Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

08.08.2025 [PERSON] звернулася до суду до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо їх спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що у неї з відповідачем є спільний неповнолітній син, відповідач створив нову сім`ю і проживає окремо, спільне господарство не ведуть. Також з того часу і на момент подачі позовної заяви вона без допомоги відповідача утримує спільну дитину. Забезпечує сина всім необхідним включаючи їжу, одяг, та створює належні умови для розвитку і навчання його. Це обумовлено тим, що відповідач не цікавиться сином, ні матеріальної ні моральної допомоги не надає, участі у вихованні не приймає, обіцяв надавати матеріальну допомогу добровільно, проте протягом останніх років обов`язків батька не виконує. На її прохання допомогти він не реагував. Позивачка зазначає, що відповідач зв`язку з сім`єю не підтримує. Син підростає і практично не знає та не згадує біологічного батька. Саме ці обставини є причиною подання позову про позбавлення батьківських прав її колишнього чоловіка [PERSON] . У судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позов підтримали з мотивів наведених у позовній заяві, позивачка додала, що з моменту звернення до суду відповідач навіть не намагався контактувати із сином, взагалі допомоги ніякої не надає, пояснює, що створив нову сім`ю і має на утриманні іншу дитину, з приводу позбавлення його батьківських прав не заперечив. Пояснила, що її колишній чоловік взагалі давно самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] , ніколи не цікавився і не цікавиться життям дитини. Відповідач в судове засідання не з`явився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Відзив відповідач не подав. У зв`язку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом ухвалено розглядати справу в заочному порядку у відсутності відповідача та на підставі наданих доказів. Третя особа - орган опіки та піклування в особі Городоцької міської ради Львівської області в судове засідання не з`явилися подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позову, а також висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] суду пояснила, що була вчителем початкових класів школив якій навчався [PERSON] , в перший клас його привела мама [PERSON] і лише вона цікавилась навчанням сина, рідного батька дитини вона жодного разу не бачила і з ним не спілкувалась, їй відомо, що найбільше уваги неповнолітньому [PERSON] приділяє вітчим [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою відповідача, суду показала, що [PERSON] створив нову сім`ю, сином [PERSON] взагалі не цікавиться, більше п`яти років як виїхав за кордон і ніякої допомоги не надає, також не дає сину для контактів свого номеру телефону, позивачка ніколи не заперечувала, щоб батько спілкувався з сином. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьком записаний [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.11). Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 03.02.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Прізвище заявниці [PERSON] визначено дошлюбне - [PERSON] (а.с.15). [PERSON] 29.05.2017 зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] (копія свідоцтва про шлюб а.с.56). Згідно висновку органу опіки та піклування і рішення Городоцької міської ради від 24.09.2025 вважається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] (а.с.28,29). Беручи до уваги вищезазначене, можна зробити висновок, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитини, не турбується про стан її здоров`я. За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд вважає доведеним, що не спростовано і самим відповідачем, що останній протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, не піклується про її духовний та фізичний розвиток не цікавиться життям дитини. Враховуючи викладене, суд, оцінюючи наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази, в їх сукупності та взаємозв`язку, вважає за можливе позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно його дитини [PERSON] . Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Обставини, які б унеможливлювали виконання обов`язку відповідачем по утриманню дитини за станом здоров`я або за іншими обставинами відсутні. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При конкретних обставинах позивачка не просить стягувати судовий збір з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved