Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дітей та зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дітей. [PERSON] заявою від 29.04.2025 зменшила позовні вимоги та просила визначити місце проживання дитини - сина [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує наступними доводами. 18 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який було розірвано між сторонами рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13.12.2023 року у справі 569/19375/23. Під час шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При розірванні шлюбу, питання визначення місця проживання дітей судом не вирішено. Між сторонами не досягнуто згоди про визначення місця проживання дітей. З часу укладення шлюбу та до січня 2024 року, Позивач, Відповідач та діти проживати разом у квартирі, власником якої був та є Відповідач. За час спільного проживання так і після розірвання шлюбу відповідач вчиняв домашнє насильство, зловживав алкогольними напоями, постійно вчиняв дебоші та скандали, були часті випадки фізичного насильства, психологічного насильства, економічного насильства. Відповідач також притягувався до кримінальної відповідальності. У січні 2024 року відповідач, без рішення суду та законних підстав, змусив позивачку залишити квартиру, давши можливість забрати лише особистий одяг. При цьому Відповідач, достеменно знаючи, що у Позивачки немає у власності житла, застосовуючи психологічний тиск, маніпуляції, шантаж, залишив неповнолітніх дітей проживати в своїй квартирі. З січня 2024 року Відповідач чинить перешкоди у спілкуванні матері з неповнолітніми дітьми. Це має негативний вплив на психологічний стан неповнолітніх дітей. Відповідач не дбає про забезпечення сприятливих умов, які б дозволяли неповнолітнім дітям розвиватись фізично, розумово, морально, духовно, не забезпечує відвідування дітьми додаткових гуртків, позашкільних закладів освіти, не забезпечує гармонійний розвиток дітей. Всі аргументи відповідача зводяться до його матеріального становища та купівлі вартісних подарунків. Позивач працює в закладі дошкільної освіти (ясла-садок) №50 екологічного напрямку з 19.02.2014 року, на посаді вихователя з 01.09.2020 року. За місцем роботи характеризується виключно позитивно, має схвальні відгуки від керівництва закладу, управління освіти, колег, батьків та її вихованців. На обліку у психіатра та нарколога в КП «РОЦПЗН» позивач не перебуває. Позивачці на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 42 кв. м., житловою плошею 24.1 кв.м. У квартирі створені всі належні умови для нормального проживання та виховання дітей. Діти навчаються у Рівненській гімназії №14 Рівненської міської ради . У позивачки налагоджений стійкий зв`язок з дітьми як матері. Неможливість спільного проживання дітей з матір`ю, нормального спілкування має негативний вплив на розвиток неповнолітніх дітей та не відповідає їх найкращому інтересу. У судовому засіданні позивачка-відповідачка [PERSON] , представник позивачки - відповідачки адвокат Муравська О.О., яка діє згідно ордеру серія ВК № 1132215р. підтримали позов частково та просили визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] з підстав викладених у позовній заяві. Зустрічну позовну заяву не визнали та просили відмовити у її задоволенні. Відповідач-позивач [PERSON] в судовому засіданні не визнав первинний позов, підтримав зустрічну позовну заяву у межах визначеного предмету та підстав та доводів позову. Свої доводи обґрунтував тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 грудня 2023 року по справі № 569/19375/23 шлюб між ними було розірвано, рішення набрало законної сили 16.01.2024року. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з ним, перебували на його утриманні, позивачка за власною ініціативою змінила місце проживання у червні 2023. Судовим наказом від 30.04.2024 року по справі № 569/7446/24 стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 (однієї третьої) заробітку (доходу) на дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18.04.2024 року до досягнення дітьми повноліття. Станом на 24.07.2024 року має місце заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів. 10 травня 2024 року він звернувся до органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради з письмовою заявою про визначення місця проживання дітей з ним, проте звернення не вирішене по суті, так як має місце спір, який розглядається у судовому порядку. Жодних перешкод у спілкуванні малолітніх дітей з матір`ю не чинив та не чинить , однак з урахуванням прив`язаності обох дітей саме до нього, та саме їх бажання проживати і надалі з ним, не допущення розділення однокровних братів, вважає за доцільне вирішити спір щодо визначення місця проживання малолітніх дітей саме з ним. Він створив усі належні житло-побутові умови для проживання дітей, займається їх вихованням та фінансовим забезпеченням, оскільки є фізичною особою-підприємцем, навчанням , лікуванням та оздоровленням, їх духовним збагаченням. У лікарів психолога, нарколога не перебуває на обліку. Йому належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] , у якій і постійно проживає разом з малолітніми дітьми з часу їхнього народження. Представник відповідача-позивача адвокат Кисельова М.І., яка діє згідно ордеру ВК № 1113960 від 22.10.2024 в судовому засіданні підтримала зустрічну позовну заяву у межах визначеного предмету та підстав, та доводів, просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] та відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] . Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради за довіреністю Мазанович Н.П. подала до суду заяву (№ 2592/26-вх. від 14.01.2026) у якій просила розглядати справу без участі представника ООП, висновок органу опіки та піклування № 08-01-59/25 від 13.01.2025 підтримала в повному обсязі, просила прийняти рішення в інтересах дитини. Ухвалою суду від 01.07.2024 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, справу призначено до підготовчого засідання з участю сторін. Ухвалою суду від 02.12.2024 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дітей зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дітей. Ухвалою суду від 20.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті з викликом учасників справи. Ухвалою суду на місці: задоволено клопотання представника позивача-відповідача про долучення письмових доказів та допит свідків, задоволено клопотання представника відповідача-позивача про допит відповідача-позивача як свідка та свідків. Відмовлено у залученні [PERSON] до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на стороні відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом . Задоволено клопотання про опитування дітей у судовому засіданні. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, показання відповідача-позивача як свідка, показання свідків, дослідивши письмові докази, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступних висновків. Частиною 3 ст. 160 СК України, визначено, що , якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначають, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п. 1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини). У ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» передбачено, що кожна людина, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 Сімейного кодексу України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 Сімейного кодексу України), у тому числі й на рівне виховання батьками. Як було встановлено судом, між сторонами мають місце неприязні та конфліктні стосунки. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько,які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, ЄСПЛ зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Так, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.11.2023 у справі № 592/7624/22 з розділу « Позиція Верховного Суду». У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. У справі, яка переглядається, встановлено, що [PERSON] народився [INFO] і на час звернення до суду з позовом та розгляду справи у суді першої інстанції йому виповнилося 14 років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства він може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, колегія суддів Верховного Суду вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , необхідно було відмовити. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження№ 61-6611св22)». Також, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 10.07.2024 у справі № 127/16211/23 розділу «Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права» щодо вимоги про визначення місця проживання дитини: Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Також, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.06.2024 у справі № 372/3402/22 розділу «Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права»: Згідно з частиною першою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Аналогічні приписи закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Верховний Суд зазначає, що належна увага повинна приділятись поглядам та думці дитини у відповідності з її віком і зрілістю. Право бути почутою є правом дитини, а не обов`язком. Водночас думка дитини не завжди може відповідати її найкращим інтересам. У справі «Ген та інші проти України» (рішення ЄСПЛ від 10 червня 2021 року, заяви № 41596/19, 42767/19, пункт 66) суд зазначив, що право дитини висловлювати власні погляди не потрібно тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю. Верховний Суд зауважує, що суд може оцінювати думку дитини з урахування їх віку не лише безпосередньо в судовому засіданні, але і через оцінку висновку органу опіки і піклування, службові особи якого проводили опитування дитини; за наслідками професійного посередництва, зокрема шляхом її опитування у присутності експерта психолога, який має відповідну кваліфікацію та може проводити бесіди з дитиною і правильно передати та інтерпретувати її слова, з фіксацією його результатів для суду у вигляді висновків експерта. Отже, з огляду на право дитини бути вислуханою способами забезпечення реалізації такого права у справах, зокрема щодо визначення способу участі у вихованні дитини, можуть бути: заслуховування думки безпосередньо від дитини в залі судового засідання; отримання інформації щодо думки дитини з висновку органу опіки і піклування, експерта та / або спеціаліста. Заслуховування думки дитини в судовому засіданні не є допитом свідка, малолітнього/неповнолітнього свідка відповідно до статей 230, 232 ЦПК України, оскільки не спрямоване на з`ясування обставин справи, а має на меті з`ясування суб`єктивної думки дитини, яку суд враховує залежно від фактичних обставин справи та найкращих інтересів дитини, які можуть не відповідати висловленій думці. Верховний Суд зауважує, що процесуальний закон не містить спеціальних норм, які б регулювали порядок заслуховування думки дитини у спорах щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном, що передбачено статтею 171 СК України, тому керується загальними приписами цивільного процесуального законодавства з урахуванням міжнародних актів та законодавства у сфері захист прав дітей. У пункті 112 Керівних принципів Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей, прийнятих Комітетом міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, зазначено, що діти мають право висловлювати свої погляди і думки з будь-якого питання або справи, які стосуються або впливають на них. Вони повинні бути в змозі зробити це незалежно від їхнього віку, в безпечному середовищі, з повагою до їх особистості. Вони повинні відчувати себе вільно, коли вони говорять з суддею або іншим посадовим особам. Це може потребувати, щоб судді уникали деяких формальностей, наприклад, носіння перуки і мантії або заслуховування дитини в самому залі суду; як приклад, може бути корисно заслухати дитину в кабінеті судді. Тобто суд під час заслуховування думки дитини створює умови, які будуть безпечні, комфортні, не злякають дитину, дадуть їй змогу говорити і висловлюватись вільно. З огляду на вказане у разі заслуховування думки дитини в судовому засіданні приведення дитини до присяги та попередження про відповідальність за відмову висловлювати свою думку не передбачені, як і не є обов`язковим для суду вилучення осіб із зали засідання під час заслуховування, тому доводи касаційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження». Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.09.2009 , який було розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13.12.2023 р. у справі 569/19375/23. При розірванні шлюбу, питання визначення місця проживання дітей судом не вирішено. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей. Згідно свідоцтва про народження на ім`я [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 3279, зареєстрований Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління МЮ, батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . На даний час дитині виповнилося 15 років. Син [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 2006, зареєстрований Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління МЮ, батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Встановлено, що [PERSON] працює в закладі дошкільної освіти (ясла-садок) №50 екологічного напрямку з 19.02.2014 року, на посаді вихователя з 01.09.2020 року. За місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у психіатра та нарколога в КП «РОЦПЗН» не перебуває. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав №368576028 від 05.03.2024 року вбачається, що за реєстраційним номером 1108493356101 зареєстровано об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , дата та час державної реєстрації 05.03.2024 року, наявні наступні відомості про права власності: Власник: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , розмір частки 1, підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу № 1021 від 05.03.2024 року, видавник: Фесюк Т.В., приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області, З оглянутої судом довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні м. Рівне №11954 від 13.05.2024 р., виданої Департаментом цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг РМР вбачається, що позивачка [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено , що за час спільного проживання і після розірвання шлюбу, [PERSON] неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів з приводу домашнього насильства вчиненого [PERSON] . Так, з досліджених судом письмових доказів встановлено наступне. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13.02.2024 звільнено обвинуваченого [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України на підставі ст.. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілою. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 05.01.2024 року у справі №569/268/24, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 07.06.2024, [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП ; постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 лютого 2024 року у справі №569/916/24, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 20.05.2024, [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП . Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 27.12.2023 року у справі №569/25002/23, який набрав законної сили 29.01.2024, визнано винним [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. З долучених до зустрічної позовної заяви доказів встановлено наступне. Судовим наказом від 30.04.2024 року по справі № 569/7446/24, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] , на утримання малолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 (однієї третьої) заробітку (доходу) на дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18.04.2024 року до досягнення дітьми повноліття. Станом на 24.07.2024 року мала місце заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів, яка становила 13136 грн. 09 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області № 49305 від 24.07.2024 року зі сплати аліментів ВП № 74985689. 10.05.2024 року [PERSON] звернувся до органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради з письмовою заявою про визначення місця проживання дітей розгляд якої було припинено у з`язку зі зверненням [PERSON] до суду з позовом, що вбачається з відповіді служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради від 05.11.2024 року № 01-15/647-24 вих-574-24 . Окрім того, з даної відповіді вбачається, що [PERSON] 16.05.2024 р. та 28.06.2024 зверталася до органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради з письмовими заявами щодо перешкоджання [PERSON] їй у побаченнях з синами. За фактами звернень було проведено бесіду з батьком та перевірки, відібрані пояснення у батька. [PERSON] є фізичною особою- підприємцем, що підтверджується витягом № 2217163400052 від 19.01.2022 року, на обліку у лікарів психолога, нарколога не перебуває, що підтверджується довідкою № 198 КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» POP від 28.05.2024 року, згідно характеристики, виданої об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Арістон» від 22.06.2024 року за місцем проживання з неповнолітніми синами за адресою [ADDRESS] , характеризується позитивно. 16 .07.2024 року працівниками служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради було здійснено обстеження матеріально- побутових умов проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , яким було встановлено, що на час візиту в сім`ю діти перебували з батьком за вищевказаною адресою. Рівненським міським центром соціальних служб у період з 01.11.2023 року по 06.11.2023 року проводилось обстеження (перевірка) оцінки потреб сім`ї, за результатом якого було складено акт №328, з якого вбачається, що помешкання має задовільний стан, у помешканні дотримуються санітарно-гігієнічні норми, облаштовано місце для гри, навчальних занять, помешкання безпечне для дитини небезпечні предмети зберігаються в місцях недоступних для дитини дошкільного віку, територія навколо помешкання безпечна для дитини. Висновком оцінки потреб сім`ї (додаток 1)недоліків не встановлено. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №403352459 від 12.11.2024 року вбачається, що за реєстраційним номером 1989357656101 зареєстровано об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , дата та час державної реєстрації 17.12.2019 року, наявні наступні відомості про права власності: Власник: [PERSON] , розмір частки 1, підстава виникнення права власності: договір дарування №1009 від 17.12.2019 року, видавник: Матвійчук В.К., приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу . Згідно Довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 17.04.2024 року за № 9828 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] з 01.04.2002 р., [PERSON] , [INFO] з 29.06.2000 р., [PERSON] , [INFO] з 28.11.2012 р., [PERSON] , [INFO] з 15.09.2015 р. Допитаний судом відповідач-позивач [PERSON] як свідок, суду показав, що з позивачкою перебував у шлюбі, який було розірвано. Від шлюбу мають двоє дітей. [PERSON] залишила йому дітей та зняла квартиру. Діти проживать з ним. Він не забороняє дітям спілкуватися з мамою, з матері стягуються аліменти. У квартирі проживають він, діти та його батько. Він готує дітям їжу. Допитана судом свідок [PERSON] суду показала, що з 2012 потоваришувала з [PERSON] на роботі. Була свідком того як [PERSON] замахнувся на [PERSON] , після цього більше до них не заходила. [PERSON] спокійна , хороша мама, займається вихованням дітей. Їй відомо, що з червня 2023 діти були як у тата, так і у мами. [PERSON] телефонує старшому сину щоб погуляти, але він відмовляється, так як грається на комп`ютері. Допитана судом свідок [PERSON] , яка приходиться матір`ю позивачці, суду показала, що її дочка хороша матір. Відповідач вживає спиртне, за дітьми не слідкує. Старший син гарно вчився, а тепер навчання погіршилося, іноді дитина приходить до мами. Молодший син живе з матір`ю. Хоче щоб діти жили з матір`ю. Коли внуки приїжджають в село у гості до діда, то заходять і її провідати. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , суду показала, що вона у 2013-2014 роках була колегою позивачки. Показала, що до неї в групу [PERSON] водила сина [PERSON] . Позивачка відповідальна мама, опікувалася дітьми, була в батьківському комітеті. Вважає, що діти мають жити з мамою. [PERSON] водила дітей на гуртки, в бассейн, баскетбол. Зі слів позивачки їй відомо, що батько маніпулює сином [PERSON] , обмежує її у спілкуванні з дітьми. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка приходиться рідною сестрою позивачці, суду показала, що з червня 2023 по травень 2024 діти жили з батьком , у мами на той час не було власного житла. Мама завжди намагалася контактувати з дітьми, на канікулах займалася математикою з сином, водила дітей на гуртки. [PERSON] багато часу проводить біля комп`ютера, замкнутий, коли вона з ним бачиться він не хоче йти на контакт. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , суду показав, що проживає по сусідству з [PERSON] , вони куми. Показав, що діти проживають з [PERSON] , коли [PERSON] немає вдома, то приїзжає його батько до дітей. Окрім відповідача та його двох синів, у квартирі проживає дружина [PERSON] , та їх спільна дитина. Йому нічого не відомо з приводу оздоровлення батьком дітей. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , суду показав, що він приходиться батьком [PERSON] , проживає в селі, але іноді проживає у м.Рівному, діти проживають у квартирі сина. [PERSON] кинула дітей і поїхала жити до коханця. [PERSON] наймає працівників на машину. [PERSON] їздив сам, то брав з собою дітей, старшого рідше, а молодшого частіше. Уроки з дітьми робить [PERSON] , гуртки діти не відвідують, їсти готує або батько, або він. Син одружився вдруге. Діти на оздоровленні були у Хрінниках , та приїжджають до нього в село. Батько не забороняє матері бачитися з дітьми, [PERSON] брала [PERSON] до себе. На даний час у квартирі проживають син його двоє дітей від першого шлюбу, друга дружина та їхня дитина, іноді він залишається ночувати у квартирі. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , суду показав, що він сусід , обізнаний в тому, що діти [PERSON] проживають з [PERSON] з літа 2023 року. Матір дітей бачив декілька разів. Бачив, що діти гуляють на вулиці та біля школи. Малолітній [PERSON] , будучи заслуханим у судовому засіданні зі згоди батьків, та у присутності психолога, суду пояснив, що живе в м.Рівному разом з татом та старшим братом, відвідує школу. З мамою бачиться часто. Ходить в басейн куди його записала мама, вона його супроводжує на тренування. Живе у тата, де ще живе - [PERSON] та старший брат. До них приїжджає дідусь. Улюблені страви - суші, спагетті, жарені яйця. Йому добре як у мами, так і у тата. У тата добре, бо там живе брат [PERSON] , хоче жити разом з братом. Любить разом з братом грати на приставці. Спати можуть лягати о 22.00 год. 24.00 год. Неповнолітній [PERSON] , будучи заслуханим у судовому засіданні зі згоди батьків, та у присутності психолога, суду пояснив, що він навчається у 14 школі, у першу зміну. На гуртки ходити не хоче, бо лінь. Живе з татом, братом та [PERSON] . [PERSON] годує і готує їжу. Маму відвідує, живе мама далеко від дому, там у нього немає друзів. З братом [PERSON] грають у комп`ютерні ігри, іноді ходять гуляти. Уроки йому не допомагають вчити Тато працює дальнобійником. Коли тато їхав у рейс, то іноді брав їх з собою. Коли залишалися вдома, то з ними була [PERSON] . Спати лягає біля 12 години ночі. Книжки читає тільки підручники, немає до цього інтересу. Психолог [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що опитування дітей проведено без будь-якого тиску. Для дітей є значимі як тато, так і мама. Діти підліткового віку, їх не потрібно втягувати в конфлікт, який є між батьками. По поведінці [PERSON] вказала, що дитина має комп`ютерну залежність. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету РМР № 08-01-59/25 від 13.01.2025 року, визнано за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з мамою [PERSON] . Із висновку вбачається, що « Під час спілкування з [PERSON] та [PERSON] було встановлено, що вони проживають з татом за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] [PERSON] повідомив, що ходить до мами не часто, але розмовляє по телефону кожен день. Старший [PERSON] до мами не ходить, але інколи теж розмовляє по телефону. Діти мають багато друзів. Коли хлопці повертаються зі школи, то їдять обід, який готує тато. Вранці [PERSON] та [PERSON] снідають бутербродами з чаєм. Також тато дає їм кишенькові гроші на обіди в гімназії. [PERSON] та [PERSON] зазначили, що на [ADDRESS] є вся їхня комп`ютерна техніка, на якій вони грають в ігри. Хлопці не можуть визначитися з ким із батьків їм краще проживати. Однак зазначають, що не проти мами, і жити з нею також. Відповідно до листа Рівненського міського центру соціальних служб було здійснено оцінку потреб сім`ї [PERSON] . Зокрема зазначено, що за результатами оцінки потреб складних життєвих обставин у сім`ї не виявлено. Для неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] створені належні умови для повноцінного та гармонійного розвитку. [PERSON] надання соціальних послуг не потребує. У характеристиці на [PERSON] , учня 8-го класу Рівненської гімназії №14 Рівненської міської ради зазначено, що хлопець характеризується позитивно. Вихованням дитини займається мама, [PERSON] . Батьківські збори, шкільні і позашкільні заходи, зустрічі для батьків відвідує мати учня. Батько у школі не з`являвся, не телефонував класному керівнику, навчанням сина не цікавився. [PERSON] завжди доглянутий, охайно вдягнений, повністю забезпечений шкільним приладдям, необхідним для навчання, а також коштами на харчування в шкільній їдальні. Мати цікавиться життям класного колективу, систематично контролює навчальні досягнення сина, активно спілкується з батьками, класним керівником і вчителями предметииками, вчасно реагує на зауваження й прохання колективу. У характеристиці на [PERSON] , учня 4-го класу Рівненської гімназії №14 Рівненської міської ради зазначено, що хлопець характеризується позитивно. Мати [PERSON] бере активну участь у житті класу, допомагає в організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсі, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі «Інтернет» (під час дистанційного навчання), забезпечує достатній рівень навчання дитини. Батько [PERSON] , [PERSON] з дитиною спілкується. У вихованні сина участь приймає. З класним керівником виявив ініціативу спілкуватися востаннє у серпні 2024 року. Практичним психологом Рівненської гімназії №14 Рівненської міської ради було проведено психологічне дослідження [PERSON] та [PERSON] за методикою «Кінетичний малюнок сім`ї», Мета даної методики -простежити об`єктивну сімейну ситуацію досліджуваної дитини, виявити ставлення дитини до членів своєї сім`ї, сімейні стосунки, які викликають тривогу або конфлікти. Результати дослідження показують, як дитина сприймає взаємини з іншими членами сім`ї і своє місце в ній. За результатами дослідження і аналізом проговорених ситуацій можна говорити про бажання дітей отримувати увагу та спілкування від обох батьків, бажання об`єднання сім`ї, врахування вподобань кожного члена сім`ї…» « [PERSON] , матір [PERSON] та [PERSON] [INFO] зверталася до Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради із заявою про проведення з [PERSON] відповідної роботи щодо перешкоджання ним у побаченнях з синами, Було проведено бесіду з батьком дітей, отримано письмові пояснення, надано відповідь заявниці. 28.06.2024 [PERSON] вдруге зверталася із заявою про перешкоди [PERSON] у спілкуванні і побаченнях з синами, а також щодо залишення [PERSON] та [PERSON] вдома без належного догляду. З батьком дітей було проведено бесіду, отримано письмові пояснення, обстежено матеріально-побутові умови проживання дітей за адресою: [ADDRESS] , надано відповідь заявниці. Працівниками Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради 16.07.2024 було здійснено обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На час візиту в сім`ю діти перебували з батьком за вищевказаною адресою….» «У грудні 2024 року [PERSON] виповнилось 14 років. Відповідно до ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 09.01.2025. Комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення матері дитини [PERSON] , батька дитини [PERSON] , його представника [PERSON] , прийняла рішення про доцільність залишення [PERSON] на проживання з мамою, [PERSON] ». У частинах 1, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1,5 ст. 4 ЦПК України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Згідно ч.2 ст. 76 ЦПК 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 даної статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положенням ч.1 ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 213 ЦПК суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Таким чином, аналізуючи в сукупності достовірно встановлені судом докази, всебічно дослідивши висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , 2015р.н., з матір`ю, заслухавши показання свідків по справі, думку дітей в судовому засіданні за участі психолога, суд вважає, що найкращим інтересом дитини, який забезпечить належні умови проживання, навчання та розвитку [PERSON] , 2015 р.н., це проживання разом з мамою, відтак, враховуючи, що [PERSON] фактично підтримала позов частково та просила визначити місце проживання сина [PERSON] з нею, суд дійшов висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення, та визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю - [PERSON] , яка на думку суду, за вчиненими діями щодо виконання батьківських обов`язків у вихованні, навчанні та дозвіллі дитини, що сприяє гармонійному розвитку дитини та бажання здійснювати це щоденно, є більш переконливим у тому, що дитина має проживати з матір`ю. За таких обставин, та враховуючи, що суд прийшов до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення щодо визначення місця проживння сина [PERSON] з нею, вважаю, що вимога [PERSON] щодо визначення місця проживання сина [PERSON] з ним, до задоволення не підлягає . Встановлені обставини та наведені у сукупності положення закону вказують на те, що син [PERSON] від народження та після досягнення чотирнадцяти років залишився проживати з батьком у його квартирі за власною волею без примусу. Наведеними нормами ст.ст. 141, 160, 161 СК України не передбачено прав позивача визначати місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Тобто у [PERSON] відсутнє право визначати місце проживання такої дитини, відповідно він не має порушеного права. Відтак, позовна вимога [PERSON] щодо визначення місця проживання сина [PERSON] до задоволення не підлягає . Разом з тим, суд вважає, що перевага у визначенні місця проживання з батьком, у [PERSON] пов`язана з тим, що у квартирі є комп`ютер на якому дитина грається без обмеження у часі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачкою [PERSON] судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. підлягають до стягнення з [PERSON] на її користь. На підставі викладеного, ст.ст. 141,150, 160 СК України,

Outcome: approved