Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

04.09.2025 року судом зареєстровано позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу, яку уточнено 24.11.2025 року та мотивовано тим, що 22.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно з умовами якого відповідач [PERSON] отримав від позивача в позику 10 000 доларів США на потреби сім`ї, за згодою та у присутності відповідачки [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами зобов`язань за договором позики, [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх прав. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2018 року № 127/26830/2016-ц позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 20 731, 44 доларів США, що станом на 25.10.2018 року еквівалентно 584 898, 13 грн., яка включає основний борг 10 000 доларів США, що еквівалентно 282 130, 97 грн., 36% річних в розмірі 10 731, 44 доларів США, що еквівалентно 302 767, 17 грн. Постановою Вінницького апеляційного суду від 16.01.2019 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2018 року скасовано. Ухвалено нове, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 22 листопада 2013 року станом на 16 січня 2019 року в розмірі 281 668 (двісті вісімдесят одна тисяча шістсот шістдесят вісім) гривень 09 копійок, що станом на 16 січня 2019 року згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 10 000 доларів США, а також 280 185 (двісті вісімдесят тисяч сто вісімдесят п`ять) гривень 02 копійки 36 відсотків річних. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Верховного Суду від 14.04.2021 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 16.01.2019 року в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики змінено. Виключено із резолютивної частини судових рішень вказівку про еквівалент суми боргу до національної валюти станом на день ухвалення рішення, стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 10 000 доларів США та 36% річних в розмірі 10 731, 44 доларів США. Рішення суду звернуто до примусового виконання, однак, наразі не виконане. Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 45-50) та заяви про зміну предмета позову (а.с. 76-77), на підставі ст. 625 ЦК України і враховуючи, що договором визначена інша процентна ставка за невиконання зобов`язання - 36% річних, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 6 440,94 доларів США (за період з 14.04.2021 року по 31.12.2021 року 5 336,78 доларів США, за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 року 1 104,16 доларів США), а також просив стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. 05.09.2025 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху для усунення недоліків (а.с. 33). 17.09.2025 року відкрите спрощене провадження у справі (а.с. 56). 01.12.2025 року постановлено ухвалу про перехід до загального провадження в зв`язку зі зміною предмета позову позивачем, проведене підготовче засідання. В судовому засіданні представник позивача адвокат Івачковський В.В. позов підтримав за викладених обставин, просив стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача всього 6 440, 94 доларів США (за період з 14.04.2021 року по 31.12.2021 року, за 261 день 5 336, 78 доларів США, за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 року, за 54 дні 1 104,16 доларів США) та судові витрати. Суду пояснив, що 22.11.2013 року позивач позичив відповідачам на потреби їх сім`ї 10 000 доларів США, про що [PERSON] та його дружина [PERSON] написали договір позики, однак, у строк, встановлений сторонами до 20.12.2013 року позика не була повернута, відповідачі припинили спілкування з позивачем, переховуються, на контакт з метою повернення коштів не йдуть, тому борг був стягнутий за рішенням суду. У п. 5.1 договору позики передбачено: у випадку, коли позичальник не поверне суму позики у строк, обумовлений договором, він зобов`язаний сплатити суму боргу відповідно до ст. 625 ЦК України з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 36 % річних від простроченої суми. Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором (п. 6.3). Постановою Верховного Суду від 14.04.2021 року стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 10 000 доларів США та 36% річних в розмірі 10 731,44 доларів США. Рішення суду звернуто до примусового виконання, однак, до цього часу відповідачі судове рішення не виконали і жодної суми не погасили, тому просив стягнути 36% річних за період з 14.04.2021 року до 23.02.2022 року в сумі 6 440,94 доларів США. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись завчасно у встановленому законом порядку, в тому числі шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Відзивів на позов, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у їх відсутності не надавали. Про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 22.11.2013 року позивач позичив відповідачам на потреби їх сім`ї 10 000 доларів США, про що [PERSON] в присутності та за письмової згоди дружини [PERSON] підписав договір позики. Грошові кошти [PERSON] отримав. Строк повернення позики до 20.12.2013 року (а.с. 79). Пунктом 5.1 договору позики передбачено: у випадку, коли позичальник не поверне суму позики у строк, обумовлений п. 3.1 договору, він зобов`язаний сплатити суму боргу відповідно до ст. 625 ЦК України з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, також 36 % річних від простроченої суми. Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором (п. 6.3). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами зобов`язань за договором позики, [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх прав. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2018 року № 127/26830/2016-ц позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 20 731,44 доларів США, що станом на 25.10.2018 року еквівалентно 584 898, 13 грн., яка включає основний борг 10 000 доларів США, що еквівалентно 282 130, 97 грн., 36% річних в розмірі 10 731, 44 доларів США, що еквівалентно 302 767, 17 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 20 731, 44 доларів США, що станом на 25.10.2018 року еквівалентно 584 898, 13 грн., яка включає основний борг 10 000 доларів США, що еквівалентно 282 130, 97 грн., 36% річних в розмірі 10 731, 44 доларів США, що еквівалентно 302 767, 17 грн. (а.с. 6-10). Постановою Вінницького апеляційного суду від 16.01.2019 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2018 року скасовано. Ухвалено нове, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 22 листопада 2013 року станом на 16 січня 2019 року в розмірі 281 668 (двісті вісімдесят одна тисяча шістсот шістдесят вісім) гривень 09 копійок, що станом на 16 січня 2019 року згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 10 000 доларів США, а також 280 185 (двісті вісімдесят тисяч сто вісімдесят п`ять) гривень 02 копійки 36 відсотків річних. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 11-14). Постановою Верховного Суду від 14.04.2021 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 16.01.2019 року в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики змінено. Виключено із резолютивної частини судових рішень вказівку про еквівалент суми боргу до національної валюти станом на день ухвалення рішення, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 10 000 доларів США та 36% річних в розмірі 10 731, 44 доларів США (а.с. 15-17). На примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука В.В. з 07.07.2021 року знаходяться виконавчі провадження № 65992808, № 65993917 з виконання виконавчого листа у справі № 127/26830/16 про стягнення на користь [PERSON] боргу з [PERSON] , [PERSON] відповідно. В межах виконавчого провадження накладено арешт на майно та кошти боржників, звернуто стягнення на майно та кошти боржників (а.с. 18-26). Станом на день розгляду судом справи судове рішення в цивільній справі № 127/26830/16 залишається не виконаним, а борг згідно договору позики від 22.11.2013 року не повернутим. Між сторонами виникли договірні зобов`язальні правовідносини в зв`язку з невиконанням договору позики, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми ЦК України. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості(ч. 1 ст. 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України). Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року № 6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Умовами договору позики погоджений сторонами інший розмір процентів, ніж встановлений у частині другій статті 625 ЦК України, зокрема 36% річних. Отже, після дня ухвалення судом касаційної інстанції судового рішення 14.04.2021 року підлягають нарахуванню проценти, в розмірі, що встановлений у договорі позики 36 % за порушення виконання грошового зобов`язання на суму 10 000 доларів США. Разом з тим, розрахунок представника позивача помилково проведений із суми боргу 20 731,44 доларів США, що не відповідає умовам договору і наведеним нормам закону. Тому суд наводить власний розрахунок. За невиконання договору позики від 22.11.2013 року на суму 10 000 доларів США із врахуванням встановлених у п.5.1.договору процентів відповідно до ст. 625 ЦК України 36% річних, за період з 14.04.2021 року (день ухвалення рішення судом касаційної інстанції) до 23.02.2022 року (введення воєнного стану в Україні) сума становить 3 116 доларів США 85 центів. Розрахунковий період з 14.04.2021 року до 31.12.2021 року становить 262 дні (10 000 ? 262 ?36%?100?365 = 2 584,25 доларів США). Розрахунковий період з 01.01.2022 року до 23.02.2022 року становить 54 дні (10 000 ? 54 ?36%?100?365 = 532,60 доларів США). Грошові кошти, отриманні у борг [PERSON] , є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки використані в інтересах сім`ї, а тому [PERSON] несе солідарну відповідальність відповідно до вимог статті 541 ЦК України. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково та стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] 36% річних за договором позики від 22.11.2013 року за період з 14.04.2021 року до 23.02.2022 року в сумі 3 116 доларів США 85 центів. Судовий збір сплачений позивачем в сумі 2 722,40 грн. (1 211,20 грн. + 1 511,20 грн.). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідачів пропорційно задоволеним вимогам (48%) 1 306,75 грн.

Outcome: dismissed