Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

[PERSON] через адвоката Куліша Юрія Анатолійовича звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до ТОВ «Гетьманське», в якому представник позивачки просив достроково розірвати договір оренди землі №1914 від 06.01.2012 (змінений додатковими угодами №42 від 01.01.2017, б/н від 06.09.2018 та б/н від 01.12.2022, які є його невід`ємними частинами), щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,7531 га, з кадастровим номером 7421484800:07:000:0095 та припинити речове право на вказану земельну ділянку, а саме право оренди, зареєстроване за ТОВ «Гетьманське», номер запису про інше речове право №24842381. Крім цього, представник позивачки просив стягнути з відповідача на користь позивачки орендну плату за користування вказаною земельною за 2023 та 2024 роки у розмірі 11304,00 грн із подальшим вирахуванням із цієї суми обов`язкових платежів. Також адвокат Куліш Ю. А. просив стягнути з ТОВ «Гетьманське» на користь [PERSON] судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є власницею земельної ділянки площею 3,7531 га з кадастровим номером 7421484800:07:000:0095, яка розташована на території Володимирівського старостинського округу Городнянської міської ради Чернігівської області (раніше Ільмівської сільської ради). На підставі договору оренди землі № 1914 від 06.01.2012 позивачка передала належну їй земельну ділянку 3,7531 га з кадастровим номером 7421484800:07:000:0095в оренду СТОВ «Іскра» строком на 5 років. 01.01.2017 між позивачкою та СТОВ «Іскра» було укладено додаткову угоду № 42 до договору оренди землі від 06.01.2012, якою зазначений договір в цілому було викладено в новій редакції. Відповідно до нової редакції договору: договір вважається укладеним до 10.12.2027 (п. 3.1); орендна плата вноситься в грошовій формі в розмірі 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 2355,02 грн за рік (п. 4.1); обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше) (п. 4.4); орендна плата вноситься до 31 грудня (п. 4.8). На підставі додаткової угоди від 06.09.2018 до договору оренди землі №1914 від 06.01.2012, укладеної між позивачкою, СТОВ «Іскра» та ТОВ «Гетьманське» право оренди земельної ділянки перейшло до ТОВ «Гетьманське». Вказана додаткова угода у позивачки не збереглася, проте факт переходу на її підставі право оренди до відповідача підтверджується тим, що наступна додаткова угода від 01.12.2022 до вказаного договору оренди земельної ділянки вже була укладена між позивачкою та відповідачем, орендна плата за оренду належної позивачці земельної ділянки виплачувалася відповідачем, і, найголовніше, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено інформацію про зміну орендаря земельної ділянки на відповідача, який є орендарем зазначено земельної ділянки досі 01.12.2022 між позивачкою та відповідачем було укладено додаткову угоду № б/н до договору оренди землі від 01.06.2012, якою вказаний договір оренди було викладено в новій редакції, відповідно до якої: договір вважається укладеним строком на 18 років (п. 3.1); орендна плата вноситься в грошовій формі в сумі 5652,00 грн за повний рік оренди (п. 4.1); обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється без урахування річного індексу споживчих цін на товари і послуги, показників інфляції та індексів нормативно-грошової оцінки (п. 4.3); орендна плата вноситься до 31 грудня (п. 4.4.). Договір оренди землі №1914 від 06.01.2012, а також додаткові угоди до нього належним чином зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Отже, між позивачкою та відповідачем наявний діючий договір оренди землі. Відповідно до договору оренди землі орендар зобов`язаний вчасно сплачувати всі належні за цим договором орендні платежі (п. 9.4 кожного). Всупереч умовам договору відповідач, починаючи з 2023 року, припинив виплачувати орендну плату. Внаслідок систематичної несплати відповідачем орендної плати, позивачка бажає розірвати вказаний договір із цим орендарем, а також стягнути невиплачену орендну плату за 2023 та 2024 роки. Ухвалою судді від 07 жовтня 2025 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у зазначеній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04 листопада 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 грудня 2025 року. Ухвалою суду від 05 грудня 2025 року було постановлено повернутися до стадії підготовчого провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати та залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА ЯКОСТІ». Ухвалою суду від 24 грудня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. До початку судового засідання від позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі; вимоги, викладені у заяві, позивачка підтримує в повному обсязі (а. с. 58). Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Клопотання позивачки про розгляд справи без її участі судом задоволено. Представник позивача адвокат Куліш Ю. А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на задоволенні позову. Вказав, що належним відповідачем по справі є саме ТОВ «Гетьманське», оскільки ним порушені свої зобов`язання щодо сплати позивачу орендної плати, та саме з ТОВ «Гетьманське» укладені спільні договори оренди, які необхідно розірвати. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення підготовчого засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до електронного кабінету відповідача. Представник відповідача Волошин М. М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, заперечував з приводу задоволення позову. Вказавши, що право оренди відповідач відчужив шляхом продажу ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА ЯКОСТІ», і саме до нового орендаря перейшли всі права та обов`язки щодо спірних договорів оренди, тобто ТОВ «Гетьманське» передало свої зобов`язання новому орендарю. Представник відповідача підтримав відзив на позов. 22.10.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позов, в якому директор ТОВ «Гетьманське» Анатолій Яременко вказав, що відповідач позовні вимоги не визнає та вважає, що підстави для розірвання спірного договору оренди та стягнення заборгованості по орендній платі відсутні. Представник відповідача посилається на те, що орендована земельна ділянка знаходиться на відстані близько 2 км від кордону Республіки Білорусь та 30 км від кордону російської федерації та, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України виконання договірних зобов`язань по сплаті орендної плати стало неможливим. 28.02.2022 Торгово-Промислова Палата України на своєму офіційному сайті опублікувала лист, яким засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) внаслідок військової агресії російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану на всій території України. ТОВ «Гетьманське», за твердженням відповідача, позбавлене можливості обробляти орендовану ділянку, і як наслідок, позбавлене можливості виплачувати орендну плату. ТОВ «Гетьманське» отримало відповідь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області № 704-7033/7003 від 15.12.2023, де вказано, що в Управлінні відсутня інформація щодо можливості ведення сільськогосподарської діяльності та безпечності проведення таких робіт на земельних ділянках на території Чернігівського району. Обмеження полягають в отриманні дозволу особами, які планують здійснювати в`їзд, перебувати або проводити роботи у межах прикордонної смуги у відповідного органу Державної прикордонної служби України. Представник відповідача у відзиві вказав, що відсутність сплати орендної плати відповідачем до моменту підтвердження безпечного стану орендованої земельної ділянки є наслідком обставин непереборної сили, які не залежать від відповідача, що унеможливлює розірвання договору оренди землі з підстав систематичної несплати відповідачем орендної плати за період з 2023 по 2024 рік включно. Крім цього, на думку представника відповідача, позивачем не доведена наявність у ТОВ «Гетьманське» заборгованості по орендній платі за вказаний період, а розмір заявленої до стягнення орендної плати є завищеним та таким, що не відповідає дійсності. У зв`язку з наведеним, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Також у відзиві на позов заявлене клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА» про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до електронного кабінету відповідача. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомлені. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Письмових пояснень, заяв чи клопотань від третьої особи не надходило. Заслухавши позиції представників позивача та відповідача по суті заявлених вимог, вивчивши письмові докази, визначившись із правовідносинами між ними та нормою права, яка підлягає застосуванню до правовідносин сторін, суд дійшов такого висновку. 06 січня 2012 року між [PERSON] та орендарем СТОВ «Іскра» був укладений договір оренди землі №1914, за умовами якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 3,7531 га, в тому числі рілля - 3,7531 га. Договір укладено на 5 (п`ять) років. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 943,00 грн, із якої вираховується податок з доходів орендодавця згідно Податкового кодексу України (а. с. 16-18). Додатковою угодою №42 від 01.01.2027 до Договору оренди землі від 06.01.2012 якою зазначений договір в цілому було викладено в новій редакції. Відповідно до нової редакції договору, договір укладений на строк до 10.12.29027, орендна плата вноситься в грошовій формі в розмірі 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 2355,02 грн за рік,обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше), орендна плата вноситься до 31 грудня (а. с. 19-20). У подальшому, додатковою угодою №б/н від 06 вересня 2018 року (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) до договору оренди землі № 1914 від 06.01.2012 визначено новим орендарем Товариство з обмеженою відповідальністю «Гетьманське». 01 грудня 2022 року додатковою угодою до Договору оренди землі від 01.06.2012, вказаний договір оренди був викладений в новій редакції, орендодавець [PERSON] , орендар ТОВ «Гетьманське», за яким строк дії договору 18 років, об`єкт договору земельна ділянка площею 3,7531 га, кадастровий номер 7421484800:07:000:0095, орендна плата 5652,00 грн за повний рік оренди, орендна плата вноситься до 31 грудня (а. с. 21-23). Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України). Тож, оскільки спірний договір оренди не був нотаріально посвідчений, а був укладений у простій письмовій формі, то і для внесення змін достатньо було укласти додаткові угоди до спливу строку договору у простій письмовій формі. Угоди хоч і були у формі багатостороннього договору, яка визначена в ст. 626 Цивільного кодексу України, однак при цьому були враховані загальні положення про договір, які не суперечили тристоронньому договору. Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його змін. Як зазначено в позовній заяві додатковою угодою від 06.09.2018 про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди до договору оренди землі № 1914 від 06.01.2012 до завершення строку дії договору орендар передав своє переважне право ТОВ «Гетьманське» і орендодавець погодив такі заміни. Перехід права оренди земельної ділянки, яка належить позивачці, від СТОВ «Іскра» до ТОВ «Гетьманське» підтверджується записами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерпух мого майна, де в розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права» серед документів, які були подані для державної реєстрації, зазначені: договір оренди землі №914 від 06.01.2012, додаткова угода №42 від 01.01.2017, додаткові угоди: Додаткова угода до договору оренди землі №б/н від 06.09.2018, додаткова угода про внесення змін до договору оренди землі №б/н від 01.12.2022 (а. с. 25). Стороною відповідача не заперечується факт передачі СТОВ «ІСКРА» відповідачу права оренди спірної земельної ділянки, та набуття останнім статусу орендаря за наслідками укладення додаткової угоди №б/н від 06 вересня 2018 року. З договору №0101/25-14 про відчуження (продажу) права оренди земельних ділянок від 01.01.2025 убачається, що між ТОВ «Гетьманське» та ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКПЕРТИЗА ЯКОСТІ» укладено договір про відчуження (продажу) права оренди земельних ділянок, згідно з яким предметом договору є земельні ділянки, серед яких вказана земельна ділянка площею 3,7531 га з кадастровим номером 7421484800:07:000:0095. За умовами договору ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКПЕРТИЗА ЯКОСТІ» придбаває право оренди зазначених земельних ділянок, до покупця переходять усі права та обов`язки орендаря щодо земельних ділянок за договорами оренди землі (зі змінами та доповненнями додатковими угодами). Відповідно до умов п. 4.1. цього договору покупець своєчасно і в повному обсязі проводить розрахунки за придбані права оренди та сприяє продавцю у виконанні цього договору (а. с. 83-88). Як убачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ці угоди зареєстровані в установленому законом порядку, а речове право право оренди на земельну ділянку кадастровий номери: 7421484800:07:000:0095, зареєстроване за ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА ЯКОСТІ», номер запису про інше речове право 24842381. Реєстрація прав на оренду землі є офіційним визнанням і підтвердженням факту виникнення прав на землю. Право оренди виникає з моменту реєстрації цього права. Земля вважається переданою з моменту державної реєстрації права оренди. Натомість, це не свідчить про те, що сам договір, для якого визначені загальні правила набрання чинності, набирає чинність з моменту реєстрації права. Реєстрація права є у зоні відповідальності орендаря, який, уклавши договір оренди, що набрав чинності за загальним правилом після підписання (якщо сторони не передбачили іншого в договорі), самостійно реєструє своє право та отримує всі повноваження користувача земельної ділянки на підставі договору оренди. Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, висловленим у справах № 912/3295/18 (постанова 02.10.2020) та № 927/75/20 (постанова від 15.04.2021). За змістом спірного договору оренди та додаткових угод до нього орендна плата в обумовленому сторонами розмірі сплачується один раз на рік і сплачується протягом року, але не пізніше 31 грудня поточного року. Аналіз змісту спірного договору оренди землі та додаткових угод до нього укладених, між позивачкою та СТОВ «Віра», ТОВ «Гетьманське» свідчить, що між сторонами виникли правовідносини оренди землі. Згідно із ст. 93 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Аналогічним чином оренда землі визначається і в Законі України «Про оренду землі». За змістом ч. 1 ст. 2 цього Закону відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно із ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Як убачається із заяви, на заявлений позивачкою позов вплинуло те, що вона своєчасно не отримала від відповідача те, на що очікувала як орендодавець, хоча мала право на отримання орендної плати в узгоджені сторонами строки. Обставини, визнані сторонами доведенню не підлягають. Оскільки у відзиві відповідач визнає, що за 2023-2024 роки позивачці орендну плату не виплатив, суд не був зобов`язаний витребовувати первинні бухгалтерські документи. Водночас, представником позивача надана інформація про доходи позивачки за період з січня 2022 року по червень 2025 року, згідно з яким [PERSON] доходу у виді орендної плати від ТОВ «Гетьманське» за період 2023 та 2024 роки не отримувала (а. с. 24). Права та обов`язки орендодавця та орендаря встановлені статтями 24 та 25 Закону України «Про оренду землі». Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Пунктом «д» частини 1 статті 141 ЗК України однією із підстав припинення права користування земельною ділянкою передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Згідно із частиною 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї сторони у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає можливість дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди земельної ділянки з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору. Згідно із частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом враховується, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Наведене відображено у висновках, сформованих у Постанові Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі № 913/20/21). Отже, сам воєнний стан не є безумовною підставою для застосування норми частини шостої статті 762 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ст. 652 цього Кодексу). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. У ч. 1 ст. 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Отже, судом встановлено факт передачі майна орендарю ТОВ «Гетьманське» від позивачки (орендодавця) у користування, не заперечується відповідачем, тобто ТОВ «Гетьманське» прийняло у строкове платне користування нерухоме майно земельну ділянку площею 3,7531 га із кадастровим номером 7421484800:07:000:0095 на правах оренди. У подальшому, як уже зазначалося судом, уклавши додаткові угоди до вказаного договору, сторони дійшли згоди внести зміни до спірного договору оренди землі, виклавши його в новій редакції. Згідно із додатковими угодами, строк дії договору оренди земельної ділянки площею 3,7531 га із кадастровим номером 7421484800:07:000:0095 18 років. Строк дії договору оренди землі, укладеного між позивачкою та ТОВ «Гетьманське», станом на день розгляду справи не сплив. Судом установлено, що 01.01.2025 між ТОВ «Гетьманське» та ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКПЕРТИЗА ЯКОСТІ» укладено договір про відчуження (продажу) права оренди земельних ділянок, згідно з яким предметом договору є земельні ділянки, серед яких вказана земельна ділянка площею 3,7531 га із кадастровим номером 7421484800:07:000:0095, яка належить позивачці. Дія спірного договору оренди земельної ділянки не припинялась, майно орендодавцю від орендаря не повернуто і таке майно до 01.01.2025 перебувало у користуванні відповідача. Суд відхиляє доводи відповідача щодо неможливості виконання зобов`язання та використання орендованого майна у період воєнного стану з огляду на таке. Торгово-промислова палата (ТПП) України у своєму листі від 28.02.2022 «…засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Однак, ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор (або ж обставини непереборної сили) це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Стаття 617 ЦК України звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору. Сама по собі війна не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. 13 травня 2022 року ТПП України опублікувала на своєму сайті роз`яснення, що сторона, яка порушила свої зобов`язання у період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо. Такого сертифіката відповідач не отримував, а лише посилається на те, що вчинив спробу врегулювати питання і звернувся до Головного управління Державної служби України із надзвичайних ситуацій у Чернігівській області. Установлений порядок Регламентом ТПП України від 18.12.2014 не може замінювати іншими заходами, як носили інформативний характер і не є підставою для звільнення від сплати орендної плати за неповернуте нерухоме майно. Згідно із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, де вказується, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Відповідачем не було надано до суду доказів повідомлення позивачки про неможливість виконувати зобов`язання за договором оренди унаслідок дії обставин непереборної сили. Також, відповідачем не надано відповідних документів Торгово-промислової палати України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання саме зобов`язання за укладеним сторонами договором оренди внаслідок непереборної сили. У матеріалах справи відсутні докази засвідчення Торгово-промисловою палатою України для відповідача за його зверненням введення воєнного стану, як форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливлює виконання зобов`язань за договором, шляхом видачі відповідного сертифіката. Законних підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідач не довів. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що факт невиконання відповідачем свого обов`язку по виплаті орендної плати знайшов своє підтвердження, оскільки відповідачем (орендарем) було порушено обов`язок зі сплати орендної плати позивачці і орендна плата за користування належною останній земельною ділянкою за 2023-2024 роки не була виплачена. При цьому суд ураховує, що орендна плата за вказаний період не була виплачена відповідачем навіть після пред`явлення позову до суду. У такому випадку наявні підстави вважати, що з боку відповідача мало місце систематичне порушення обов`язків по сплаті орендної плати за користування земельними ділянками. У зв`язку з невиконанням орендарем своїх зобов`язань за договором оренди землі у орендодавця виникло право вимоги до орендаря про стягнення заборгованості з орендної плати за вказаними договорами за 2023-2024 роки. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання договору оренди землі з підстав, що передбачені п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, підлягають задоволенню. Внаслідок невиконання орендарем умов договорів оренди землі стосовно виплати орендної плати за землю за 2023-2024 роки, у останнього виникла заборгованість, яку він добровільно не сплачує, а тому у орендодавця виникло право вимоги до орендаря про стягнення заборгованості з орендної плати за вказаними договорами за 2023-2024 роки. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язань стосовно виплати орендної плати за землю, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 11304,00 грн орендної плати за 2023-2024 роки, яка складається з: за 2023 рік 5652,00 грн та за 2024 рік 5652,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 8-1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендар, що має намір відчужити право оренди земельної ділянки за згодою орендодавця, подає особисто або надсилає рекомендованим листом орендодавцеві відповідну заяву. В матеріалах справи відсутні докази звернення ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА ЯКОСТІ» до позивачки із відповідною заявою на отримання згоди на відчуження права оренди та відповідної згоди [PERSON] на продаж права оренди її земельної ділянки. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим Законом, та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до Закону (ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі»). Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права. Аналогічні підстави виникнення прав у орендарів закріплені й ЗК України, зокрема, ст. 125, 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Велика палата Верховного Суду у постанові від 06 березня 2024 року у справі № 902/1207/22 дійшла висновку про те, що слід розмежовувати момент укладення договору оренди землі (це момент досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов), з якого у його сторін виникають права і обов`язки зобов`язального характеру, і момент виникнення на підставі вказаного правочину речового права, який пов`язаний з моментом державної реєстрації такого права. Судом установлено, що договір відчуження (продажу) права оренди земельних ділянок, за яким ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА ЯКОСТІ» придбало право оренди належної позивачці земельної ділянки, датований 01 січня 2025 року. Із сформованої довідки станом на 24.09.2025 № 444880933 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що інше речове право право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7421484800:07:000:0095 площею 3,7531 га, орендодавцем якої є позивачка [PERSON] , зареєстроване за орендарем ТОВ «Гетьманське» (а. с. 25). Проте, у сформованій довідці вже станом на 01.12.2025 № 454411116 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказано, що інше речове право право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7421484800:07:000:0095 площею 3,7531 га, орендодавцем якої є позивачка [PERSON] , зареєстроване за орендарем ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА ЯКОСТІ» на підставі договору відчуження (продажу) права оренди земельних ділянок, серія та номер: 0101/25-14, виданий 01.01.2025 (а. с. 81). Наведене свідчить про те, що після 24.09.2025 та до 01.12.2025 відбулася державна реєстрація відповідного речового права за іншою особою, внаслідок чого станом на день ухвалення судового рішення орендарем земельної ділянки з кадастровим номером 7421484800:07:000:0095 є ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА ЯКОСТІ». При цьому доказів на підтвердження проведення державної реєстрації чи подання відповідних клопотань про їх витребування під час розгляду справи сторонами не подані. Під час розгляду справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідач у своїх запереченнях зазначав, що він є неналежним відповідачем, оскільки право оренди земельної ділянки, належної позивачці, відчужено іншій юридичній особі ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА ЯКОСТІ». З урахуванням наведеного вище, суд доходить висновку, що вимога позивачки щодо припинення речового права права оренди земельної ділянки, яке зареєстроване за ТОВ «Гетьманське» задоволенню не підлягає, оскільки таке право має бути припиненим шляхом виключення запису із Державного реєстру речових прав, так як зроблено запис новий з посиланням на договір № 0101/25-14 від 01.01.2025. Належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди. Позивачка залучила ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА ЯКОСТІ» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, проте не залучила її як відповідача, тобто до ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА ЯКОСТІ», позивачем вимог не заявлено та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА ЯКОСТІ» права позивачки на земельну ділянку. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, а тому сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial