Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

07 листопада 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщення за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що позивач є співвласником будинку за адресом: [ADDRESS] , та володіє 52/100 частин житлового будинку. 12 жовтня 2022 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Разом з позивачем за вищевказаною адресою зареєстрована відповідач [PERSON] 10 липня 2025 року позивачем було подано заяву власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) до органу реєстрації, проте йому було відмовлено через відсутність згоди іншого співвласника на здійснення цієї дії. Відповідач вже понад 2 роки не проживає за вищевказаною адресою та виїхала з нього у зв?язку з війною у 2022 році. Будинком не цікавиться, її речей у будинку немає, покинула його добровільно, не сплачує комунальні платежі та в утриманні житла участі не приймає. Реєстрації відповідача у даному будинку створює перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні житлом, а також він несе додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг за відповідача. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням за адресом [ADDRESS] , у зв?язку з тривалою, понад 2 роки, відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення. У зв`язку з цим, позивач [PERSON] вимушений звернутися до суду для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщення. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що Позивачу [PERSON] на підставі договору дарування частини житлового будинку від 06 листопада 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 5855, на праві спільної часткової власності належить 52/100 частини жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 16). 12 жовтня 2022 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 12 жовтня 2022 року, актовий запис № 44 (а.с. 8). Згідно Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 012281 від 10 липня 2025 року, виданої Центром надання адміністративних послуг м. Дніпра, до складу сім`ї/зареєстрованих у будинку [ADDRESS] входять: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 07 листопада 2002 року; [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 18 квітня 2023 року (а.с. 9). При цьому, відповідач [PERSON] , [INFO] , за вищевказаною адресою зареєстрована, але фактично не проживає, починаючи з квітня 2023 року та по теперішній час, що підтверджується Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 11 серпня 2025 року, складеним [PERSON] в присутності свідків сусідів по [ADDRESS] : [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ), [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ), та [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ), (а.с. 11). У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб в розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач по справі втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , оскільки не проживає там понад один рік, але залишається зареєстрованою за вказаною адресою. Таким чином, оцінивши докази, які були досліджені судом при розгляді справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність позивачем позовних вимог щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , та вважає необхідним їх задовольнити. Оскільки позовні вимоги немайнового характеру про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволені та позивач був звільнений від сплати судового збору за цими позовними вимогами на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі ст.ст. ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved