Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області звернулась [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: [PERSON] , приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Васіловка Вікторія Олександрівна, до Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, в особі представника позивача Кузьма-Чепурнова К.І., про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Мотивуючи свої позовні вимоги позивачка вказує на те, що [INFO] помер дядько, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , 08.01.2025 року складено відповідний актовий запис № 34. [PERSON] має одного сина, [PERSON] , [INFO] , який є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька. Однак як було встановлено нотаріусом, не реалізував своє право на вступ у спадщину, у встановлений законом 6-ти місячний строк, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру від 19.08.2025 року. Позивачка зазначає, що [PERSON] був одружений із [PERSON] , з якою розірвав шлюб 22.11.1986 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища. Дядько, [PERSON] проживав у квартирі за адресою [ADDRESS] . Відповідно до довідки за № 01-56/38 від 10.02.2025 року, у квартирі, де був зарестрований та проживав [PERSON] , на день смерті зареєстрований окрім нього ніхто не був. Про наявність заповіту позивачка дізналась на початку серпня 2025 року, знайшовши заповіт [PERSON] , посвідчений на її користь, секретарем Оноківської сільської ради Ужгородського району 10.08.2022 року, зареєстрований в реєстрі за № 47 в ході прибирання квартири свого дядька спадкодавця. Зазначає, шо ніхто не знав, оскільки дядько за віком не був старим, не хворів, помер раптово, а тому [PERSON] відразу звернулась до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу, Васіловка Вікторії Олександрівни, для його перевірки, оскільки вона добре знала, що у спадкодавця є рідний син, [PERSON] , який би і мав бути спадкоємцем після смерті батька. Нотаріус, [PERSON] , підтвердила чинність заповіту, однак повідомила, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачка зазначає, що не подання нею заяви про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк, було пов`язане з тим, що їй не було відомо про наявність заповіту на її користь, про його існування їй стало відомо лише у перших числах серпня 2025 року. Позивачка зазначає, що на підставі її звернення до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу, Васіловка В.О. видано Витяг зі Спадкового реєстру, яким підтверджено, що за померлим [PERSON] спадкова справа не відкривалась. При цьому було роз`яснено, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви може бути вирішено виключно судом і законодавство альтернативного варіанту поновлення пропущеного строку для прийняття спадщини не встановлює (лист від 08.08.2025 року № 434/01-16). Оскільки з поважних причин не звернулася у визначений законом строк до нотаріуса (нотаріальної контори) із заявою про прийняття спадщини, просить cуд визначити їй додатковий строк тривалістю два календарних місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті дядька [PERSON] , [INFO] . Заяви (клопотання) учасників справи. 27.11.2025 року через систему «Елекиронний суд» представник Відповідача Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд, позов [PERSON] подану в особі уповноваженого представника [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: [PERSON] , приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Васіловка Вікторія Олександрівна до Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволити повністю, розгляд справи проводити без участі представника Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. 02.12.2025 року, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача [PERSON] , подав до суду нотаріально завірено заяву, згідно якої зазначив, що проти позовних вимог не заперечує, просив суд розглянути справу без його участі. 02.12.2025 року, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Васіловка В.О., подала до суду заяву, згідно якої зазначила, що проти позовних вимог не заперечує, просила суд розглянути справу без її участі. 03.12.2025 року через канцелярію суду представник Позивачки подала до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без їх участі. Просить закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду по суті. 16.01.2026 року через систему «Елекиронний суд» представник Відповідача Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони. 20.01.2026 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Васіловка В.О., подала до суду заяву, згідно якої зазначила, що проти позовних вимог не заперечує, просила суд розглянути справу без її участі. 23.01.2026 року через канцелярію суду представник Позивачки подала до суду заяву про проведення судового засідання без їх участі. Позовні вимоги підтримують та просять задовільнити в повному обсязі. Сторони, їх представники в судове засідання не з`явились. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2025 року вказана справа передана на розгляд судді Бедьо В.І. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2025 року відкрито провадження у справі, було постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. 03.12.2025 р. ухвалою Ужгородського міськрайонного суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , про що 08.01.2025 року складено відповідний актовий запис № 34, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, копія якого долучена до матеріалів справи. [PERSON] був одружений із [PERSON] , під час шлюбу у них народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Актовим записом про народження № 5 від 19.08.2025 року, копія якого долучена до матеріалів справи. 22.11.1986 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується Витягом з реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, копія якого долучена до матеріалів справи. Згідно довідки за № 01-56/38 від 10.02.2025 року, у квартирі, де був зарестрований та проживав [PERSON] , на день смерті зареєстрований окрім нього ніхто не був, проживав у квартирі за адресою [ADDRESS] , копію якої долучено до матеріалів справи. Судом встановлено, що [PERSON] , є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, після смерті свого батька, спадкодавця. Однак, як було встановлено нотаріусом, не реалізував своє право на вступ у спадщину, у встановлений законом 6-ти місячний строк, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 19.08.2025 року, копію якого долучено до матеріалів справи. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є племінницею померлого [PERSON] , та належить до п`ятої черги спадкоємців за законом. Як встановлено судом, за життя [PERSON] залишив на ім`я племінниці [PERSON] заповіт посвідчений секретарем Оноківської сільської ради Ужгородського району 10.08.2022 року, зареєстрований в реєстрі за № 47. Спадкоємцем зазначено у заповіті [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] . Про наявність вказаного заповіту ніхто не знав, на початку серпня 2025 року, позивачка, вирішила прибрати квартиру, в ході прибирання квартири, між речами дядька, [PERSON] виявила старі документи, фотографії, між якими був заповіт на її ім?я, [PERSON] . Після чого відразу звернулась до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу, Васіловка Вікторії Олександрівни, для його перевірки, оскільки вона добре знала, що у спадкодавця є рідний син, [PERSON] , який би і мав бути спадкоємцем після смерті батька. Як встановлено судом, нотаріус Васіловка В.О. підтвердила чинність заповіту, однак повідомила, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, надала позивачці лист за № 434/01-16 від 08.08.2025 року, відповідно до якого рекомендувала їй звернутися до суду із відповідною заявою для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Окрім того, нотаріус Васіловка В.О. видала Витяг із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 82250332 від 19.08.2025 року, відповідно до якого спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, відповідно і свідоцтва про право на спадщину не видавались, копію вказаного Листа, Витягу долучено до матеріалів справи. Поважними причинами пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини зазначає - незнання про існування заповіту та неможливість раніше його відшукати, а відтак не мала змоги подати заяву у встановлений строк. Судом встановлено, що позивачка весь час вважала, що оскільки у спадкодавця є рідний син, тому навіть і подумати не могла про те, що на неї є оформлений заповіт. Те, що [PERSON] не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини їй відомо не було, оскільки він проживає у м. Рахові, вони дуже рідко спілкуються. Більше того, позивачка практично весь час перебувала у закордонних відрядженнях, тому будь - якої можливості з`ясувати інформацію про спадкування після смерті [PERSON] у неї не було та і не було у цьому потреби. Тільки після того, як вона знайшла заповіт, - почала з`ясовувати всі деталі спадкування після смерті [PERSON] . Судом встановлено, шо позивачка, [PERSON] практично весь час перебуває у відрядженнях за кордоном, оскільки є спортсменкою, працює на посаді спортсмена - інструктора штатної команди національної збірної команди України зі сноубордингу, щороку продовжує контракт, що підтверджується довідкою за № 03-1226/25 від 02.05.2025 року Державної установи "Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів "Укрспортзабезпечення", копію якої долучаємо до позовної заяви як письмовий доказ. Так, із 04 по 29 січня 2025 року перебувала у відрядженні для участі у навчально - тренувальному зборі національної збірної команди України зі сноубордингу у м. Каунерталь (Республіка Австрія), що підтверджується наказом Міністерства молоді та спорту України за № 7869 від 30.12.2024р. із складом учасників; з 09 по 20 лютого 2025 року перебувала у відрядженні для участі у змаганнях у складі офіційної делегації національної збірної команди України зі сноубордингу у м. Валь-Сен-Ком (Канада), що підтверджується наказом Міністерства молоді та спорту України за № 629 від 03.02.2025р. із складом офіційної делегації; з 25 лютого по 20 березня 2025 року перебувала у відрядженні для участі у навчально - тренувальному зборі національної збірної