Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

До суду 20.11.2025 надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому представник зазначає, що 18.12.2020 між відповідачем та ТОВ «ІНФІНАНС» було укладено Кредитний договір №068082655/1, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 3 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит в строк користування 30 днів та сплатити проценти за користування кредитним коштами на умовах, визначених умовами Договору кредиту. 11.02.2022 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу № 11-02/22, відповідно до якого ТОВ «ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги до Боржників за Договорами кредиту, у тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 068082655/1, надалі між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 10.01.2023 було укладено договір відступлення (купівлі продажу) права вимоги №10-01/2023 згідно з яким ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право грошової вимоги до Боржників за Договорами кредиту, у тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 068082655/1 від 18.12.2020. У порушення зазначених умов договору відповідач своє забов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та сплати суми основного боргу у розмірі та строки, визначені вищевказаним договором не виконав належним чином. Заборгованість за кредитним договором №068082655/1 становить 116 452,50 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 000 грн, заборгованості за відсотками на дату відступлення вимоги 77 542,50 грн, зборгованість за нарахованими процентами на згідно Кредитного договору ( з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 35 910 грн., але користуючись принципами співмірності, розумнотсі і пропорційності позивач просить стягнути за боргованість у розмірі 45 577,50 гривень. Тому, покликаючись на статті 512, 514, 516, 525, 598, 599, 610, 615, 625, 1050 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 45 577,50 гривень, а також судові витрати в розмірі 18 422,40 гривень, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000 гривень. Ухвалою від 25.11.2025 відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 26.12.2025, у зв`язку із неявкою учасників відкладено на 23.01.2025, коли суд розглянув справу та перейшов до ухвалення рішення, для чого оголошено перерву до 26.01.2026. Представник позивача Ткаченко М.М. в судове засідання не з`явилась, у позовній заяві висловлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та не заперечувала проти заочного розгляду справи, додатково подала заяву про розгляд справи без участі. Відповідач за про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення повістки на адресу проживання, відповідно до повідомлення, що повернулося на адресу суду, відсутній за вказаною адресою, вважається повідомленим належним чином, до суду не з`явився, відзив не подав. Відповідно до п.п. 2, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За таких обставин, судом у порядку ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановляється ухвала про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що 18.12.2020 між ТОВ "ІНФІНАНС" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 0680826525/1, що було підписано ЕЦП у вигляді одноразового ідентифікатора 3r6u3g, який був надісланий на його мобільний телефон [NUMBER] , що було вказано позичальником у заявці-анкеті на отримання кредиту № 3389535. Відповідно до умов пропозиції укласти договір, сторони погодили осноні умови, серед яких: розмір кердиту -3 000 гривень, строк користування кредитом - 30 днів, строк дії договору- 3 роки, відсоткова ставка 1,75 % за один день користування, також погодили річну проценту ставку та порядок застосування та нарахування процентів. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов?язання за Кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку, передбаченому умовами Кредитного договору, що підтверджується довідкою № 14512_25709112745 від 09.07.2025, виданою ТОВ "ІНФІНАНС", відповідно якої 18.12.2020 об 11:15 год надійшов переказ на суму 3 000 гривень маска картки [NUMBER] , номер транзакції в сиситемі -75404949. Згідно з умовами Договору Позичальник зобов?язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, передбачені цим Договором. Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов?язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені договором. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, кредитний договір є двостороннім, оскільки породжує обов`язок кредитодавця надати кредит та обов`язок позичальника його повернути, та сплатити проценти за користування ним. Ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наданого розрахунку заборгованісті вбачається, щ відповідач не здійснив жодного платежу, тобто не вживав заходів щодо повернення кредитних коштів позивачеві. У подальшому право вимоги до відповідача було уступлено ТОВ "ІНФІНАНС" на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», що стверджується договором факторингу № 11-02/22 від 11.02.2022 та додатками до нього, а подальшому, 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір пр відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, за ким право вимоги за кредитним договором № 0680826525/1 від 18.12.2020 перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». П. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Враховуючи наведене, позивачем належним чином було доведено факт отримання кредитних коштів відповідачем, зокрема, попереднє підписання кредитного договору та ознайомлення з його умовами, в результаті чого боржник взяв на себе зобов`язання повернення кредиту, які він не виконав в повному обсязі, тобто не здійснював часткові та своєчасні погашення. Таким чином, відповідачем не виконано умови укладено кредитного договору та не повернуто позивачеві отримані кредитні кошти, а також не сплачено проценти за користування ними, чим порушено права позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Як визначено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчинення чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивачем надано суду докази на підтвердження обставин, на які він посилається, відповідач будь-які докази до суду не надав. Тому справа розглянута на підставі наявних доказів, за результатами чого суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача необхідно стягнути в повному обсязі сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правової допомоги, зазначених у позовній заяві в розмірі 16 000 гривень, слід зазначити наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2024 між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АСІСТАНС» було укладено договір про надання правової допомоги № 01-07/2024, а 01.10.2025 сторонами підписано заявку про наданя юридичної допомоги. Відповідно до вказаного акту, адвокатським об`єднанням упродовж однієї доби надано позивачу 2 послуги загальною тривалістю 6 год загальною вартістю 16 000 грн, зокрема: - надання усної консультації тривалістю 2 год вартістю 4 000 грн; - складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду тривалістю 4 год вартістю 12 000 грн; При визначенні суми відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 9009/371/18 та в постанові від 05.06.2019 у справі № 922/928/18). У постанові від 19.11.2020 у справі № 734/2313/17 Верховний Суд наголосив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved