Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що 24 квітня 1999 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис № 280. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що подружні відносини між сторонами не склалися та фактично припинилися. З 2021 року позивач та відповідач постійно проживають окремо, спільне господарство не ведуть, кожен з подружжя живе окреме життя. Фактично сім`я припинила своє існування. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, тому вважає за необхідне розірвати шлюб між позивачем та відповідачем. Ухвалою суду від 24 липня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явився, у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається наявність умов для заочного розгляду справи, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст. 280 ЦПК України. Проте, оскільки позивачем не надано згоди на ухвалення рішення при заочному розгляді, суд позбавлений можливості постановити заочне рішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у зв`язку із наступним. Судом встановлено, що 24 квітня 1999 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладений шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 280, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Майнових спорів між сторонами немає. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, враховуючи, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно із ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, приймаючи до уваги позицію позивача, який не просить суд стягнути з відповідача сплачений за подання до суду даної позовної заяви судовий збір, суд вважає, що судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: approved