команди України зі сноубордингу у м. Каунерталь (Республіка Австрія), що підтверджується наказом Міністерства молоді та спорту України за № 999 від 18.02.2025р. із складом учасників; з 18 по 26 березня 2025 року перебувала у відрядженні для участі у змаганнях у складі офіційної делегації національної збірної команди України зі сноубордингу у м. Каунерталь (Республіка Австрія), що підтверджується наказом Міністерства молоді та спорту України за № 1358 від 06.03.2025р. із складом офіційної делегації; з 13 липня по 01 серпня 2025 року перебувала у відрядженні для участі у навчально - тренувальному зборі національної збірної команди України зі сноубордингу у м. Саас-Фе (Швейцарська Конфедерація), що підтверджується наказом Міністерства молоді та спорту України за № 3871 від 23 06 2025 р. із складом учасників; з 13 серпня по 02 вересня 2025 року перебуває у відрядженні для участі у навчально - тренувальному зборі національної збірної команди України зі наказом Міністерства молоді та спорту України за № 4205 від 03.07.2025р. із сноубордингу у м. Саас-Фе (Швейцарська Конфедерація), що підтверджується складом учасників, копії яких долучено до матеріалів справи як письмовий доказ. Як встановлено судом, оскільки спадкодавець помер [INFO] , то строк для прийняття спадщини спадкоємцями померлого, відповідно до вимог статті 1270 Цивільного кодексу завершився, 08.07.2025 року. Нормативно-правове обґрунтування За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч. 6, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). У встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса Данча Аннамарі Михайлівна не звернулася. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, вінвважається таким,що не прийняв її. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 30 грудня 2024 року в справі № 527/1229/24, від 31 липня 2024 року в справі № 127/2149/21та інших. Із урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо (див. постанови Верховного Суду від 18 грудня 2024 року, від 22 березня 2023 року в справі № 361/8259/18 та ін.). Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Варто також зазначити, що згідно п. 24 Постанови Пленуму №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Верховний Суд України роз`яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивачка обґрунтовує заявлені позовні вимоги тим, що поважними причинами пропуску нею строку для прийняття спадщини була її необізнаність про існування заповіту, оскільки позивачка весь час вважала, що оскільки у спадкодавця є рідний син, тому навіть і подумати не могла про те, що на неї є оформлений заповіт. [PERSON] практично ввесь час перебувала у закордонних відрядженнях, тому будь - якої можливості з`ясувати інформацію про спадкування після смерті [PERSON] у неї не було та і не було у цьому потреби. Тільки після того, як вона знайшла заповіт, - почала з`ясовувати всі деталі спадкування після смерті [PERSON] . Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року в справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Такий висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 133/1880/18. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах. Дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством. Велика Палата Верховного Суду постанові від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) вказала, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Із урахуванням наведених мотивів Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові висувала про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке: - необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; - втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини; - спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; - тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування). Відповідно до приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України - доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргу ментів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Підсумовуючи викладене, предметом позову є визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті заповідача в 2025 році з посиланням на те, що позивач не знала про існування заповіту, вона не є спадкоємцем будь-якої черги спадкоємців за законом, син померлого спадкодавця (тобто перша черга спадкування) не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, відтак позивакча будь-яких повідомлень про закликання до спадкування за заповітом не отримувала. Спадкова справа після смерті [PERSON] заведена 19 серпня 2025 року після звернення позивача із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Інші спадкоємці, які прийняли у встановленому законом порядку спадщину після смерті [PERSON] , відсутні. Оскільки спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася і, відповідно, не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, можна зробити висновок про необізнаність позивача про наявність заповіту, складеного на її користь, тобто суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, а тому наявні правові підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved