Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: [PERSON] звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 25.04.2025 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Сторони є батьками двох малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Діти проживають з позивачем, тому наразі постало питання щодо визначення місця проживання дітей з ним. Пояснення сторін: Позивач та його представнику судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задоволити. Зазначили, що позивач має змогу утримувати дітей, вони проживають з ним. Відповідач [PERSON] в суді пояснила, що проти позову заперечує. Дійсно діти проживають з позивачем, але відповідач не заперечує, щодо їхнього місця проживання. Участь у вихованні дітей приймає. Вважає, що спору немає. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 20.10.2025року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям провадження. 19.11.2025 року залучено службу у справах дітей виконавчого комітету Черкаської міської ради до участі в розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача. Зобов`язано надати висновок, щодо доцільності визначення місця проживання дітей з позивачем. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 23.12.2025 року закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду по суті. 06.01.2026 року від Виконавчого комітету Черкаської міської ради надійшов висновок про визначення місця проживання дітей. Встановлені судом обставини: Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Судом встановлено, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 25.04.2025 року, яке набрало законної сили, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Сторони є батьками двох малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв прор народження. Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають в [ADDRESS] . [PERSON] офіційно працює на посаді водія у ФОП [PERSON] , що підтверджується довідкою №3 від 01.09.2025 року. Згідно акту обстеження умов проживання мешканців домоволодіння в [ADDRESS] від 25.08.2025 року, затвердженого начальником служби у справах дітей Черкаської міської ради, за вищевказаною адресою зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Дітям забезпечено належні умови для проживання. У висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , зазначено про не доцільність визначення місця проживання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] , так як відсутній спір між батьками дітей, що їх місця проживання. [PERSON] не заперечує, щодо проживання дітей з батьком [PERSON] . Норми права, що підлягають застосуванню: Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. ч.4 ст.29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. ч. 1, ч. 2, ч. 6, ч. 8 ст.7 СК України визначає, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно ч. 1 ст. 9 СК України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. ч. 1, ч. 2 ст. 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Згідно ч.2 ст.160 СК України - місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. ч. 1, ч. 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За статтею 9 Конвенції - дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. З досліджених судом доказів не вбачається наявність спору між [PERSON] та [PERSON] , щодо визначення місця проживання [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Як встановлено під час розгляду справи, сторони попередньо домовились з ким будуть проживати їх діти. Незважаючи на те, що відповідач наразі проживає не з дітьми, остання підтримує спілкування з ними, зв`язок не втрачений. Відповідач погоджуються з тим, що наразі діти проживають з позивачем. Дане рішення не потребує втручання держави, натомість позивач вирішив звернутися до суду з позовом. Суд зауважує, що втручання держави в сімейні відносини, має відбуватись тоді, коли особи не можуть врегулювати правовідносини в добровільному порядку і мають спір, який потребує правового врегулювання.. Суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування Черкаської міської ради щодо недоцільності визначити місце проживання дітей разом з батьком, оскільки він в повній мірі відображає обставини, що склалися між сторонами. Відтак, за відсутності між сторонами відповідного спору суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи. Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) - зокрема, в суді. Фактично у даному випадку спір щодо місця проживання дітей ініційований їхнім батьком, з яким вони і так фактично проживають, і від якого мати дітей не вимагає зміни їх місця проживання. За встановлених обставин у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення [PERSON] до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, між батьками дітей виник спір саме щодо їх місця проживання, оскільки мати дитини не вимагає від батька дітей змінити їх місце проживання, не порушує в судовому порядку питання щодо відібрання дітей у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з собою. Відповідач у своїх поясненнях суду підтвердила, що діти проживають з батьком та не заперечувала щодо подальшого такого проживання. В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Вказані обставини підлягають перевірці судом. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дітей заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді. Судові витрати: Суд вирішує питання про судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір необхідно віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed