Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

[PERSON] 18.12.2025 звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебувають у шлюбі, який 24.04.2015 зареєстрований у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №227 від 24.04.2015. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу буде проживати біля позивачки. Шлюбні відносини між ними припинено, оскільки відповідач пішов із сім`ї, однією сім`єю проживали по липень 2025 року. Майнові питання вирішать окремо. Позивачка зазначила, що на примирення не згодна. Просить розірвати шлюб, який укладений між сторонами та зареєстрований у Центральному відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №227 від 24.04.2015; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] »; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою суду від 26.12.2025 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала з підстав вказаних в позові, просила шлюб розірвати, на примирення не згодна. Пояснила, що з відповідачем не проживають однією сім`єю з липня 2025 року, збереження сім`ї не можливе. Спору про місце проживання дитини немає. В судовому засідання відповідач позовні вимоги визнав повністю та суду пояснив, що дійсно не проживають з позивачкою з липня 2025 року, збереження сім`ї не можливе. Згідно частин 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 24 квітня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №227, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 24.04.2015 Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції (а.с. 4). Сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09.10.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 5). Статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з липня 2025 року, спільного господарства сторони не ведуть, мають неповнолітнього сина, який проживає з позивачкою, спору про місце проживання сина сторонии не мають. Згідно наданих сторонами заяв збереження шлюбу між ними неможливе, сторони наполягають на розірванні шлюбу. Таким чином, шлюб носить формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивачку на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім`ї є неможливим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка, яка при реєстрації шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище, надала суду заяву про залишення їй прізвища, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище " [PERSON] ". Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, підлягає поверненню позивачці з державного бюджету 605 грн 60 коп. судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду виходячи з розміру, встановленого підпунктом 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" згідно квитанції АТ КБ "ПРИВАТБАНК" №2.453110737.1 від 18.12.2025 (а.с. 3), а інша частина судового збору в тому ж самому розмірі, у зв`язку із задоволенням позову, покладається на відповідача. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору судом не встановлено. На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved