строк позовної давності для звернення до суду з такими позовними вимогами, оскільки під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). А також, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії ( п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). Отже, строк позовної давності за кредитним договором від 24.12.2021, в силу приписів п.п.12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було продовжено спочатку на строк дії карантину, а пізніше на строк воєнного стану, введеного з 24.02.2022. Законом № 4434-IX від 14.05.2025, з 4 вересня 2025 року відновлено перебіг строків позовної давності, що були призупинені на період воєнного стану та карантину (з 2 квітня 2020 року). Отже, аналіз вищенаведених норм законодавства та фактичних обставин справи дає підстави дійти висновку, що позовна заява ТОВ «Кошельок» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором подана до суду в межах строку позовної давності, оскільки його перебіг був зупинений до 04.09.2025 р. Таким чином, визначена статтею 257 Цивільного кодексу України, позовна давність продовжена та станом на дату звернення з позовними вимогами не спливла. Щодо судових витрат позивача суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Представником позивача заявлене клопотання щодо стягнення з відповідача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що становлять 10000,00 грн. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги між Адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери» та ТОВ «КОШЕЛЬОК» від 12.02.2025 укладено договір про надання правової допомоги. На підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатом, окрім договору про надання професійної правничої допомоги від 12.02.2025, додано додаток до договору про вартість послуг від 11.08.2025р. Відповідно до положень частини 3 ст.141 ЦПК України: при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні судом розміру витрат на професійну правничу допомогу судом враховується, що представник позивача не був присутнім в судовому засіданні, спори вказаної категорії є поширеними та не мають особливої складності, а обсяг наданих адвокатом послуг фактично складається лише зі складення позовної заяви, підготовки та друку необхідних документів. Вирішуючи питання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує, що: - не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21); - при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц). Отже, суд приходить до висновку, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи. Тож,

Outcome: approved