Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

03.10.2025 позивач ТОВ «Свеа фінанс» звернулось до Основ`янського районного суду м. Харкова з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 19.09.2024 між ТОВ «Селфі кредит», правонаступником якого є ТОВ «Свеа фінанс», та [PERSON] укладено кредитний договір №1778727, за умовами якого [PERSON] надано кредит у сумі 7000 грн. [PERSON] 21.09.2024 звернувся з заявою про збільшення суми кредиту. ТОВ «Селфі фінанс» збільшило суму кредиту до 14000 грн. ТОВ «Селфі фінанс» взяті на себе зобов`язання виконало, надало [PERSON] кредит, в свою чергу останній взятих на себе зобов`язань не виконав, не повернув грошові кошти, відсотки. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов, стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 49115,49 грн, з яких 13999,99 грн сума заборгованості за тіло кредитом, 28115,50 грн заборгованість за відсотками, 7000 грн пеня та судові витрати. 14.10.2025 ухвалою Основ`янського районного суду м. Харкова вказану справу передано до Шевченківського районного суду м. Харкова за підсудністю. 03.12.2025 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовну заяву передано в провадження судді Семіряд І.В. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом направлено запит. 05.12.2025 ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання. Представник позивача ТОВ «Свеа фінанс» Паладич А. у позові зазначила про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 19.09.2024 між ТОВ «Серфі кредит» та [PERSON] укладено договір надання споживчого кредиту №1778727. Відповідно до п. 1.1 договору на умовах, встановлених договором, Товариство надає споживачу у кредит у національній валюті України гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно з п. 1.2, 1.3 сума кредиту 7000 грн. Строк кредиту 357 днів. Між сторонами погоджено проценту ставку, а саме у п. 1.5.1 визначено, що стандартна процента ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.3 договору. П. 1.5.2 договору передбачено, що знижена процента ставка становить 0,45% в день та застосовується у випадку, якщо споживач до 10.10.2024 або протягом трьох днів, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу. Окрім того, умовами договору п. 2.1 визначено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача [NUMBER] . Договір сторонами підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 21.09.2024 між ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору №1778727. За умовами додаткової угоди сторони домовилися збільшити суму кредиту на 7000 грн, у зв`язку з чим погодили внести зміни до договору, а саме до п. 1.2 сума кредиту становить 14000 грн. Договір сторонами підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Відповідно до довідок ТОВ «Пейтек» від 08.05.2025 №20250508-823 та від 08.05.2025 №20250508-824 між ТОВ «Пейтек» та ТОВ «селфі кредит» було укладено договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку №01042024-2 від 01.04.2024. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Селфі кредит» 19.09.2024 на суму 7000 грн та 21.09.2024 на суму 7000 грн. 29.04.205 між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Свеа фінанс» укладено договір факторингу № 01.02/09/25, у відповідності до умов якого клієнт відступає фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. У п. 2.2 договору факторингу між сторонами погоджено, що загальний розмір заборгованостей складає 76947004,28 грн, згідно з реєстром боржників, який складається сторонами у паперовому вигляді та формі електронного документа. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу від 29.04.2025 ТОВ «Свеа фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у сумі 49115,49 грн. Отже, за договором факторингу право вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Селфі фінанс» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Свеа фінанс». При цьому матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] був повідомлений про зміну кредитора за кредитним договором, проте неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Свеа фінанс» за договором про надання фінансового кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, матеріалами справи підтверджується, що відповідач [PERSON] порушив графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 12статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Отже, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Свеа фінанс» за договором №1778727 та додаткової угодою до договору. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості у [PERSON] має заборгованість 13999,99 грн тіло кредиту та 28115,50 грн відсотки. При цьому суд погоджується з наданих розрахунком заборгованості та нарахованими відсотками, оскільки вони нараховані в межах строку кредитного договору та за ставкою, яка погоджена сторонами при укладені договору та яка не суперечить ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування». Що стосується вимоги про стягнення пені у розмірі 7000 грн. Відповідно до п.18 Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до наданого розрахунку заборгованість позивачем здійснено нарахування пені під час діє воєнного стану, отже в цій частині позов задоволенню не підлягає. Позов ТОВ «Свеа фінанс» підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, а саме 13999,99 грн тіло кредиту, 28115,50 грн відсотки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог. При звернені до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позов задоволено частково, а саме на 85,7%, судовий збір підлягає стягненню у розмірі 2076 грн (2422,40 грн*85,7%). На підставі викладеного,

Outcome: partial