Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Сенс банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 18.05.2023 відповідач звернувся до АТ «СЕНС БАНК» з метою отримання банківських послуг. 18.05.2023 підписанням оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500770728 відповідач запропонував банку укласти угоду про надання споживчого кредиту (далі Угода). Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «СЕНС БАНК», що укладений між ним та банком. 18.05.2023 шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500770728 банк прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500770728 від 18.05.2023. У Додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Документи були підписані позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «3842» шляхом направлення 18.05.2023 року на номер 380964169464. Банк виконав взяті на себе зобов`язання, надавши позичальнику кредит відповідно до узгоджених умов. Проте позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Загальна заборгованість згідно з угодою № 500770728 від 18.05.2023 становить 154973,93 грн, з яких: за кредитом - 138943,20 грн, по відсотках 8094,40грн, по комісії - 7936,33 грн. Позивач просить суд стягнути зазначену суму заборгованості за кредитним договором, 2422,40 грн сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12212,55грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін. Також, цією ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Відзив представник відповідача надав у судовому засіданні 04.06.2025. Відзив обґрунтовано тим, що спірний електронний договір не містить всіх істотних умов для відповідного виду договору, зокрема підпису Відповідача, відтак с неукладеним і недійсним у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Позивачем до позовної заяви, серед іншого, надано паперові копії: - паспорту споживчого кредиту: оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500770728; акцепту пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500770728; додатку №l «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг». Поряд з тим, на вищезазначених документах відсутній так званий «одноразовий ідентифікатор», що підтверджувало б факт підписання Відповідачем електронним підписом кредитного договору. Отже, відсутність в документах одноразового ідентифікатора не відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та свідчіть про те, що спірний договір не підписувався зі сторони клієнта, відтак с неукладеним. Також вказує, що відповідач ставить під сумнів відповідність поданих позивачем паперових копій електронних документів оригіналу, вказуючи на відсутність в оригіналах електронних документів обов`язкових даних її підпису. Позивач, як особа яка стверджує про існування між сторонами кредитних правовідносин та порушення відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором повинен довести шляхом подання належних та допустимих доказів факт укладання кредитного договору шляхом його підписання безпосередньо відповідачем, яким зафіксовано волевиявлення безпосередньо самого учасника правочину та що може створювати для нього права і обов`язки. Від представника позивача 13.08.2025 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі. У поясненнях вказано, що документи були підписані Позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «3842» шляхом направлення 18.05.2023 року на номер 380964169464 (що підтверджується довідкою про ідентифікацією, яка додається) відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» Номер телефону також належить відповідачу і зазначається ним як особистий. Будучи вільним в укладенні кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору та обізнаним з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, підписом Позичальник погодився виконувати умови Угоди. Докази того, що кредитні кошти не були отримані відсутні, натомість наявні докази видачі та користування ними позичальником, докази повного погашення заборгованості, відсутності заборгованості не надано. З огляду наведеного, позовні вимоги про стягнення з Відповідача заборгованості - просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач 03.09.2025 надала заперечення на додаткові пояснення представника позивача, у яких вказала, що як заперечення надає листування з банком з приводу заборгованості за договорами, укладеними 20.10.2020. Представник відповідача 26.11.2025 подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів оплати відповідачем заборгованості за спірним кредитним договором у загальному розмірі 20500 гривень. Ухвалою суду від 28.11.2025 постановлено визнати обов`язковою явку представника позивача у судове засідання. Клопотанням від 07.01.2026 представник позивача підтвердив часткову сплату коштів відповідачем у сумі 20500 гривень. Представник відповідача 09.01.2026 подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів оплати відповідачем заборгованості за спірним кредитним договором у загальному розмірі 4000 гривень. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Підтвердила здійснені відповідачем додаткові оплати у розмірі 20500 грн, щодо перерахування 4000 грн повідомила, що у неї відсутня інформація щодо надходження вказаної суми від відповідача. Представник відповідача просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог з мотивів викладених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Між АТ «Сенс Банк» та [PERSON] 18.05.2023 укладено кредитний договір №500770728 шляхом підписання оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500773980 від 05 червня 2023 року, акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500770728 від 18.05.2023. Відповідач [PERSON] 18.05.2023 підписала оферту на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500770728 від 18.05.2023, в якій зазначено, що позичальник перед укладенням угоди у письмовій формі підтвердив, що ознайомлений: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; з нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ; із інформацією, зазначеною в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та держане регулювання ринків фінансових послуг», яка розміщена на офіційній сторінці банку у мережі Інтернет за посиланням www.semsebank.com.ua/. Відповідно до оферти [PERSON] запропонувала АТ «Сенс Банк» укласти з нею угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб АТ «Сенс Банк». Підставою для укладення цієї угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Сенс Банк». Згідно з оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500770728 від 18.05.2023 відповідачу надається кредит (тип кредиту: «кредит готівкою») в сумі 143427,19 грн, шляхом переказу коштів на рахунок відкритий в АТ «Сенс Банк», процента ставка - 4,99% річних, тип ставки фіксований, який може бути змінений шляхом укладення відповідного додаткового договору до угоди, строком на 120 місяців, дата повернення кредиту 18.05.2033. Оферта Климчук А.С. акцептована банком, про що свідчить підписаний останнім акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500770728 від 18.05.2023. АТ «Сенс Банк» зазначив, що приймає пропозицією [PERSON] на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500770728 від 18.05.2023. Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб. Сума кредиту становить 143427,19 грн, зі сплатою 4,99 % річних строком на 120 місяців, дата повернення кредиту 18.05.2033. Невід`ємною частиною договору є додаток №1 до угоди про надання споживчого кредиту №500770728 від 18.05.2023, який містить узгоджений сторонами графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту і орієнтованої реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх сукупних послуг. Дата щомісячного платежу до 18 числа кожного місяця. Розмір мінімального щомісячного платежу з 01 по 12 місяці 1664 грн; з 13 по 120 місяці 2954,84 грн. Також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, згідно якого сума споживчого кредиту 143427,19 грн, строк кредитування 120 місяців, процентна ставка становить 4,99 %, загальні витрати за кредитом складають 264508,54 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 407935,73 грн. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту складає 4,99 %. Відповідно до довідки про ідентифікацію №2850671, виданої АТ «Сенс Банк», клієнт [PERSON] , з якою укладено договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Сенс Банк», ідентифікований АТ «Сенс Банк». Позичальник підписала договір №500770728 від 18.05.2023 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора. Отже, сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили суму кредиту, розмір процентів за користування коштами, строк користування кредитом та досягли згоди з усіх істотних умов угоди про надання споживчого кредиту 500770728 від 18.05.2023. Відповідач отримала та користувалася кредитними коштами, про свідчить копія меморіального ордеру №1752153452 від 18.05.2023 та виписка по особовому рахунку з 18.05.2023 по 15.10.2024. Водночас, відповідач тривалий час не здійснювала своєчасних платежів для погашення суми заборгованості за кредитом, процентами, комісією. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 15.10.2024 становить: 154973,93 грн, з яких: 138943,20 грн - заборгованість за кредитом, 8094,40 грн - заборгованість за відсотками, 7936,33 грн - заборгованість по комісії. Позивач просить стягнути заборгованість за цим кредитним договором в сумі 154973,93 грн, в тому числі достроково повернути частину кредиту. Відповідач, заперечуючи щодо задоволення позову, стверджувала, що спірний електронний договір не містить всіх істотних умов для відповідного виду договору, зокрема підпису Відповідача. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язань (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У справі, що розглядається, оферта про укладення угоди про надання споживчого кредиту №500770728 від 18.05.2023 підписана відповідачем аналогом електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора, який був відправлений на номер телефону відповідача: [NUMBER] , який є фінансовим номером відповідача, що підтверджується довідкою про ідентифікацію №2850671. В цій довідці у графі «текст повідомлення для проведення ідентифікації» містяться основні умови кредитування, які відповідають тим, що зазначені в оферті та акцепті на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500770728 від 18.05.2023. Отже, спірний кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання відповідачем цього договору. Без отримання відповідного листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладеним. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та ряді інших, тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Суд звертає увагу, що відповідач при оформленні кредитного договору здійснила ряд активних дій з метою його укладання, зокрема зазначила свої персональні дані, ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, відомості щодо адреси місця проживання, електронний пошти та номеру телефону, правильність яких не спростовано. Доказів того, що такі дані банком отримано не від неї, та що вони використані будь-якими особами незаконно, відповідач не надала. Виписка по рахунку підтверджує, що відповідач користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору. Зазначене у сукупності спростовує доводи відповідача щодо відсутності доказів підписання договору. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідач не надала їх, що згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 22.07.2020 року в справі № 210/1504/13-ц, від 03.12.2020 року в справі № 569/16767/16-ц, від 07.12.2022 року в справі № 953/1904/20, від 22.02.2023 року у справі № 159/3607/15-ц. Банк надіслав на адресу відповідача вимогу про усунення порушень №20741-57.2/2024 від 29.04.2024, якою вимагав протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії. На підтвердження направлення такої вимоги відповідачу, позивач додав до позовної заяви опис, список згрупованих відправлень, квитанцію та відстеження за трек-кодом. Отже, позивач правомірно звернувся до суду з цим позовом до закінчення строку дії кредитного договору. Стаття 12 ЦПК України встановлює, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність договірних зобов`язань, які порушив відповідач. Позичальник кредит отримав, що підтверджується матеріалами справи. Проте позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Загальна заборгованість, що заявлена позивачем станом на 15.10.2024 становила: 154973,93 грн, з яких: 138943,20 грн - заборгованість за кредитом, 8094,40 грн - заборгованість за відсотками, 7936,33 грн - заборгованість по комісії. Відповідач надала докази здійснених ним оплат у період розгляду цієї справи у загальному розмірі 24500 гривень. Надходження суми в розмірі 20500 грн представник позивача підтвердила, зокрема, у судовому засіданні. Тому суд вважає, що заявлена до стягнення сума позивачем підлягає зменшенню на 24500 гривень. Згідно з Законом України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ банкам надано право отримувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті1та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит); цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включають проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Водночас, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Оцінюючи зміст пункту 1 Кредитного договору (акцепту), який встановлює, що під час користування кредитом Банк надає Позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування та встановлює комісію за надання кредиту. За ці послуги встановлено комісію за надання кредиту «…за розгляд заявки, аналіз платоспроможності, операційне супроводження кредиту на етапі його надання, надання можливості користуватися системою дистанційного обслуговування і т.д.» та комісію за обслуговування кредиту «…Комісія за обслуговування управління кредиту є платою позичальника банку за надання послуг з розрахунку суми чергового платежу за угодою у випадку дострокового часткового повернення кредиту, операційне супроводження кредиту, здійснення інформування про неналежне виконання зобов`язань з повернення кредиту, надання інформації і виписок по рахунках з використанням SMS або push-повідомлень щодо суми платежу за угодою про надання споживчого кредиту, надання довідок щодо стану заборгованості або про закриття кредиту за допомогою системи в електронному вигляді, інформування позичальника щодо діючих пропозицій та тарифів, змін у банку тощо шляхом SMS-інформування або push-повідомлень..». Суд доходить до висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку щодо надання інформації споживачу, визначеним статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними. Наведене дає підстави для висновку, що вказані положення Кредитного договору №500770728 від 18.05.2023, що є його невід`ємною частиною, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним. Доказів наявності іншого переліку відповідних послуг, погодженого зі споживачем при укладенні кредитного договору, банком (позивачем) не надано. Таким чином, комісія в розмірі 7936,33 грн стягненню не підлягає, тому позов підлягаю частковому задоволенню в розмірі 122537 (сто двадцять дві тисячі п`ятсот тридцять сім) гривень 60 копійок, з яких: 114443,20 грн - заборгованість по кредиту, 8094,40 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги. Згідно з ч. 2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до договору про надання послуг №1006 від 28.01.2025, укладеного між АТ «СЕНС БАНК» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс», предметом договору є надання послуги, які полягають у здійсненні від імені та в інтересах замовника юридичних та фактичних дій щодо стягнення заборгованості з боржників замовника, які виникли внаслідок невиконання/ неналежного виконання такими боржниками кредитних договорів, договорів позики, інших угод, які не забезпечені заставою та/ або спонуканню їх до погашення такої заборгованості, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги. Згідно з п. 3.1. Договору про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 за надання послуг замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у нижче наведеному розмірі: за підготовку і подання позовної заяви до суду 375,00 грн; за отримання рішення суду 225,00 грн; комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7, 85 %. Розрахунок витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 12212,55 грн, із розрахунку: 375,00 грн + 225,00 грн + 154973,93 грн х 7,85 %, наведений позивачем в позовній заяві. Визначаючись з розподілом витратна правничу допомогу, відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК України суд зважає, що справа є незначної складності, обсяг підготовлених та наданих доказів є незначним, суд враховує результат розгляду справи (часткове задоволення позовних вимог), заяву відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, а також зважає, що в цій категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, представник позивача брав участь у судовому засіданні, що проводилось в режимі відеоконференцзв`язку, а тому суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача 3000 гривень витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат на переконання суду є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1915 грн. 39 коп. пропорційно задоволених вимог (позов задоволено на 79,07%). На підставі викладеного та

Outcome: partial