Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

01.12.2025 КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (далі КП «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» ЗМР) звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком. В обґрунтування позову позивач зазначав, що у період з 01.09.2016 по 01.11.2017, з 01.11.2017 по 01.09.2019 та з 04.12.2019 по 01.11.2025 позивач надавав відповідачам послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] . Оплату за надані послуги відповідачі в повному обсязі не здійснювали, вносили лише часткові оплати, у зв`язку із чим станом на 01.11.2025 в них утворилась заборгованість розміром 13 834,32 грн. Тому, просив стягнути з відповідачів залишок несплаченої суми заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком розміром 13 834,32 грн, а також судовий збір розміром 3 028,00 грн. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги не визнали, посилаючись у відзиві на те, що позовна заява ними у встановленому законом порядку отримана не була. Також відповідачі подали заяву про застосування строків позовної давності та форс-мажорні обставини, в якій зазначили, що позовна заява подана більше ніж через три роки після виникнення заборгованості за зазначеними позивачем періодами. Вказували, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розрахунковим періодом є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Отже, позивачу було відомо, що заборгованість по щомісячним платежам виникла багато років тому, і він свідомо зволікав із захистом своїх прав. Доказів визнання відповідачами всієї нарахованої суми позивачем не надано. Просили відмовити з цих підстав у задоволенні позову щодо вимог до 05:30 год. 24.02.2022. Крім того, зазначили, що Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини: військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022. Договір № 67 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком між позивачем та співвласниками будинку було укладено 04.12.2019. У п. 28 цього договору зазначено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або часткове невиконання зобов`язань за цим договором, якщо невиконання є наслідком форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Відповідач [PERSON] є особою похилого віку, пенсіонером-інвалідом 2 групи, пожиттєво потребує постійного стороннього догляду. Відповідач [PERSON] наразі не працює та не має доходу, є доглядальником своєї хворої матері. Відповідач [PERSON] є пенсіонером-інвалідом 3 групи. З цих підстав просили також відмовити у задоволенні позову щодо вимог за період з 24.02.2022 по 01.11.2025, а також у стягненні судового збору. Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі. Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 02.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання, встановлено строки для подання заяв по суті справи (а.с. 30). Копію ухвали від 02.12.2025 було направлено відповідачам рекомендованим листом із повідомленням за адресою, що є їх зареєстрованим місцем проживання, однак, конверт із поштовим відправленням повернувся на адресу суду 11.01.2026 із зазначенням причини: «адресат відсутній за вказаною адресою». 09.12.2025 відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами цивільної справи. 22.12.2025 відповідач ознайомився з матеріалами цивільної справи, про що поставив свій підпис на вищезазначеній заяві (а.с. 33). 16.12.2025 відповідачі подали відзив на позовну заяву (а.с. 34-51). 16.01.2026 відповідачі подали заяву про застосування спливу строків позовної давності та форс-мажорні обставини. Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. За таких обставин, суд вважав за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання на підставі наявних у справі доказів на підставі статті 279 ЦПК України. 21.01.2026 судом завершено розгляд справи та суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши перерву для виготовлення його повного тексту до 23.01.2026. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до статті 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Наймачі, орендарі та інші користувачі квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку можуть брати участь в управлінні багатоквартирним будинком виключно за дорученням власників таких квартир та приміщень. Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] з 19.01.2005 (по 1/3 частини квартири кожен), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 11-12). КП «НАШЕ МІСТО» надавало послугу з утримання будинком по [ADDRESS] , в період з 01.09.2016 по 01.11.2017. За зазначений період по особовому рахунку відповідачів № [NUMBER] утворилась заборгованість у розмірі 370,17 грн, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с. 9-10). 06.09.2017 між співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , від імені яких діяв заступник голови Запорізької міської ради з питань діяльності виконавчих органів ради Бородай О.М. та КП «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» ЗМР було укладено Договір № 759-УБ про надання послуг з управління багатоквартирним будинком зі строком дії до 05.09.2018 (а.с. 14). Зі змісту позовної заяви випливає, що 01.09.2019 договір № 759-УБ було розірвано. 04.12.2019 між співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , від імені яких діяла уповноважена особа співвласників будинку [PERSON] , та КП «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» ЗМР було укладено Договір № 67 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, який діє до теперішнього часу (а.с. 15-16). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] , за послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.11.2017 по 01.09.2019 та з 04.12.2019 по 01.11.2025 відповідачам нараховано заборгованість загальним розміром 13 464,75 грн. (а.с. 6-10). Відповідно до рішення Запорізької міської ради № 66 від 07.12.2022 юридична особа КП «НАШЕ МІСТО» Запорізької міської ради реорганізована шляхом приєднання до КП «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» Запорізької міської ради, а КП «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» Запорізької міської ради є повним правонаступником всіх прав та обов`язків комунального підприємства «НАШЕ МІСТО» Запорізької міської ради (а.с. 23). Отже, до КП «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» перейшло право вимоги заборгованості мешканців перед КП «НАШЕ МІСТО». Відповідно до п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що позивач виконував свій обов`язок по наданню послуг, такі послуги позивачем надавались, а тому виходячи із вищенаведених вимог законодавства відповідачі були зобов`язані своєчасно вносити плату за надані послуги з управління багатоквартирним будинком. Проте, відповідачі у спірний період свої зобов`язання з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком виконували неналежним чином, оплату за надані послуги вносили частково, із порушенням термінів сплати, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої наведено у вищезазначених розрахунках, наданих позивачем. При цьому, саме розмір заборгованості, визначений позивачем, відповідачами на засадах змагальності цивільного судочинства не оспорюється. Відповідачі просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності та наявності форс-мажорних обставин у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні. Суд вважає необґрунтованими посилання відповідачів у заяві від 16.01.2026 на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки, по-перше, відповідачами у листопаді 2016 року, березні 2017 року, липні 2017 року, жовтні 2017 року, червні 2018 року, грудні 2018 року, березні 2019 року, липні 2019 року, липні 2020 року, грудні 2020 року, квітні 2021 року, серпні 2021 року, лютому 2022 року були здійснені сплати за послуги, які перевищували розмір щомісячного платежу, що свідчить про визнання ними свого боргу та є підставою для переривання строку позовної давності згідно з положеннями ч. 1 ст. 264 ЦК України. Та, по-друге, відповідачами не враховано, що Законом України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби COVID-19» (далі Закон № 540-ІХ), який набрав чинності 02.04.2020 продовжено позовну давність на період карантину. Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року у справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». З початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України та початком періоду воєнного стану 24.02.2022 законодавець вніс до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України п. 19, яким визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Зазначений пункт 19 виключено з ЦК України на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025. Позивач із даним позовом звернувся до суду 01.12.2025 щодо стягнення заборгованості, яка виникла в період з 01.09.2016 по 01.11.2025. Тобто, протягом періоду виникнення заборгованості було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. Вказаний механізм щодо дії позовної давності на період воєнного стану діяв до 04.09.2025. Таким чином, з урахуванням вказаних змін законодавства, переривання позовної давності вчиненням відповідачами дій, які свідчили про визнання ними свого боргу, суд доходить висновку, що позивач строки позовної давності у цій справі не пропустив. Відтак, заява відповідачів про застосування наслідків пропуску строку позовної давності є необгрунтованою та не підлягає задоволенню. Щодо посилання відповідачів у вказаній заяві на форс-мажорні обставини, то з урахуванням змісту листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, який наданий відповідачами, а також змісту п.п. 28, 29 договору № 67 від 04.12.2019, суд дійшов висновку, що наявність вказаних форс-мажорних обставин звільняє сторін саме від відповідальності за невиконання або часткове невиконання зобов`язань за договором, а не від виконання цих зобов`язань взагалі. В межах позовних вимог, позивач не просить стягнути з відповідачів грошові кошти в якості пені, штрафу, 3% річних, індексу інфляції, тощо. Тобто, позивач не ставить питання про застосування до відповідачів заходів цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання зобов`язань у цій справі. Відтак, посилання відповідачів у заяві від 16.01.2026 на форс-мажорні обставини як на підставу звільнення від сплати заборгованості є неспроможними. Посилання відповідачів у вказаній заяві на те, що [PERSON] є особою похилого віку, пенсіонером-інвалідом 2 групи, пожиттєво потребує постійного стороннього догляду, [PERSON] наразі не працює та не має доходу, є доглядальником своєї хворої матері, [PERSON] є пенсіонером-інвалідом 3 групи не є підставами для звільнення відповідачів від сплати заборгованості, а може бути враховане судом у разі звернення відповідачів із заявою про розстрочення чи відстрочення виконання судового рішення. Підсумовуючи викладене, оскільки відповідачі свої зобов`язання з оплати послуг виконували неналежним чином, внаслідок чого в них виникла заборгованість перед позивачем, і визначені законом підстави для зменшення суми заборгованості чи звільнення від її сплати у цій справі відповідачами не доведені, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що задовольняє позов у повному обсязі шляхом стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги розміром 13 834,32 грн пропорційно їх часткам у праві власності на квартиру по 4 611,44 грн з кожного. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 3 028,00 грн по 1 514,00 грн з кожного. При цьому, питання про стягнення судового збору з відповідачки [PERSON] судом не вирішується, оскільки остання звільнена від сплати судового збору як інвалід 2 групи в силу вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved