Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

23.07.2020 до Тиврівського районного суду Вінницької області з Голосіївського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2020 дану справу передано на розгляд судді Кіосак Н.О. Ухвалою від 28.07.2020 суддею Кіосак Н.О. прийнято до свого провадження вказану цивільну справу та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження всудовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2020 дану справу передано на розгляд судді Мазурчака А.Г. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2021 дану справу передано на розгляд судді Ратушняка І.О Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2025 головуючим суддею у даній справі визначено суддю Патраманського І.І. Ухвалою від 26.06.2025 суддею Патраманським І.І. прийнято до свого провадження цивільну справу №752/4490/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, подав клопотання, відповідно до якого просить справу розглянути в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити (а.с 29,30). В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав. Дослідивши матеріали справи суд встановив такі фактичні обставини. Зміст позовної заяви. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.09.2019 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, в підтвердження чого була оформлена розписка, написана власноруч відповідачем. Зазначений договір було укладено з оформленням відповідної розписки в Голосіївському районі м. Києва за адресою позивача. Відповідно до зазначеної розписки сторони домовились, що відповідач зобов`язується повернути позивачу позичені 23.09.2019 грошові кошти в сумі 105000,00 грн. в строк до 01.02.2020. Крім цього, розпискою відповідач власноруч письмово підтверджує, що отримав грошові кошти в повному обсязі в момент написання розписки, зазначаючи про це у відповідному застереженні в розписці. Відповідач позичені грошові кошти позивачу не повернув. Відповідач повинен сплатити позивачу окрім суми основної заборгованості в розмірі 105000,00 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти на рівні облікової ставки НБУ за весь період до дня повернення боргу в сумі 6303,19 грн., а усього 111303,19 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути зі [PERSON] на його користь прострочену заборгованість за договором позики від 23.09.2019 в сумі 105000 грн., а також проценти в сумі 6303,19 грн., а усього 111303,19 грн., а також судові витрати: судовий збір в розмірі 1113,98 грн. Досліджені судом письмові докази. На підтвердження позовних вимог позивачем до позовної заяви долучена копія розписки від 23.09.2019, відповідно до якої [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 105000 грн., які зобов`язався повернути до 01.02.2020 (а.с.5). Відповідно до розрахунку процентів, нарахованих за договором позики, розмір нарахованих процентів складає 6303,19 грн (а.с. 6-7). Надаючи оцінку дослідженим у справі доказам та встановленим на їх підставі правовідносинам суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Судом встановлено, що 23 вересня 2019 року [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 105500 грн., які зобов`язався повернути до 01 лютого 2020 року (а.с.5). Заперечень щодо вказаних обставин від відповідача до суду не надходило. Відповідно до наданого позивачем розрахунку процентів у розмірі облікової ставки НБУ за відповідний період становлять 6303,19 грн (а.с.6-7). Заяв про зміну позовних вимог від позивача не надходило. Таким чином, встановивши всі фактичні обставини справи, дослідивши кожний доказ з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, та сукупність доказів з точки зору їх достатності, надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про те, що правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем, врегульовано нормами ЦК України, які регулюють відносини у сфері укладення договору позики, позовні вимоги позивача щодо розміру позики є обґрунтованими, та підлягають до задоволення, оскільки позивачем до позовної заяви долучено копію розписки, яка підтверджує боргове зобов`язання відповідача, та відповідний розрахунок нарахованих процентів.Позов визнається відповідачем. Враховуючи відсутність заяв позивача про зміну предмету позову, вказана сума підлягає стягненню. Щодо судових витрат. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати у виді сплаченого судового збору та інших судових витрат. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем надано квитанцію АТ "Ощадбанк" №23311 від 20.02.2020 про сплату судового збору в розмірі 1113,98 грн (а.с.4). Доказів понесення інших судових витрат позивачем не надано. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному розмірі, сума судових витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір, тобто 1113,98 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved