Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. Виконувач обов`язків керівника Голосіївської окружної прокуратури міста Києва звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час реалізації повноважень виявлено факт незаконного заволодіння землями територіальної громади. Встановлено, що право власності на земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:75:149:0008) було зареєстровано за Відповідачем на підставі підробленого рішення Господарського суду Харківської області. Надалі Відповідач здійснив поділ ділянки на дві (0,05 га кожна) з присвоєнням нових кадастрових номерів: 8000000000:75:149:0011 та 8000000000:75:149:0012. Оскільки Київська міська рада не приймала рішень про передачу землі у власність, майно вибуло з комунальної власності поза волею власника. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 травня 2025 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Прокурор Голосіївської окружної прокуратури надав заяву про проведення судового розгляду без участі, позов підтримав та просив задовольнити. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Судом встановлено, що на підставі рішень Київської міської ради від 27.12.2001 № 178/1612 та 14.03.2002 № 303/1737 між Київською міською радою та Колективом індивідуальних забудовників «Чайка» укладено договір оренди земельної ділянки від 21.08.2002 № 3-5001, яким Колективу індивідуальних забудовників «Чайка» надано в довгострокову оренду на 50 років земельну ділянку (кадастровий номер 8000000000:75:147:0009) площею 199339 кв. м (19,9339 га) для будівництва та обслуговування котеджних малоповерхових будівель по 15 км Житомирського шосе у Святошинському районі міста Києва. За заявою Колективу індивідуальних забудовників «Чайка» та на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (поділу земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:147:0009), погодженої Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), 28.07.2017 Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві здійснено реєстрацію, утвореної шляхом поділу земельної ділянки 8000000000:75:147:0009, земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:157:0500 площею 7,2520 га по 15 км Житомирського шосе у Святошинському районі міста Києва комунальної форми власності для будівництва та обслуговування котеджних малоповерхових будівель (витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-8000600042017). За результатами поділу земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:157:0500, на підставі заяви Манькути О.П. (представника ТОВ «Міська Бізнес Група», уповноваженого ГО «Колектив індивідуальних забудовників «Чайка» на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки 8000000000:75:157:0500) та відповідної технічної документації із землеустрою щодо поділу, погодженої Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), утворено земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:75:149:0008 площею 0,1 га по 15 км Житомирського шосе у Святошинському районі міста Києва комунальної форми власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, про що 08.12.2022 кадастровим реєстратором відділу №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області внесено відомості до Державного земельного кадастру (витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-2100290292022). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 05.08.2024 державним реєстратором виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області Герасимчук А.П. прийнято рішення № 74460826 про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень, згідно якого за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:75:149:0008 площею 0,1 га по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2915922880000, номер запису 56160989). Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрацію проведено на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 25.04.2019 у справі № 922/1995/17. [PERSON] , зареєструвавши право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:75:149:0008 площею 0,1 га по [ADDRESS] , замовив 23.10.2024 у ФОП [PERSON] виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] (поділ земельної ділянки 8000000000:75:149:0008), надавши на підтвердження свого права власності на вказаний об`єкт витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.08.2024 за № 389894145. На підставі заяви [PERSON] та технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок державна реєстрація земельної ділянки 8000000000:75:149:0008 скасована в результаті її поділу на земельні ділянки з кадастровими номерами: 8000000000:75:149:0011 площею 0,05 га та 8000000000:75:149:0012 площею 0,05 га, які розташовані по [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно. Так, державним кадастровим реєстратором відділу №1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області 30.10.2024 зареєстровано земельні ділянки з кадастровими номерами 8000000000:75:149:0011 та 8000000000:75:149:0012. Відповідно до сформованого державним кадастровим реєстратором витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.10.2024 № НВ-2600767432024 земельна ділянка площею 0,05 га з кадастровим номером 8000000000:75:149:0011 розташована за адресою: [ADDRESS] ; категорія земель: землі житлової та громадської забудови; цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); вид використання земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). За даними сформованого державним кадастровим реєстратором витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.10.2024 № НВ-2600767422024 земельна ділянка площею 0,05 га з кадастровим номером 8000000000:75:149:0012 розташована за адресою: [ADDRESS] ; категорія земель: землі житлової та громадської забудови; цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); вид використання земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20.11.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. внесено запис про погашення речового права на земельну ділянку 8000000000:75:149:0008 за [PERSON] у зв`язку з її поділом. Того ж дня, зазначеним приватним нотаріусом прийнято рішення № 76265429 про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень, згідно якого за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:75:149:0011 площею 0,05 га по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3050127880000, номер запису 57711687). Також, [PERSON] прийнято рішення № 76263886 про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень, згідно якого за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:75:149:0012 площею 0,05 га по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3050076880000, номер запису 57710572). Таким чином, згідно із даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на теперішній час, власником земельних ділянок 8000000000:75:149:0011 та 8000000000:75:149:0012 є [PERSON] . Встановлено, що Господарським судом Харківської області рішень, зокрема рішення від 25.04.2019 у справі № 922/1995/17, щодо земельної ділянки 8000000000:75:149:0008, не ухвалювалось. Окрім того, земельні ділянки з кадастровими номерами: 8000000000:75:149:0008, 8000000000:75:149:0011, 8000000000:75:149:0012 у встановленому законом порядку [PERSON] , як і іншим фізичним (юридичним) особам, у приватну власність не передавались, рішень з цього приводу Київською міською радою не приймалось. Статтями 328, 329 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 14 Конституції України встановлює, що земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності визначено ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ст. 166 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до статей 317, 319 Цивільного кодексу України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Як раніше зазначалось, право власності на земельну ділянку 8000000000:75:149:0008 площею 0,1 га по 15 км Житомирського шосе у Святошинському районі міста Києва за [PERSON] зареєстровано на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 25.04.2019 у справі № 922/1995/17. Водночас, встановлено, що рішення суду, на підставі якого було зареєстровано право власності за [PERSON] земельної ділянки 8000000000:75:149:0008 судом не ухвалювалось. Разом з тим, за результатами проведених слідчих дій під час досудового розслідування кримінального провадження 12024100010003514, шляхом здійснення тимчасового доступу до матеріалів цивільної справи № 922/1995/17 у Господарському суді Харківської області, встановлено, що 25.04.2019 по справі № 922/1995/17 суддею Господарського суду Харківської області винесено рішення за позовом АТ «Укрсиббанк» до АТ «Мегабанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, нерухоме майно та грошові кошти, однак без жодного зазначення земельної ділянки 8000000000:75:149:0008, що свідчить про ознаки підроблення рішення суду на підставі якого вказана земельна ділянка зареєстрована за [PERSON] . Окрім того, жодного рішення про передачу земельної ділянки 8000000000:75:149:0008, а також земельних ділянок 8000000000:75:149:0011 та 8000000000:75:149:0012, утворених шляхом поділу земельної ділянки 8000000000:75:149:0008, у приватну власність фізичним (юридичним) особам уповноваженим органом - Київською міською радою, не приймалось, про що свідчить інформація Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 12.12.2024 № 057-18781 та 05.02.2025 № 057-1475. Таким чином, враховуючи те, що Київською міською радою рішень про передачу у приватну власність вищевказаних земельних ділянок не приймалося, а рішення судів про відчуження [PERSON] зазначених земельних ділянок не ухвалювалось, то перебування у приватній власності земельних ділянок з кадастровими номерами: 8000000000:75:149:0011 та 8000000000:75:149:0012, які утворились шляхом поділу земельної ділянки 8000000000:75:149:0008 та яка припинила існувати як об`єкт цивільних прав, що належать до земель комунальної власності, суперечить наведеним вимогам законодавства. Таким чином, спірне майно, яким незаконно заволодів відповідач, залишилось комунальною власністю і у встановленому законом порядку не відчужувалась. Згідно з ч. 1, 2 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрацій. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованості активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) (в редакції на час проведення реєстрації) загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Пунктом 1 частиною 3 статті 3 вказаного Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані. Частиною 2 статті 12 Закону передбачено, що записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться у документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону, одним з етапів проведення державної реєстрації прав є перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень. За ч. 1 ст. 22 Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншим нормативно-правовими актами. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ним особи. Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127), передбачено, що він визначає підстави і процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до п. 40 Порядку № 1127 (в редакції на час проведення реєстрації) державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст. 27 Закону та цим Порядком. Пунктом 30 Порядку № 1127 визначено, що державна реєстрація прав на підставі судового рішення може проводитися державним реєстратором у разі, коли примірник повного тексту судового рішення в електронній формі отримано в порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень. Таким чином, аналізуючи вище вказані норми законодавства, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Враховуючи вищенаведене, вбачається, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку 8000000000:75:149:0008 за [PERSON] проведена державним реєстратором виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області Герасимчук А.П. на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 25.04.2019 у справі 922/1995/17, яке відповідним судом не ухвалювалось. Державним реєстратором, всупереч вищевказаним нормам законодавства, не перевірено наявність та зміст судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень при реєстрації за відповідачем права власності на спірний об`єкт нерухомого майна. Таким чином, за обставин ненадання [PERSON] документів, що відповідно до вимог законодавства засвідчують право власності на земельну ділянку, реєстрацію права власності земельної ділянки 8000000000:75:149:0008 за [PERSON] державним реєстратором здійснено у порушення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Разом з тим, слід зазначити, що згідно інформацій Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 12.12.2024 № 057-18781 та 05.02.2025 № 057-1475 земельна ділянка 8000000000:75:149:0008 у приватну власність фізичним (юридичним) особам не передавалась, відповідні рішення Київською міською радою не приймались. Тобто, на час здійснення державної реєстрації державним реєстратором виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області Герасимчук А.П. прав власності за [PERSON] на земельну ділянку 8000000000:75:149:0008 площею 0,1 га, яка розташована по 15 км Житомирського шосе у Святошинському районі міста Києва, дійсним власником зазначеної земельної ділянки була та наразі залишається територіальна громада міста Києва в особі уповноваженого органу - Київської міської ради. Таким чином, реєстрація за [PERSON] права власності на земельну ділянку 8000000000:75:149:0008, на підставі неіснуючого рішення суду, не може свідчити про правомірне набуття майна у власність. Як зазначалось раніше, [PERSON] , після реєстрації за останнім права власності на земельну ділянку 8000000000:75:149:0008, на підставі заяви та технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання вищевказаної земельної ділянки, звернувся до органів Держгеокадастру про скасування державної реєстрації земельної ділянки 8000000000:75:149:0008 та реєстрацію створених, шляхом її поділу, земельних ділянок з кадастровими номерами: 8000000000:75:149:0011 площею 0,05 га, 8000000000:75:149:0012 площею 0,05 га, які розташовані по [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно. Так, державним кадастровим реєстратором відділу №1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області 30.10.2024 зареєстровано земельні ділянки з кадастровими номерами 8000000000:75:149:0011 та 8000000000:75:149:0012. У подальшому, право власності на земельну ділянку 8000000000:75:149:0008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. погашено на підставі її поділу та зареєстровано за [PERSON] право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 8000000000:75:149:0011 та 8000000000:75:149:0012, які утворились шляхом поділу. Так, згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20.11.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. прийнято рішення № 76265429 про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень, згідно якого за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:75:149:0011 площею 0,05 га по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3050127880000, номер запису 57711687). А також, того ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. прийнято рішення № 76263886 про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень, згідно якого за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:75:149:0012 площею 0,05 га по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3050076880000, номер запису 57710572). Таким чином, згідно із даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на теперішній час, власником земельних ділянок 8000000000:75:149:0011 та 8000000000:75:149:0012 є [PERSON] . Отже, [PERSON] не набував у власність на законних підставах земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:75:149:0008 площею 0,1 га, яка розташована по 15 км Житомирського шосе у Святошинському районі міста Києва. У свою чергу, [PERSON] не міг розпоряджатися земельною ділянкою, зокрема здійснювати дії щодо її поділу та подальшої реєстрації права власності за собою сформованих, в результаті поділу земельної ділянки 8000000000:75:149:0008, земельних ділянок 8000000000:75:149:0011 та 8000000000:75:149:0012. Тож, реєстрація за [PERSON] права власності на земельні ділянки 8000000000:75:149:0011 та 8000000000:75:149:0012, утворені шляхом поділу земельної ділянки 8000000000:75:149:0008 (речове право на яку наразі погашено), право власності на яку [PERSON] отримано незаконним шляхом, є підставою для скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права на ці земельні ділянки. За змістом ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності із фактом його державної реєстрації. При дослідженні обставин існування в особи права власності, першочерговим є встановлення підстави, на якій особа набула це право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18 та від 07.10.2020 у справі № 920/728/18. Отже, за відсутності законних підстав для здійснення державної реєстрації за [PERSON] права власності на земельну ділянку 8000000000:75:149:0008 по 15 км Житомирського шосе у Святошинському районі міста Києва, а у подальшому на земельні ділянки 8000000000:75:149:0011 та 8000000000:75:149:0012, які сформовані на підставі поділу земельної ділянки 8000000000:75:149:0008, сама по собі державна реєстрація не свідчить про виникнення прав власника на вказане нерухоме майно. Крім того, відповідно до ст. ст. 316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України). При цьому, згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 9 Земельного кодексу України передбачено, що розпорядження землями територіальної громади міста Києва відноситься до повноважень Київської міської ради. Оскільки, вказані земельні ділянки належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва виключно Київська міська рада має право розпоряджатися нею. Разом з тим, як зазначалося вище, Київська міська рада, як власник земельної ділянки 8000000000:75:149:0008 по 15 км Житомирського шосе у Святошинському районі міста Києва, у встановленому порядку [PERSON] або іншим фізичним чи юридичним особам у власність земельну ділянку не передавала, відповідні рішення Київська міська рада не приймала, дозвіл на поділ земельної ділянки 8000000000:75:149:0008 не надавала. Таким чином, державну реєстрацію права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, а саме на земельну ділянку 8000000000:75:149:0008 по 15 км Житомирського шосе у Святошинському районі міста Києва, а у подальшому на земельні ділянки 8000000000:75:149:0011 та 8000000000:75:149:0012, які сформовані на підставі поділу земельної ділянки 8000000000:75:149:0008, проведено на підставі рішень державних реєстраторів, які не відповідають вимогам законодавства, а тому відповідно до ст. 26 Закону є підстави для їх скасуванн Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ст. ст. 317, 319 Цивільного кодексу України, саме власнику належить право розпоряджатись своїм майном за власною волею. Виходячи зі змісту ст. 388 Цивільного кодексу України, недобросовісним набувачем є набувач, який знав або міг знати про те, що володіє майном незаконно, а також те, що особа, у якої за відплатним договором придбане майно, не мала права його відчужувати. З аналізу ч. 1 ст. 390 Цивільного кодексу України випливає, що недобросовісним набувачем є особа, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно. Питання щодо добросовісності набувача вирішується у кожній справі окремо. Таку позицію викладено у постанові Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 754/9233/17. При цьому перелік обставин, якими можна обґрунтовувати недобросовісність набувача не є вичерпним. У даному випадку право власності [PERSON] на земельну ділянку 8000000000:75:149:0008 зареєстровано 05.08.2024 на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 25.04.2019 у справі № 922/1995/17, яке судом не ухвалювалось та земельна ділянка 8000000000:75:149:0008 у встановленому законом порядку міською радою останньому не надавалась. Порядок набуття та припинення права землекористування встановлений законом. Зокрема, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або за результатами аукціону. Відповідні приписи національного законодавства є доступними, чіткими та передбачуваними. Окрім того, відповідачем вжиті дії щодо поділу незаконно відчуженої земельної ділянки та реєстрації права власності утворених за результатом поділу земельних ділянок за собою. Вказане свідчить про недобросовісність поведінки [PERSON] щодо спірних об`єктів. Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Право власника витребувати своє майно у всіх випадках і без будь-яких обмежень при володінні цим майном недобросовісним набувачем передбачено статтею 387 Цивільного кодексу України. Таку позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц. Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна або особа, яка має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу правомочностей. Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально визначеного майна з чужого незаконного володіння. При цьому відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц та від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, з урахуванням специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі товариства, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Отже особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний допис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, во воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа. За висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Враховуючи недобросовісність набувача спірного майна - [PERSON] , земельні ділянки 8000000000:75:149:0011 та 8000000000:75:149:0012 площею 0,05 га кожна, які розташовані по [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно, утворені шляхом поділу земельної ділянки 8000000000:75:149:0008, яка у зв`язку із поділом припинила існувати як об`єкт цивільних прав, наразі підлягають витребуванню від [PERSON] відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України. Крім того, враховуючи, що держава в особі уповноважених органів рішень про відчуження спірного майна не приймала, його відчуження відбулось поза волею дійсного власника. Дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 8000000000:75:149:0011 та 8000000000:75:149:0012 вибули з володіння територіальної громади міста Києва поза волею законного власника Київської міської ради, що є ключовою підставою для їх витребування. Судом встановлено, що право власності відповідача [PERSON] було зареєстровано на підставі завідомо неіснуючого (підробленого) рішення Господарського суду Харківської області від 25.04.2019 у справі № 922/1995/17, яке за змістом не стосувалося ані фізичної особи [PERSON] , ані земель комунальної власності у Святошинському районі м. Києва, що свідчить про відсутність законної підстави для первинного набуття речових прав. Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду,державна реєстрація права не є підставою його виникнення, а лише підтверджує вже наявне право, якого у відповідача не виникло через відсутність волевиявлення власника (рішення міськради). Подальший поділ первинної ділянки 8000000000:75:149:0008 на дві окремі ділянки (№ 0011 та № 0012) оцінюється судом як штучна трансформація об`єкта цивільних прав, що не перешкоджає їх поверненню громаді, оскільки зміна кадастрових номерів унаслідок технічного поділу не змінює фізичної ідентичності та правового статусу спірної землі. За таких обставин, враховуючи пріоритет захисту суспільного інтересу над приватним у випадках очевидного незаконного заволодіння національним багатством, вимоги про скасування реєстраційних записів та витребування майна є повністю обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved