Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

29.09.2025 Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми надміру виплаченої державної соціальної допомоги, в обґрунтування якого зазначав наступне. 27.10.2022 року [PERSON] звернувся до Департаменту із заявою та пакетом документів про призначення державної соціальної допомоги, як дитині померлого годувальника. Відповідачем разом із пакетом документів надано довідку № 578 від 24.11.2022 року «Запорізького будівельного фахового коледжу» із вказаним терміном закінчення навчального закладу - 30.06.2025 року. 03.12.2022 року на підставі поданих [PERSON] документів, Управлінням прийнято рішення про призначення останньому тимчасової державної допомоги, як дитині померлого годувальника: з 23.10.2022 по 30.11.2022 в розмірі 1 216, 20 грн., щомісячно; з 01.12.2022 по 21.02.2023 у розмірі 1 255, 80 грн., щомісячно; з 22.02.2023 по 31.08.2023 у розмірі 2 093,00 грн., щомісячно. В результаті проведення верифікації у лютому 2023 року спеціалістами Управління отримано інформацію, що відповідач, як отримувач допомоги, досяг 18- річного віку та не навчається за денною формою навчання. Для повного з`ясування обставин та виключення неправомірного припинення виплати допомоги, спеціалістами Управління було направлено запит до «Запорізького будівельного фахового коледжу». 02 травня 2025 року отримано відповідь, в якій зазначено, що [PERSON] дійсно навчався в період з 15.09.2022 по 31.03.2023 року, та був відрахований відповідно до наказу про відрахування за академічну неуспішність № 10-ОС від 20.03.2023 року. В результаті неповідомлення відповідачем інформації про відрахування з навчального закладу, що потягло за собою втрату права на отримання допомоги, останньому надміру виплачені кошти за квітень 2023 року у сумі 2 100, 00 грн. [PERSON] були направлені повідомлення про повернення надміру виплачених коштів. Однак на теперішній час кошти повернуті не були. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з [PERSON] надміру виплачену державну соціальну допомогу в розмірі 2 100, 00 грн. та судовий збір. Ухвалою судді від 09 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі і її призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 09 год. 10 хв. 29 жовтня 2025 року. В подальшому розгляд справи було неодноразово відкладено, останній раз на 09 год. 30 хв. 20.01.2026 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, додатково зазначивши, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення у справі, за наявності для цього правових підстав, не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився. Відзив не подав. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи, на підставі наявних матеріалів, та за письмової згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 8 ст. 181 СК України, якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина. На обліку в Департаменті соціального захисту населення Запорізької міської ради перебував громадянин [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На підставі заяви [PERSON] від 27.10.2022 року останньому була призначена соціальна допомога, як дитині померлого годувальника. Відповідачем разом із пакетом документів надано довідку № 578 від 24.11.2022 року «Запорізького будівельного фахового коледжу» із вказаним терміном закінчення навчального закладу - 30.06.2025 року. 03.12.2022 року на підставі поданих [PERSON] документів, Управлінням прийнято рішення про призначення останньому тимчасової державної допомоги, як дитині померлого годувальника: з 23.10.2022 по 30.11.2022 в розмірі 1 216, 20 грн., щомісячно; з 01.12.2022 по 21.02.2023 у розмірі 1 255, 80 грн., щомісячно; з 22.02.2023 по 31.08.2023 у розмірі 2 093,00 грн., щомісячно. В результаті проведення верифікації у лютому 2023 року спеціалістами Управління отримано інформацію, що відповідач, як отримувач допомоги, досяг 18-річного віку та не навчається за денною формою навчання. Для повного з`ясування обставин та виключення неправомірного припинення виплати допомоги, спеціалістами Управління було направлено запит до «Запорізького будівельного фахового коледжу». 02 травня 2025 року отримано відповідь, в якій зазначено, що [PERSON] дійсно навчався в період з 15.09.2022 по 31.03.2023 року та був відрахований відповідно до наказу про відрахування за академічну неуспішність № 10-ОС від 20.03.2023 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2005 р. № 261 затверджено «Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд» (далі Порядок). Відповідно до абзацу 5 пункту 12 Порядку, дітям померлого годувальника, які навчаються за денною формою навчання в загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених закладів і вступом до іншого або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем і продовження навчання за іншим рівнем за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), державна соціальна допомога призначається до закінчення ними навчальних закладів, але не більше як до досягнення 23 років, а дітям-сиротам до досягнення 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні. Згідно до довідки № 578 від 24.11.2022 року [PERSON] , з 15.09.2022 року вступив до Запорізького будівельного фахового коледжу (наказ про зарахування на навчання № 43-ОС від 08.09.2022 р.). Форма навчання бюджетна. Термін закінчення навчання 30.06.2025 року. Актом проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення державної соціальної допомоги № 122 від 20.04.2022 року щодо [PERSON] , встановлено наступне. В березні 2023 року до Управління надійшли файли верифікації від Міністерства фінансів України, згідно з якими, особа, яка є отримувачем державної соціальної допомоги дитині померлого годувальника, досягла 18-річного віку, та не навчається за денною формою навчання. Відповідно до листа Запорізького будівельного фахового коледжу Міністерства освіти і науки України за № 01-8/150 від 28.04.2023 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчався в за спеціальністю 192 «Будівництво та цивільна інженерія» в групі ОБ1-22 в період з 15.09.2022 р. (наказ про зарахування на навчання № 43-ОС від 08.09.2022 р.) по 31.03.2023 р. (наказ про відрахування за академічну неуспішність № 10-ОС від 20.03.2023 р.). Відповідно до статті 14 Закону України № 1727 «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» (далі Закон № 1727) одержувачі державної соціальної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають державну соціальну допомогу, про обставини, що можуть вплинути на умови призначення державної соціальної допомоги та її виплату. У разі невиконання цього обов`язку та одержання у зв`язку з цим зайвих сум державної соціальної допомоги одержувачі повинні відшкодувати органам, що призначають державну соціальну допомогу, надміру виплачені суми. З вказаною нормою відповідач ознайомлювався особисто ставлячи підпис у заяві на призначення допомоги. 24.04.2023, 22.05.2023, 02.05.2024 року Департаментом направлялись повідомлення відповідачу про необхідність повернення державної допомоги (а.с. 21, 22). До теперішнього часу належна до повернення сума у розмірі 2 100, 00 грн., відповідачем у добровільному порядку не повернута. Статтею 15 Закону № 1727 передбачено, що суми державної соціальної допомоги, надміру виплачені одержувачу державної соціальної допомоги внаслідок зловживань з його боку (подання документів з неправдивими даними, неподання відомостей про зміну у складі сім`ї, про працевлаштування), стягуються на підставі рішень органів, що призначають державну соціальну допомогу. У разі припинення виплати державної соціальної допомоги (відновлення здоров`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі статтею 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Таким чином, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Отже, з урахуванням наведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а з відповідача стягненню надміру виплачена державна соціальна допомога. Згідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує відповідачу сплатити на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3028, 00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved