Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

28 липня 2025 року на адресу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просили стягнути з останньої на користь Товариства заборгованість: за договором № 4742811 від 05.05.2023 року у розмірі 30167,20 грн та за договором №16545-04/2023 від 11.04.2023 року у розмірі 25987,50 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що за вказаними договорами позивачем набуто право вимоги до [PERSON] , відповідно до укладених з попередніми кредиторами Договорів факторингу. Однак, відповідач в порушення умов даних договорів свої боргові зобов`язання не виконала. У зв`язку з цим, у позивача, як нового кредитора, виникло право на стягнення вказаних вище сум заборгованості в судовому порядку. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 липня 2025 року визначено головуючого суддю Третяка О.Г. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 серпня 2025 року провадження у справі було відкрито, справу за вищевказаним позовом постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, встановлено відповідачу строк на подання до суду відзиву на позовну заяву та роз`яснено право та порядок такого подання. 03.10.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Свеа Фінанс» в повному обсязі. Посилалися на те, що відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Позивачем не доведено набуття права вимоги саме до Відповідача, а не якихось сторонніх осіб, оскільки з наданих ним витягів і не повних копій документів не можна достовірно встановити набуття права вимоги саме за вказаним ним договором. Ним надані лише витяги з додатків до договору факторинга з первісним кредитором без повних текстів реєстру боржників, має місце прострочення кредитора. Позивач не надав належних доказів укладення кредитного договору з дотриманням вимог законодавства.Позивач не надав належних доказів укладення обох кредитних договорів з дотриманням вимог законодавства. Позивач стверджує, що договори були підписані Відповідачем за допомогою одноразових ідентифікаторів: о5уhbFOcIx (договір № 4742811) та W299 (договір № 16545-04/2023). Відповідно до ст. 3, 11 Закону України «Про електронну комерцію», використання такого підпису можливе лише за умови попередньої реєстрації особи в інформаційно- телекомунікаційній системі кредитора. Позивачем не надано жодних доказів такої реєстрації, факту генерації цих ідентифікаторів, їх направлення саме на номер телефону Відповідача, а також доказів успішного введення цих кодів для підписання конкретних документів. Сама лише згадка про код у тексті договору не може бути належним доказом волевиявлення Відповідача. Відповідач категорично заперечує проти укладення договорів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме Відповідачем цього одноразового ідентифікатора, а також у справі відсутні докази реєстрації саме позивача у інформаційно-телекомунікаційній системі Позивача, а довідка про ідентифікацію є внутрішнім документом Позивача тому жодним чином не підтверджує проходження ідентифікації та підписання Кредитного договору. Отже, Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження укладення кредитних договорів. Позивач не надав належних та беззаперечних доказів фактичного перерахування грошових коштів на рахунок Відповідача. Відповідач категорично заперечує проти отримання коштів за кредитним договором. В матеріалах справи відсутні будь-які допустимі докази, які підтверджують факт отримання Відповідачем від Позивача кредитних коштів, момент (час, місце, дату) їх видачі, спосіб видачі, періоду часу протягом якого та в якій частці здійснювалась виплата коштів відповідачу, рух коштів по рахунку. Будь-яких належних та достовірних доказів перерахування відповідачу грошових коштів, у зазначеному позивачем розмірі, зокрема квитанцій, чеків, платіжних доручень, платіжних інструкцій, банківських виписок по рахунку, тощо позивачем до суду не надано. Таким чином, Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі кредитних коштів та наявності заборгованості у заявленому розмірі. Нарахування відсотків за обома договорами здійснювалось далеко за межами погодженого строку кредитування, що є неправомірним. За Договором позики № 4742811 кредит було надано на 30 днів (з 05.05.2023 р. до 04.06.2023 р.). Однак, згідно з розрахунком заборгованості, нарахування відсотків продовжувалось до 02.09.2023 року, тобто протягом майже трьох місяців після закінчення строку договору. За Договором № 16545-04/2023 кредит було надано на 25 днів (з 11.04.2023 р. до 05.05.2023 р.) , а згодом відстрочено до 24.05.2023 р. Проте, згідно з розрахунком, нарахування відсотків продовжувалося аж до 23.08.2023 року, що також значно перевищує погоджений строк. Договір містить посилання на те, що Відповідач ознайомився з «Правилами надання грошових коштів у позику», що розміщені на сайті первісного кредитора та позивач надав якісь Правила. Проте посилання на загальнодоступність інформації не є достатнім доказом того, що саме Відповідач була належним чином ознайомлена з цими правилами та умовами до моменту укладення договорів. Особливо це стосується договорів приєднання, де відсутність належного доведення умов до відома споживача може свідчити про їх недійсність або нікчемність. Позивач у даній справі не надав доказів, які підтверджують, що саме ці умови та правила надання фінансових послуг відповідач та ознайомився і погодився з ними. На підставі викладеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 34-42). Розпорядженням керівника апарату Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Іванко Л.С. № 107/25 від 08 жовтня 2025 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи в зв`язку із звільненням судді [PERSON] із займаної посади згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 02.10.2025 № 2043/0/15-25. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 жовтня 2025 року визначено головуючого суддю Морозовську О.А. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 жовтня 2025 року суддею Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Морозовською О.А. прийнято до свого провадження дану цивільну справу та постановлено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с. 5). Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Представник відповідача, адвокат Тисячник Р.Р. в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти позову та просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Положеннями ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно положень ст. .205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Згідно ст.ст.526, 599, 629, 1046, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, договір є обов`язковим для виконання сторонами, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що 05.05.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено Договір позики № 4742811, який підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов Договору позики Товариство надає Клієнту позику в розмірі 7 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надіється на 30 днів. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 2,5% на добу. Невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладання договору позики за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства- https://clickcredit.ua/informaciya. Відповідно до Кредитного договору, Підписанням цього Договору Клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансовою кредиту Товариства. 27.10.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») укладено Договір факторингу № 01.02-64/23, у відповідності до умов ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» приймає належні ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників Договору факторингу № 01.02-64/23 від 27.10.2023, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 4742811 від 05.05.2023 року в сумі 30167,20 грн, в тому числі: 7000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 23167,20 грн - заборгованість по відсоткам. 11.04.2023 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 16545-04/2023, який підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Згідно якого, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит строком на 25 днів, тобто до 05.05.2023 в розмірі 6 300,00 грн на умовах строковості, платності (далі кредит), а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,50 % на добу. Тип процентної ставки фіксована. Згідно п.1.5 Договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайтах Товариства https://www.bananacredit.com.ua. Згідно розрахунку станом на 18.03.2025 заборгованість відповідача за вищевказаним кредитним договором становить 25987,50 грн, з яких: 6300,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19687,50 грн - сума заборгованості за відсотками. 03.07.2023 укладено Договір факторингу № 3072023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає (відступає) ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» приймає належні ТОВ «ФК «ФК «ІНВЕСТРУМ» Права Вимоги до Боржників, вказаних у переліку боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 3072023 від 03.07.2023, ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17955,00 грн, з яких: 6300,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11655,00 грн - сума заборгованості за відсотками. 29.11.2023 року між ТОВ «СТАРФАЙНЕНС ГРУП`і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») укладено Договір Факторингу №01.02- 79/23. Відповідно до якого ТОВ «СТАРФАЙНЕНС ГРУП`відступило свої права вимоги, а позивач набув право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників, визначеними в Реєстрі боржників. Факт виконання договору та його оплати підтверджується відповідними актами та платіжною інструкцією. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 29.11.2023 року ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №16545-04/2023 від 11.04.2023 року в розмірі 25987,50 грн, з яких: 6300,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19687,50 грн - сума заборгованості за відсотками. Таким чином, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Судом встановлено, що між сторонами по справі існує спір щодо виконання договірних зобовязань сторонами за договорами кредиту, у яких відбулась заміна кредитора шляхом відступлення первісним кредитором новому кредитору право вимоги до боржника у розмірі невиконаного позичальником зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування коштами. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 ЗаконуУкраїни «Про електроннукомерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 ЗУ «Проелектронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що одноразовий Ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі субєкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися субєктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом звязку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як вбачається із матеріалів справи, 05.05.2023 року [PERSON] в електронній формі уклала договір № 4742811 з ТОВ «ФІНАНСОВАКОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВОНЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» шляхом підписання аналоговим підписом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора o5yhbFOclx, а 11.04.2023 року [PERSON] в електронній формі уклала договір №16545-04/2023 з ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» шляхом підписання аналоговим підписом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора W299. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Тобто, відповідач [PERSON] здійснила дії, спрямовані на укладення договорів позики шляхом заповнення анкети-заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором, на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якого, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн та 6300,00 грн на банківську картку, зазначену відповідачем. Отже, судом встановлено, що відповідач підписала кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Крім того, у п.8 спірного договору зазначені персональні дані [PERSON] (адреса місця фактичного проживання та місця реєстрації, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серія та номер паспорта, засоби зв`язку), які могли бути повідомлені лише особисто позичальником при укладенні кредитного договору. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано. Аналізуючи в сукупності докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що факт підписання кредитних договорів № 4742811 від 05.05.2023 року та №16545-04/2023 від 11.04.2023 року в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора (o5yhbFOclx, W299) [PERSON] є доведеним, натомість відповідачем будь-яких доказів на спростування останнього до суду подано не було. В матеріалах справи наявні достатні та достовірні докази на спростування заперечень відповідача щодо отримання нею кредитних коштів за вказаними договорами. Судом встановлено факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем, що є підставою для стягнення з відповідача користь позивача заборгованості по тілу позики в розмірі 7 000,00 грн та 6300,00 грн. Докази на підтвердження недійсності вищезазначених кредитних договорів відсутні. Щодо позовних вимог про стягнення із [PERSON] заборгованості за процентами, суд виходить з такого. Згідно ч. 1 ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 Кодексу позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Аналіз наведених положень Кодексу в їх сукупності дає суду підстави для висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача отриманого і не сплаченого тіла позики (кредиту) і відсотків, проте нарахованих виключно за період користування грошовими коштами, встановлений у договорі, а саме: за договором № 4742811 від 05.05.2023 року (7 000,00 х 2,5% х 30) = 5250,00 грн; за договором №16545-04/2023 від 11.04.2023 року (6300,00 х 2,5%х25)= 3937,50 грн. Отже позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 4742811 від 05.05.2023 року за основним боргом 7 000,00 гривень, заборгованість за відсотками 5250,00 гривень, всього 12250,00 грн; за кредитним договором № 16545-04/2023 від 11.04.2023 року за основним боргом 6300,00 гривень, заборгованість за відсотками 3937,50 гривень, а всього 10237,50 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаними договорами у розмірі 22487,50 грн (12250,00 +10237,50). Частинами 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 40,04 % (22487,50: 56154,70х100), з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: 969,93 грн (2422,40 х 40,04 %).

Outcome: partial