Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 1 грудня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №01.12.2024-100000374. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 13000 грн, строком на 140 днів, процентна ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту 5 % від суми кредиту та дорівнює 650 грн. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 650 грн. у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Неустойка: 195 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, тоді як відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 19.04.2025 має заборгованість у розмірі 37570 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 13000,00 грн, заборгованість по процентах - 15470,00 грн, комісія 650 грн, додаткова комісія 1950 грн, неустойка - 6500,00 грн. З урахуванням викладеного, ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 37570 грн. за кредитним договором №01.12.2024-100000374 від 1 грудня 2024 року, а також судовий збір. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2025 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 18.08.2025 від представника відповідача [PERSON] адвоката Безуханич А.В. на адресу суду через підсистему Електронний суд надійшов відзив на позовну заяву. Як зазначається у відзиві, відповідач позовні вимоги визнає частково. Зокрема, погоджується із наявністю заборгованості лише в межах непогашенного тіла кредиту, а саме: 13000 грн. Позовні вимоги в частині стягнення суми процентів за користування кредитом, неустойки, на думку представника, є незаконними та не підлягають задоволенню на підставі ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців». Звертає увагу, що [PERSON] є військовослужбовцем, який брав безпосередню участь у заходах, необхідних для оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, що підтверджується копією військового квитка, довідкою №5204 від 01.05.2023 згідно з додатком 6 до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413, та посвідченням особи з інвалідністю внаслідок війни серії [NUMBER] . З огляду на зазначене, відповідач має право на визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільги, гарантії та компенсації, зокрема, на звільнення від обов`язку сплачувати, зокрема, проценти за користування кредитними коштами в розмірі 15470 грн. та неустойки в розмірі 6500 грн. за кредитним договором з ТОВ «Споживчий центр» від 01.12.2024 № 01.12.2024-100000374. За наведених обставин представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовної заяви ТОВ «Споживчий центр» в частині стягнення кредитної заборгованості, а саме: по процентам в розмірі - 15470 (п`ятнадцять тисяч чотириста сімдесят) гривень, неустойки в розмірі - 6500 (шість тисяч п`ятсот) гривень. До відзиву долучила копію військового квитка [PERSON] ; копію довідки про участь [PERSON] у заходах по обороні України; копію заяви про списання кредитної заборгованості в частині відсотків; копію листа ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР»; копію посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни. 25 серпня 2025 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у який зазначається, що відповідач не підтвердив належними доказами статусу військовослужбовця як на даний час, так і на час дії кредитного договору. Спір між сторонами виник у зв`язку з невиконанням зобов`язання за кредитним договором. Представник позивача просить позовні вимоги задовольнити, а розгляд справи здійснювати без участі представника позивача. 2 вересня 2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Безуханич А.В. на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив. Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання 22.01.2026 не з`явилися. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. У позовній заяві заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр». Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення судового розгляду не подали. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд згідно з ч.2 ст.247, ч. 3 ст.211 ЦПК України, здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів. За наслідком розгляду даної справи, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч.1 ст.244 ЦПК України відклав судове засідання на 27.01.2026 о 10 год. 45 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини 1 грудня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки від 1 грудня 2024 року, відповіді позичальника, інформаційного повідомлення позичальника, підтвердження укладання кредитного договору, які підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Е949», укладено кредитний договір №01.12.2024-100000374 від 1 грудня 2024 року. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію (п. 3.1 Пропозиції). Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах визначених у заявці (п. 3.3 Пропозиції). Сума кредиту 13000 грн. Строк на який надається кредит 140 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 19 квітня 2025 року. Реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів позичальнику: 4149-49ХХ-ХХХХ-9572 (п.п. 2, 3, 4 Заявки, абзац 6 Заявки). Процентна ставка «Стандартна» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графі платежів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п. 6 Заявки). Комісія, пов`язана з наданням кредиту 5 % від суми кредити та дорівнює 650 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні (п.8 Заявки). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 650 грн. у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом (п.9 Заявки). У п.17 Заявки визначено неустойку: 195,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 13000 грн. підтверджено довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 9 червня 2025 року, про перерахування коштів на платіжну картку клієнта: 01.12.2024 08:40:43 на суму 13000, 00 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 581893078 призначення платежу: видача за договором кредиту №01.12.2024-100000374. Зазначені реквізити банківської карти № [NUMBER] у довідці ТОВ «Універсальні платіжні рішення» співпадають із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними останнім у договорі (заявці) №01.12.2024-100000374 від 1 грудня 2024 року. Згідно із наданою ТОВ «Споживчий центр» довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №01.12.2024-100000374 від 1 грудня 2024 року, заборгованість [PERSON] складається із основного боргу 13000 грн, процентів - 15470 грн, комісії 650, 00 грн, неустойки - 6500,00 грн, додаткової комісії - 1950 грн, а всього 37570,00 грн. Застосовані норми права Згідно п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (ч.ч. 4, 6ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Мотиви та висновки суду Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зважаючи на таке. Суд установив, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 1 грудня 2024 року був укладений кредитний договір №01.12.2024-100000374 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) «Е949», надісланим смс-повідомленням на належний відповідачу номер телефону. Відповідно до умов договору ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кошти в сумі 13000,00 грн строком на 140 днів, тобто до 19 квітня 2025 року, а останній зобов`язався повернути кошти, сплатити відсотки за користування ними, комісію, розмір яких визначений договором, а також неустойку у випадку невиконання/неналежного виконання зобов`язань за договором. 1 грудня 2024 року кредитні кошти були перераховані відповідачу, що останнім не заперечується та визнається. Отже, факт отримання відповідачем коштів у ТОВ «Споживчий центр» суд вважає доведеним. Згідно із наданою ТОВ «Споживчий центр» довідкою розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №01.12.2024-100000374 від 1 грудня 2024 року, заборгованість складається із основного боргу 13000 грн, процентів - 15470 грн, комісії 650, 00 грн, неустойки - 6500,00 грн, додаткової комісії - 1950 грн, а всього 37570,00 грн. Розмір заборгованості у частині розміру тіла кредиту та відсотків за користування кредитом відповідає умовам вказаного договору та узгоджується із Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування». Нарахування відсотків за користування кредитом здійснено в межах 140-денного строку кредитування, за період з 01.12.2024 по 19.04.2025 за погодженою відсотковою ставкою. Також суд вважає обґрунтованими вимоги щодо стягнення комісії та додаткової комісії у розмірі 650,00 грн та 1950,00 грн. Водночас позовні вимоги про стягнення неустойки у розмірі 6 500,00 грн, суд вважає безпідставними та їх не задовольняє з наступних підстав. Заявляючи вказану вимогу, поза увагою позивача залишились положення п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, доповнені згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року, згідно яких: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (ч. 2 ст. 4 ЦК України). Отже, ч.2 ст.4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. Відтак до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що 6500,00 грн неустойки підлягають списанню позикодавцем (позивачем у справі) в силу вимог пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому відсутні підстави для її стягнення з відповідача. Що стосується тверджень сторони відповідача з приводу відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за процентами в розмірі 15470 грн., оскільки [PERSON] є військовослужбовцем, суд зазначає наступне. Обґрунтовуючи свою позицію стороною відповідача до матеріалів справи долучено документи про проходження відповідачем військової служби. Стороною відповідача надано копії військового квитка серії [NUMBER] від 15 жовтня 2013 року, довідки № 5204 від 1 травня 2023 року, посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серії [NUMBER] від 17 травня 2024 року; з яких установлено, що [PERSON] в періоди з 16.10.2013 призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину, з 30 жовтня 2014 року по 30 жовтня 2017 року перебував на військовій службі за контрактом у Збройних Силах України, 04.04.2022 був призваний у ЗСУ при мобілізації та 04.09.2023 був звільнений (демобілізований) в запас ст.26 ч.4 п.2 п.п. "б"; в період з 23.09.2022 по 16.10.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи на території Запорізької, Херсонської, Донецької областей. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Згідно п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. У ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору №01.13.2024-100000374, укладеного між сторонами 1 грудня 2024 року. Як слідує з копії військового квитка серії [NUMBER] від 15 жовтня 2013 року, виданого на ім`я [PERSON] , останній 04.09.2023 на підставі наказу ком.в/ч [NUMBER] №265 РС від 03.09.23 звільнений в запас (стор.5 військового квитка). Тобто на момент укладення кредитного договору, та у період його дії [PERSON] військову службу не проходив. Аналізуючи вищевказані документи, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано документального підтвердження того, що у період обумовленого договором 140-денного (за період з 01.12.2024 по 19.04.2025) строку нарахування відсотків, він був військовослужбовцем. Стороною відповідача не надано доказів, що в період укладення та дії кредитного договору [PERSON] проходив військову службу. За наведених обставин, покликання сторони відповідача на необхідності застосування до даного спору положень п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є недоведеними. У зв`язку з цим суд вважає, що правові підстави для звільнення відповідача [PERSON] від нарахування вищевказаних відсотків за користування кредитом - відсутні. Відтак суд вважає, що позов є частково обґрунтованим, позовні вимоги частково доведеними, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 31070 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 13000,00 грн, заборгованість за процентами 15470 грн, комісія 650 грн, додаткова комісія 1950 грн. Розподіл судових витрат Оскільки позовна заява подана в електронній формі, що є підставою для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, з урахуванням частково задоволення позовних вимог, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2010,60 грн (3 028 х 0,8=2422,40; 31070 х 100 : 37570 = 83 %; 2422,40 х 83 % = 2010,60).

Outcome: partial