Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

У вересні 2025 року Перший заступник керівника Вознесенської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 листопада 2023 року закрито кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку з відмовою потерпілого [PERSON] від обвинувачення. Закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. В ході проведення досудового розслідування у кримінальному проваджені №12023152190000362 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та під час здійснення провадження у справі № 473/3534/23 судом встановлено, що [PERSON] завдав потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження середньої тяжкості, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я. В результаті отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] з 08 квітня 2023 року до 15 квітня 2023 року перебував на лікуванні в КП «Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради. Лікування потерпілого здійснювалося за рахунок коштів, отриманих за договорами з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних гарантій медичного обслуговування населення, тобто Національною службою здоров`я України. Загальна вартість лікування потерпілого склала 9 542 грн. Зазначені обставини, а також бездіяльність Національної служби здоров`я України щодо самостійного здійснення заходів з метою стягнення вказаних коштів з винної особи стали підставою для звернення Першого заступника керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області з даним позовом до суду. Представниця Вознесенської окружної прокуратури Мазуренко Н.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представниця Національної служби здоров`я України Тарасенко М.С. в судове засідання не з`явилася, однак надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи без самостійних вимог - КП «Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради Фоменко О.О. в судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки сторона позивача не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення представниці Вознесенської окружної прокуратури Мазуренко Н.А., дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 листопада 2023 року закрито кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку з відмовою потерпілого [PERSON] від обвинувачення. Закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. В ході проведення досудового розслідування у кримінальному проваджені №12023152190000362 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та під час здійснення провадження у справі № 473/3534/23 судом було встановлено, що [PERSON] завдав потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження середньої тяжкості, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я. В результаті отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] з 08 квітня 2023 року до 15 квітня 2023 року перебував на лікуванні в КП «Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради. Лікування потерпілого здійснювалося за рахунок коштів, отриманих за договорами з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних гарантій медичного обслуговування населення. Загальна вартість лікування потерпілого склала 9 542 грн. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. З огляду на викладене, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року (далі Порядок), яким передбачено, що витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до п. 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно п. 3 Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Згідно з п. 4 зазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Також, відповідно до ч. 3 ст. 1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» (далі - Закон) держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних інших медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. У п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону дається визначення програми медичних гарантій як програми, що визначає перелік та обсяг медичних послуг (включаючи медичні вироби) та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами. Також постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 410 затверджено Порядок укладення, зміни та припинення договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Відповідно до вимог цього Порядку між Національною службою здоров`я України (далі НСЗУ) та закладами охорони здоров`я укладаються договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, на виконання яких кошти перераховуються НСЗУ безпосередньо на рахунок лікарні. Таким чином, витрати КП «Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради, пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, сплачено НСЗУ за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до укладеного між цими особами договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Кошти перераховуються НСЗУ безпосередньо на рахунок лікарні. НСЗУ є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та відповідальним виконавцем бюджетної програми. Таким чином, послуги закладу охорони здоров`я, у якому проходив лікування потерпілий [PERSON] , пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено Національною службою здоров`я України як замовником медичних послуг за рахунок Державного бюджету України. Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладена функція представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Право звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачено також ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Спірні правовідносини стосуються бюджетної сфери, тобто напряму зачіпають інтереси держави. При цьому, суд встановив, що Національна служба здоров`я України не здійснила жодних дій з метою захисту вказаних інтересів держави. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню понесені прокурором судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved