Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

29.11.2024 року, позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким стягнути : з ПАТ «Страхова група «ТАС» матеріальну шкоду у розмірі 147 490 грн., у межах страхових сум, зазначений у полісі № [NUMBER] з відрахуванням франшизи ; з ТОВ «ТОІ ТОІ Системи санітарні» матеріальну шкоду ( франшизу) у розмірі 3010 грн. Також просить стягнути солідарно з відповідачів судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору в розмірі 1505 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн та витрати на проведення експертизи в розмірі 13 382 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що позивач є власником будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 09 травня 2023 року , близько 15 год. 30 хв., на території будинковолодіння, власником якого є позивач, водій [PERSON] , що перебував у трудових відносинах з ТОВ «ТОІ-ТОІ СИСТЕМИ САНІТАРНІ» та керував транспортним засобом «Mercedes-Benz Atego», д.н.з. [NUMBER] , здійснюючи рух заднім ходом, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого допустив наїзд на декоративну огорожу, що знаходилася позаду автомобіля, чим спричинив її пошкодження.На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника вказаного транспортного засобу була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» , на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP/213903965 від 30 березня 2023 року, який був чинним на момент вчинення ДТП. З метою визначення розміру завданої шкоди позивачем було проведено судову будівельно-технічну експертизу, за результатами якої встановлено вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт пошкодженої частини внутрішнього паркану (підпірної стіни), що розташована за вказаною адресою. Позивач вказує, що ним вживалися заходи досудового врегулювання спору, зокрема направлялися претензії до ТОВ «ТОІ-ТОІ СИСТЕМИ САНІТАРНІ» та заява до ПАТ «Страхова група «ТАС» про виплату страхового відшкодування, однак у виплаті страхового відшкодування було відмовлено. Строк звернення до страхової компанії ним було пропущено з поважних причин так як протягом тривалого часу він перебував за межами України у зв`язку з виконанням професійних обов`язків, що підтверджується наказами про відрядження та відпустки, та вживав розумних заходів для встановлення обставин ДТП і визначення розміру шкоди. Посилаючись на те, що шкода завдана під час виконання працівником відповідача своїх трудових обов`язків, а також на наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, позивач вважає свої вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідачів матеріальну шкоду у повному обсязі. Ухвалою суду від 02.12.2024 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 30.12.2024 року, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ПАТ «Страхова Група «ТАС»(приватне). У поданому відзиві відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись зокрема, на те, що позивач пропустив встановлений підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України № 1961-IV річний строк звернення до страховика із заявою про страхове відшкодування. Зазначає, що страховик був позбавлений можливості своєчасно здійснити огляд пошкодженого майна та визначити розмір збитків, витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи не підлягають відшкодуванню за рахунок страховика, а сам позивач не довів наявність поважних причин пропуску строку звернення до страхової компанії. Просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 31.01.2025 року, на адресу суд надійшла відповідь на відзив від представника позивача. Зазначив, що декоративна огорожа, розташована на території будинковолодіння, є приналежністю житлового будинку та земельної ділянки, не є самостійним об`єктом нерухомого майна та входить до складу єдиного інвентарного об`єкта. На підтвердження цього позивач покликається на державний акт на право власності на земельну ділянку та свідоцтва про право власності на житловий будинок. Щодо доводів відповідача, ТОВ «ТОІ-ТОІ СИСТЕМИ САНІТАРНІ» , стосовно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 45/23 від 27 листопада 2023 року, позивач зазначив, що вказаний висновок був наданий відповідачу ще на стадії досудового врегулювання спору разом із претензією від 23 лютого 2024 року, однак жодних зауважень до змісту експертного висновку у відповіді на претензію ТОВ «ТОІ-ТОІ СИСТЕМИ САНІТАРНІ» висловлено не було. Позивач також вказує, що додаткову інформацію, витребувану відповідачем для розгляду претензії, було надано листом від 18 березня 2024 року, однак рішення щодо відшкодування матеріальної шкоди прийнято не було. 12.02.2025 року на адресу суду надійшло заперечення АТ «СГ» «ТАС» на відповідь на відзив. Представник відповідача зазначив, що позивач був обізнаний про обставини ДТП та транспортний засіб, причетний до неї, у межах річного строку, а звернення позивача з претензією до іншого відповідача не перешкоджало своєчасному зверненню до страховика. Просив відмовити в задоволенні позову. 18.02.2025 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача ТОВ «ТОІ-ТОІ Системи санітарні», відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. У відзиві зазначено, що пошкоджена декоративна огорожа, на думку відповідача, не є самостійним об`єктом нерухомого майна, а належить до житлового будинку, у зв`язку з чим право власності на неї окремо не може визнаватися. Також відповідач вказує на порушення, на його думку, порядку визначення розміру шкоди ; ставить під сумнів обґрунтованість та достовірність висновку судової будівельно-технічної експертизи № 45/23 від 27.11.2023, посилаючись на нібито невідповідність застосованих методик вимогам нормативно-правових актів у сфері будівництва. Крім того, відповідач зазначає, що фактично у справі має місце «рецензування» судового експертного висновку, яке, на його переконання, не передбачене чинним законодавством, та долучає консультативно-інформаційний висновок спеціаліста. У зв`язку з наведеним відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та покласти судові витрати на позивача. 07.03.2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача. В якій зазначив, що відзив відповідача подано з пропуском встановленого судом процесуального строку без клопотання про його поновлення, у зв`язку з чим відповідач втратив право на вчинення відповідної процесуальної дії. Також позивач вказав на безпідставність тверджень щодо відсутності у нього права власності на пошкоджену декоративну огорожу, обґрунтовуючи, що така огорожа є приналежністю житлового будинку та земельної ділянки і не є самостійним об`єктом нерухомого майна. Крім того, позивач спростував заперечення відповідача 2 щодо допустимості та достовірності висновку судової будівельно-технічної експертизи № 45/23 від 27.11.2023, зазначивши, що експертиза проведена з дотриманням вимог чинного законодавства, а наданий відповідачем консультативно-інформаційний висновок фактично є рецензією, яка не має доказового значення. У зв`язку з наведеним позивач просив суд врахувати подану відповідь на відзив та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В процесі проведення підготовчого розгляду до участі в справі в якості третьої особи було залучено водія транспортного засобу, винного у ДТП, [PERSON] . Між тим, було встановлено, що останній помер , про що Відділом ДРАЦС у м. Львові складений актовий запис про смерть за № 4676 від 08.08.24 р. ( т. 2 а.с. 18). В зв`язку з наведеним, [PERSON] було виключено з числа третіх осіб у даній справі. 25.06.2025 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Гаврилюк В.О. просив суд задовольнити вимоги в повному обсязі. Представник відповідача , Пилипчак І.М. , просив суд відмовити в задоволенні вимог з підстав, наведених у відзиві. Представник відповідача Котягін А.С. просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, так як позивачем не представлено доказів на підтвердження розміру спричиненої шкоди. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, експерта Бочуляка Р.П., оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 09 травня 2023 року на території будинковолодіння позивача за адресою: Львівська область, смт. Брюховичі, вул. Смолиста, 35, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу MERCEDES-BENZ ATEGO, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія, який перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «ТОІ-ТОІ СИСТЕМИ САНІТАРНІ» та виконував свої службові обов`язки. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено декоративну огорожу (підпірну стіну), що розташована на території будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , та є елементом благоустрою відповідного об`єкта нерухомого майна. Факт дорожньо-транспортної пригоди, її час, місце, обставини та участь у ній транспортного засобу MERCEDES-BENZ ATEGO, д.н.з. [NUMBER] , підтверджуються, зокрема, постановою Шевченківського районного суду м. Львова у справі про адміністративне правопорушення від 09.06.2023, якою встановлено порушення водієм правил дорожнього руху та визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з даною ДТП. Обставини механізму пошкодження майна та характер завданих ушкоджень підтверджуються фотоматеріалами, долученими до матеріалів справи, на яких зафіксовано деформацію та руйнування конструктивних елементів декоративної огорожі, а також відеоматеріалами з камер спостереження, що відображають момент наїзду транспортного засобу на огорожу. Розмір матеріальної шкоди та необхідний обсяг відновлювальних ремонтно-будівельних робіт встановлено на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи № 45/23 від 27.11.2023, яким визначено вартість відновлення пошкодженої частини внутрішнього паркану (підпірної стіни) з урахуванням фактичного стану об`єкта та застосування чинних кошторисних нормативів. Зазначені докази у своїй сукупності є належними, допустимими та взаємопов`язаними, підтверджують як сам факт завдання шкоди майну позивача, так і причинно-наслідковий зв`язок між діями водія транспортного засобу та настанням негативних майнових наслідків. Суд також встановив, що позивач не був присутній на місці події в момент ДТП, а про пошкодження майна дізнався пізніше з відеокамер, встановлених на території домоволодіння, після чого вжив заходів для встановлення винної особи та визначення розміру завданої шкоди. Таким чином, спірні правовідносини у даній справі виникли з приводу відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а саме транспортним засобом, який перебував у користуванні та володінні ТОВ`ТОІ ТОІ Системи санітарні» та яким керував його працівник під час виконання трудових обов`язків. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Застосування вказаної норми передбачає встановлення факту заподіяння шкоди, протиправності поведінки заподіювача шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою та шкодою, а також вини особи, яка завдала шкоду, якщо інше не встановлено законом. Разом з тим, з огляду на характер спірних правовідносин, до них підлягають застосуванню спеціальні норми цивільного законодавства, які регулюють відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Так, відповідно до статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє таким джерелом, незалежно від наявності вини, якщо вона не доведе, що шкоду завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При цьому транспортний засіб визнається джерелом підвищеної небезпеки у розумінні статті 1187 ЦК України, що неодноразово підтверджувалося правовими позиціями Верховного Суду, зокрема викладеними у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 910/10012/17 та від 03 липня 2019 року у справі № 522/3046/16-ц. Крім того, відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України юридична особа зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Застосування цієї норми не пов`язується з необхідністю встановлення вини юридичної особи як роботодавця, а достатнім є встановлення факту заподіяння шкоди працівником у межах виконання ним трудових функцій. Верховний Суд у постановах від 12 червня 2019 року у справі № 761/39919/16-ц та від 17 жовтня 2018 року у справі № 686/15213/15-ц зазначив, що у разі завдання шкоди працівником під час виконання трудових обов`язків відповідальність за таку шкоду покладається саме на роботодавця. З урахуванням встановлених у справі обставин, а саме того, що дорожньо-транспортна пригода сталася під час керування транспортним засобом працівником у процесі виконання ним службових обов`язків, суд доходить висновку, що обов`язок з відшкодування завданої майнової шкоди покладається на ТОВ «ТОІ-ТОІ СИСТЕМИ САНІТАРНІ» як на особу, яка володіла джерелом підвищеної небезпеки та є роботодавцем винної особи. Разом з тим, суд враховує, що відповідальність роботодавця за шкоду, завдану працівником під час виконання трудових обов`язків, не виключає можливості покладення обов`язку з відшкодування такої шкоди на страховика у межах укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Судом встановлено, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника (користувача) транспортного засобу MERCEDES-BENZ ATEGO, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС», що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами. Відповідно до статей 3, 6, 22, 29, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик у межах страхової суми зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку з метою відшкодування шкоди, завданої майну потерпілої особи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17, а також у постановах від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 та від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 дійшла правового висновку, що обов`язок страховика щодо здійснення страхового відшкодування є похідним від відповідальності особи, яка завдала шкоди, і не усуває права потерпілого на судовий захист. Таким чином, у разі завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки під час виконання працівником трудових обов`язків первинним боржником у деліктному зобов`язанні є роботодавець, а страховик несе обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхової суми, визначеної договором обов`язкового страхування. Судом встановлено, що факт пошкодження декоративної огорожі підтверджується фотоматеріалами, долученими до матеріалів справи, які відображають характер, обсяг та локалізацію механічних ушкоджень. З метою визначення розміру шкоди [PERSON] , 01 серпня 2023 року, уклав договір № ЕК-45/23 з ТОВ «СЕРБ» про проведення судової будівельно-технічної експертизи, за результатами якої складено висновок експерта № 45/23 від 27.11.2023, відповідно до якого вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт становить 150 500,00 грн, а вартість експертних послуг 13 382,00 грн. В судовому засіданні був допитаний експерт [PERSON] , який пояснив, що повністю підтримує висновок № 45/23 від 27.11.2023. Він особисто оглядав об`єкт дослідження. Огорожа, яка була знищена в результаті ДТП є частиною садиби за адресою [ADDRESS] . Так як вказана огорожа фактично була зруйнована , при проведенні експертизи не встановлювався її фізичний знос, натомість враховувалось, що приведення огорожі до попереднього стану можливе лише при повному її відновленні. Оцінюючи зазначений висновок, суд виходить з того, що він виконаний компетентним експертом, містить опис об`єкта дослідження, методику визначення вартості, розрахунки та відповідає вимогам Закону України «Про судову експертизу» та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз. Верховний Суд у постановах від 20.03.2019 у справі № 522/19127/14-ц та від 22.01.2020 у справі № 127/18223/16-ц зазначив, що судова експертиза є належним і допустимим доказом, а її висновки можуть бути відхилені лише за наявності належного мотивування або у разі призначення повторної чи додаткової експертизи. При цьому відповідачами клопотань про призначення повторної або додаткової експертизи заявлено не було. Надані відповідачем ТОВ «ТОІ-ТОІ СИСТЕМИ САНІТАРНІ» консультативно-інформаційні висновки спеціаліста фактично зводяться до рецензування судового експертного висновку та не є судовими експертизами у розумінні процесуального закону, у зв`язку з чим не мають самостійного доказового значення. Щодо доводів страховика про пропуск строку звернення, судом встановлено, що позивач звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування 23 жовтня 2024 року, тобто після спливу річного строку, визначеного підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України № 1961-IV. Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що сплив такого строку не припиняє право потерпілого на судовий захист та не є строком позовної давності. Судом встановлено, що позивач протягом значного періоду перебував за межами України у зв`язку з виконанням професійних обов`язків, що підтверджується наказами про відрядження та відпустки, та вживав розумних заходів для встановлення обставин ДТП і визначення розміру шкоди. Вказані обставини суд визнає об`єктивними та такими, що не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Оцінивши всі докази у їх сукупності відповідно до статті 89 ЦПК України, суд доходить висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню в частині стягнення страхового відшкодування в межах страхової суми, а також франшизи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статей 133, 137, 141 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних із залученням експертів. Як убачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 505 грн, а також понесено витрати на оплату послуг судового експерта у розмірі 13 382 грн, що підтверджується належними письмовими доказами, долученими до матеріалів справи. Крім того, у позовній заяві позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. На підтвердження понесення таких витрат позивачем подано договір про надання правничої допомоги № 21 від 14.11.2023 року. Оцінюючи заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з приписів частини третьої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких такі витрати мають бути реальними, необхідними та співмірними зі складністю справи, обсягом виконаної роботи, часом, витраченим адвокатом, та значенням справи для сторони. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial