Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

13 травня 2025 року [PERSON] через свого представника адвоката Мотуза Олександра Володимировича звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Позиція позивача Позивач посилається на те, що він протягом тривалого часу працював у шкідливих умовах на виробничо-структурних підрозділах підприємства ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що призвело до виникнення професійних захворювань. Довідкою МСЕК від 20 січня 2021 року позивачу встановлено первинно 55 відсотків втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями. В подальшому довідкою МСЕК від 19 січня 2022 року позивачу встановлено 60 відсотків втрати професійної працездатності повторно. Позивач просить стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 245 000 грн. Заяви та клопотання відповідача Представник відповідача подав клопотання про витребування у позивача додаткових доказів: розрахунку розміру моральної шкоди, яка заявлена до відшкодування, документів, що свідчать про виконання відповідачем вимог індивідуальної програми реабілітації, докази звернення до лікарських установ, індивідуальну програму реабілітації інваліда. За змістом статей 81, 83 ЦПК України, позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Позивачем додані до позовної заяви письмові докази, що підтверджують обставини, на які він посилається у позовній заяві, а саме його роботу на підприємстві відповідача у шкідливих умовах, встановлення йому висновком МСЕК втрати професійної працездатності внаслідок професійних захворювань. Як визначено постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Зазначений висновок стосувався визначення періоду виникнення у потерпілого права на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням того, що питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, момент виникнення права на відшкодування моральної шкоди мав значення для визначення особи, яка має виплачувати таке відшкодування (за рахунок Фонду чи за рахунок роботодавця). Наявність довідки про результати повторного огляду свідчить про наявність первісної довідки, оскільки за загальним правилом переогляд проводиться щорічно. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 185/10591/21. Таким чином факт встановлення позивачу стійкої втрати працездатності висновком МСЕК вже є підставою для відшкодування йому моральної шкоди. За змістом статті 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Законодавством не покладено на позивача обов`язок надавати розрахунок розміру моральної шкоди. Виконання позивачем вимог індивідуальної програми реабілітації, звернення до лікарських установ не стосується предмету позову. Тому витребування додаткових доказів є недоцільним. Зважаючи на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання представника відповідача про витребування додаткових доказів. Заперечення відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» згідно поданого відзиву позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди, а також наявності вини підприємства у спричиненні цієї шкоди. Фактичні обставини, встановлені судом З матеріалів справи видно, що позивач протягом тривалого часу працював на виробничих структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах, що призвело до виникнення хронічних професійних захворювань. Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, затвердженого 24 грудня 2020 року, у [PERSON] медичним висновком лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 03 грудня 2020 року встановлено наявність професійних захворювань: -хронічне обструктивне захворювання легенів першої-другої стадії, легенева недостатність першого-другого ступеня, -радикулопатія попереково-крижова та шийна з помірними статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів, -нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Професійні захворювання виникли внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм працівника, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту. Причини виникнення хронічного професійного захворювання: важкість праці, запиленість повітря робочої зони, підвищений рівень шуму. Довідкою МСЕК серії 12ААА № 063647 від 20 січня 2021 року [PERSON] первинно встановлено 55 відсотків втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями, у тому числі: 40 відсотків радикулопатія з ДФА, 10 відсотків - ХОЗЛ, 5 відсотків приглухуватість. В подальшому довідкою МСЕК серії 12ААА від 19 січня 2022 року позивачу встановлено повторно 60 відсотків втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями, у тому числі: 40 відсотків радикулопатія з ДФА, 15 відсотків - ХОЗЛ, 5 відсотків приглухуватість. Дата переогляду 15 січня 2025 року. Довідку МСЕК, видану за результатами чергового переогляду у січні 2025 року, позивач не надав, отже невідомо, який ступінь втрати професійної працездатності встановлений позивачу безстроково. Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності. Надані позивачем письмові докази є достатніми, оскільки у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог. Норми права, які застосував суд Відповідно до статті 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Нормою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок хронічних професійних захворювань позивач частково втратив професійну працездатність, що порушило його звичне життя, змусило лікуватися, обмежувати свою життєву активність, прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Таким чином судом встановлено наявність порушення права позивача на безпечні та здорові умови праці, що призвело до виникнення хронічних професійних захворювань і обмеження працездатності. Тому наявні підстави для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди. З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності (первинний), необхідність постійного лікування та реабілітації, наявність вимушених змін у житті позивача у зв`язку з інвалідністю, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 110 000 грн, що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я. За висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 21 травня 2025 року у справі № 235/3143/24, обов`язки сторін у сфері оподаткування, які виникають у зв`язку з ухваленням та/або виконанням судових рішень про стягнення коштів, суд не встановлює. Отже суд при розгляді цивільної справи не уповноважений вирішувати питання щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначати це в резолютивній частині рішення. Розподіл судових витрат Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичної особою. Позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 110 000 грн, пропорційно розмір судового збору складає 1211 грн 20 коп (з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 за подання заяви в електронній формі 968 грн 96 коп)

Outcome: partial