Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовує тим, що [PERSON] уклала із АТ «ОТП БАНК» кредитний договір №2002080014, який за правовою природою є змішаним договором, а саме кредитний договір та договір про надання банківських послуг, в якому містяться елементи різних договорів і надаються декілька різних видів послуг - кредитування та видача і обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток в межах якого було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] . 14.03.2025 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/03/25, відповідно до умов якого право грошової вимоги за вищезазначеним картковим рахунком, відкритим в межах кредитного договору №20020800144, укладеного між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників №2 до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за картковим рахунком № [NUMBER] , відкритим в межах кредитного договору №20020800144, в сумі 23719,26 грн., з яких: 18628,90 грн. загальна сума боргу по тілу; 5090,36 грн. загальна сума боргу по відсотках. В супереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідачем не виконано свого зобов`язання та після відступлення позивачу права вимоги до відповідача, не здійснено жодного платежу на погашення існуючої заборгованості, ні ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. На підставі викладеного ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за з картковим рахунком № [NUMBER] , відкритим в межах договору про надання споживчого кредиту №2002080014 від 26.12.2012 року в розмірі 23719,26 грн. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 09.10.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання повторно не з`явилася, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалася та заяв про відкладення розгляду справи чи його проведення без її участі не подавала. З врахуванням вказаних обставин та положень ст.280 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 26.12.2012 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2002080014, відповідно до умов якого банк мав надати позичальнику кредит у розмірі 4650 грн. на придбання товару на строк 24 місяці. Протягом дії кредитного договору для розрахунку за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 0,01 % річних. Разом з кредитним договором відповідач підписала Графік платежів, який є додатком до договору (а.с.7). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. У ч.2 ст.517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З матеріалів справи вбачається, що 14.03.2025 року між АТ «ОТП БАНК» (клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) укладено договір факторингу №14/03/25, у відповідності до п.1.1.-п.1.3. умов якого клієнт (первісний кредитор) передає, а фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. Фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату відповідно до умов цього договору. За цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами (а.с.15-16). Відповідно до витягу з додатку №1 до договору факторингу №14/03/25 від 14.03.2025 року Реєстр боржників №2 від 14.03.2025 року АТ «ОТП БАНК» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги до відповідача кредитним договором №2002080014 від 10.08.2013 року в сумі 23719,26 грн., з яких: 18628,90 грн. - заборгованість по тілу; 5090,36 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.18). Однак, будь-які докази укладення між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] кредитного договору від 10.08.2013 року, право вимоги за яким зазначено у вказаному витязі з реєстру боржників, в матеріалах справи відсутні. Крім того, обов`язок доведення розміру заборгованості за кредитом та відсотками покладено саме на позивача. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за картковим рахунком № [NUMBER] , відкритим в межах кредитного договору №2002080014 від 10.08.2013 за період з 14.03.2025 по 31.08.2025, станом на 31.08.2025 року, заборгованість [PERSON] становить 23719,26 грн., з яких: 18628,90 грн. - сума заборгованості по тілу; 5090,36 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.14). Із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що у ньому зазначено лише розмір тіла кредиту та відсотків станом на 31.08.2025 року, які в подальшому не змінювались, однак з нього не можливо встановити, за які періоди, за якою процентною ставкою, та в якому розмірі нараховувались відсотки за користування позикою. Крім того, у вищевказаних витязі з реєстру боржників та розрахунку заборгованості вказано розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 5090,36 грн., що перевищує розмір кредиту в сумі 4650 грн., передбачений умовами кредитного договору №2002080014 від 26.12.2012 року укладеного між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] . Як встановлено з матеріалів справи, строк кредитування за договором позики був погоджений сторонами та становив 24 місяці. Розмір процентів за користування позикою протягом вказаного строку згідно умов договору становить 0,93 грн. Таким чином, судом встановлено, що кредитор продовжував нараховувати відповідачу проценти після закінчення строку позики. При цьому належного розрахунку розміру процентів нарахованих після настання дати повернення позики позивачем не надано. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Враховуючи викладене, оскільки позивачем не доведено належними та достатніми доказами, як відступлення йому первісним кредитором АТ «ОТП БАНК» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2002080014 від 26.12.2012 року, так і розміру заборгованості відповідачки за даним договором, то позовні вимоги задоволенню не підлягають. В зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору слід віднести за його рахунок та підстави для їх стягнення з відповідача відсутні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed