Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до [PERSON] про зняття арешту з його майна, в тому числі квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказує, що у його власності перебуває вказана квартира, яку він мав намір продати. При зверненні до нотаріуса з`ясувалося, що на його майно накладений арешт виконавчою службою при виконання судового рішення про стягнення аліментів на користь відповідачки. При зверненні до виконавчої служби було з`ясовано, що боржником є особа у якої прізвище, ім`я та по-батькові співпадають з його, але дата народження є іншою. Тобто арешт накладений помилково. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 25.09.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 26.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки за останнім відомим місцем проживання. Відзиву на позовну заяву не надіслала, про причини неявки не повідомила, тому суд визнає її неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, пояснень, заяв та клопотання не подано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, враховуючи думку сторони позивача, висловлену в підготовчій частині судового засідання, ухвалив проводити заочний розгляд справи ухваливши заочне рішення. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач [PERSON] народився [INFO] у с.Антонівка м.Херсон, що підтверджено копією паспорта громадянина України, виданим в лютому 1997 р. (арк. справи 3-4), відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу одружений 21.09.1985 р. з [PERSON] (арк. справи 12), є батьком [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження арк. справи 11). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 08.06.1999 р. [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (арк. справи 7). З копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.07.2003 р. вбачається, що державним виконавцем Державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції накладено арештна все майно, що належить [PERSON] , зокрема, на квартиру [ADDRESS] (арк. справи 7). Виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа А-253, виданого Комсомольськими районним судом м.Херсона за наслідками розгляду справи за заявою [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] . Постановою судді Комсомольського районного суду м.Херсона від 28.08.1996 р. стягнуто аліменти з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] ( копія постанови арк. справи 10). Тобто, боржником у виконавчому провадження був [PERSON] , [INFO] , а не позивач [PERSON] , [INFO] . З інформації Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вбачається, що матеріали виконавчого провадження за якими в 2003 р. винесена постанова про арешт майна боржника не виявлено, строк зберігання становить 3 роки (копія листа від 11.04.2025 р. № 26745 арк. справи 8). Тобто, станом на час надання відповіді Автоматизована система виконавчих проваджень не містить відомостей щодо наявного виконавчого провадження, тому підстави для зняття арешту у третьої особи відсутні. IV. Норми права, які застосував суд. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частин 1 і 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. З аналізу норм Закону України "Про виконавче провадження" щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню. Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що державний виконавець мав при закінченні виконавчого провадження щодо боржника зняти накладений ним арешт на нерухоме майно. Як вбачається з досліджених судом доказів скасування арешту в досудовому порядку державним виконавцем при закінченні виконавчого провадження не було здійснено. Суд бере до уваги, що за змістом ч. 1 р. Х Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби лише завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, наведені позивачем обставини не спростував. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. При цьому суд враховує, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час якого накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Тобто державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Отже, наявність накладеного обтяження порушує права позивача належне користування, володіння та розпорядження своїм майном, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. Арешт на майно було накладено органом виконавчої служби у 2003 році, на даний час виконавчі провадження знищені, позивач взагалі не є боржником у виконавчому провадженні, арешт накладений на його квартиру лише за спів падінням прізвища, ім`я та по-батькові з боржником. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що позивач [PERSON] , [INFO] не був боржником у виконавчому провадженні за яким постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.07.2003 р. державним виконавцем Державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції накладено арештна все майно, що належить [PERSON] , зокрема, на квартиру [ADDRESS] , а тому заявлена вимога про зняття арешту підлягає задоволенню в частині зняття арешту з майна саме позивача. Підстав для зняття арешту іншої частини постанови у відношенні майна іншої особи відсутні. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 21 січня 2026 року. Відповідно до ст. 12-19, 141, 265-268, 354 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд

Outcome: partial