Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

21.11.2025 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , залишивши місце проживання дитини - [PERSON] з матір`ю. В обгрунтування позовних вимог вказано, що подружнє життя сторін не склалося, проживають окремо, сімейні стосунки фактично припинили. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, сім`я розпалася остаточно. Відповідач не має стабільного доходу, участі у вихованні дитини фактично не бере, не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, постійно виявляє до позивача неповагу, вчиняє сварки, що призвело до припинення шлюбних відносин. Примирення сім`ї неможливе. Тому відбулося звернення до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. 25.11.2025 у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторони у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомлено. Позивач заявила письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. У встановлений строк відповідач не подав відзив на позов та заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні. Заяв та клопотань не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому постановляє за можливе розглянути справу по суті, оскільки неявка у судове засідання сторін у справі не перешкоджає такому розгляду відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, та на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та надані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі за наступних підстав. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони у справі, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 25 жовтня 2022 року зареєстрували шлюб у Новоград-Волинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький), актовий запис № 598, що стверджується свідоцтвом про шлюб/а.с.13/. У сторін є спільний неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає з матір`ю. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї, поступово втратили зв`язки між собою, а, отже, сім`я припинила своє існування. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам позивача, що має суттєве значення для неї, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що сторони не зверталися до суду при розгляді даної справи із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із них, суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати з матір`ю, встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала з матір`ю, залишає проживати дитину [PERSON] , 2015 р.н. з позивачем, чим лише констатує місце проживання, не визначаючи і не змінюючи його ( постанова ВС від 18.07.2022 у справі 405/4659/21). Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд дійшов висновку, що на підставі вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved