Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

30.09.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] у загальному розмірі 35840 грн., посилаючись на те, що 18.04.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Абекор» та відповідачем укладено кредитний договір №1695375. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 20000,00 грн. шляхом перерахування грошових коштів на рахунок відповідача. Сторони погодили, що строк кредиту складає 80 днів з кінцевим терміном повернення до 06.07.2025 року. У зв`язку з невиконанням умов договору у відповідача виникла прострочена заборгованість перед кредитом в розмірі 35840 грн, з яких: 20000,00 грн. - тіло кредиту та 15840 грн. нараховані проценти. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Абекор» вище зазначену суму заборгованості разом із судовими витратами по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн. та 94,50 грн. за відправку документів. Ухвалою суду від 06.10.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги просив задоволити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.04.2025 року між ТОВ «ФК «АБЕКОР» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «ФК «АБЕКОР» укладено електронний Кредитний договір №1695375. Кредитний договір укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб сайті в мережі інтернет https://firstcredit.com.ua підписаний ним електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з п.1.2. Кредитного договору загальний розмір наданого кредиту складає 20000,00 грн. Згідно п. 1.3. строк кредиту 80 днів з кінцевим терміном повернення до 06.07.2025 року, включно. Кредит у сумі 20000,00 грн. був перерахований відповідачу на поточний рахунок, враховуючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] , що підтверджується відповідною Квитанцією до платіжної інструкції № 20196-1363-209455373 від 18.04.2025 року. 19 травня 2025 року відповідач уклав Додаткову угоду до Кредитного договору №1695375 від 18.04.2025 року, якою сторони погодили, що строк кредиту складає загальну кількість днів користування кредитором (крім періоду прострочення), з кінцевим терміном повернення кредиту 07.08.2025 року. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо погашення заборгованості за Договором, тому, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язань по кредиту утворилась заборгованість у загальній сумі 35840 грн., з яких: 20000,00 грн. - тіло кредиту та 15840 грн. нараховані проценти, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Суд вважає, що кредитний договір підписаний Боржником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Заявником / Кредитором та Боржником / Позичальником не був би укладений. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду по справі №524/5556/19 від 12.01.2021 року (провадження № 61-16243св20) та від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З ч. 1 ст. 1048 ЦК України виникає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити та стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» заборгованість за кредитним договором №1695375 від 18.04.2025 року в загальному розмірі 35840 грн., що складається з: 20000 грн. тіла кредиту та 15840 грн. нарахованих процентів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2422,40 грн. Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за відправку відповідачу документів в розмірі 94,50 грн., оскільки у разі подання позовної заяви через підсистему «Електронний суд» на позивача покладається обов`язок надсилання копії позовної заяви відповідачу.

Outcome: approved