Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Хортицького районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя . Позовні вимоги мотивує тим, що вона з 09 червня 2012 року перебувала у шлюбі з [PERSON] .. В подальшому шлюб було розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року . У період перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 27 березня 2020 року №1198 сторонами було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] .Право власності на неї було зареєстровано за відповідачем. Після розлучення позивака з відповідачем не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна. Оскільки, майно було придбане сторонами у період шлюбу, воно належить для них, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач просить поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за нею 1/2 частки квартири, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати . Ухвалою суду від 30.09.2025 прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання. 17 жовтня 2025 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву,згідно якого вважає позов безпідставність, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи. Квартира розташована за адресою: [ADDRESS] була придбана в період шлюбу, а саме 27.03.2020 року, вартість якої становила 644000,00 гривень,що в еквіваленті становить 23700 дол.США за курсом НБУ.Фінансування придбання квартири відбувалося виключно за рахунок коштів, наданих батьками сторін в якості дарунків для створення житлових умов їх дітям та онукам.Батьки відповідача [PERSON] та [PERSON] надали суму в розмірі 18500 дол.США.Матір позивачки [PERSON] надала позивачці суму у розмірі 8000 дол.США.Таким чином ,загальна сума надана батьками обох сторін становить 26500 дол.США., що значно перевищує вартість квартири.Залишок коштів,а саме 2800 дол.США був повністю витрачений на ремонт квартири.Ці кошти також походили виключно з дарунку батьків відповідача і не мали жодного відношення до спільного майна чи доходів подружжя. Крім того необхідно врахувати реальну пропорційність внесків кожної зі сторін.Співвідношення внесків складає приблизно 18500 дол.США до 8000 дол.США або приблизно 70 % до 30 %. Це означає, що внесок відповідача більш ніж у двічі перевищує внесок позивача. Позивач не надала доказів того, що квартира була придбана за рахунок спільних доходів або праці подружжя.Просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог про визнання за нею права власності на частину квартири [ADDRESS] .Залишити за [PERSON] право власності на 2/3 зазначеної квартири виходячи з розміру його особистого внеску у придбанні та облаштуванні житла.Визнати за [PERSON] право власності на 1/3 зазначеної квартири виходячи з розміру її особистого внеску у придбанні житла.Відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення судових витрат. Ухвалою суду від 11.12.2025 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги,просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона мати відповідача [PERSON] .Вони з чоловіком у 2020 році надали сину кошти у розмірі 18500 дол.США на придбання квартири [ADDRESS] .Мати позивачки надала 8000 дол.США. для придбання зазначеної квартири.Вони з чоловіком надали синові гроші як дарунок ,нотаріально це не посвідчували.Гроші передавали у себе в квартирі за один день до придбання квартири. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він батько відповідача [PERSON] .Мати позивачки продала квартиру і надала [PERSON] 8000 дол.США, а вони з дружиною надали 18500 дол.США на придбання квартири. Гроші передавали в нотаріальній конторі під час придбання квартири.Гроші у сумі 18500 дол.США він передав сину. В нотаріальній конторі були він з дружиною, син та невістка. Вартість квартири становила 23500 дол.США.Гроші були надані сину в дарунок, нотаріально дарування грошей не оформлювали. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши думку сторін, пояснення свідків, судом встановлено наступне. З 09 червня 2012 року сторони перебували у шлюбі. Згідно рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року у справі № 337/5117/24 шлюб було розірвано. У період перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 27 березня 2020 року №1198 сторонами було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №429033486 від 28.05.2025.Право власності на спірну квартиру оформлене за [PERSON] . Згідно звіту з незалежної оцінки майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Брок Сервіс Плюс» від 12.09.2025, ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , становить суму в розмірі 941014, 00 грн. Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й в частині третій статті 368 ЦК України. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи нормустатті 60 СК Українита визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Нормастатті 60 СК Українивважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно дост. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Також, частинами 1, 2ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено у пунктах 23, 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. За загальними правилами доказування, визначеними ст. ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні відповідач наполягав, що у придбання спірної квартири були вкладені його особисті кошти в розмірі 18500 дол.США, які він отримав в дарунок від своїх батьків . З урахування цього, відповідач вважає, що 2/3 частини квартири є його особистим майном на підставі ст. 57 СК України. У ході судового розгляду не було доведено придбання спірної квартири за особисті кошти відповідача та не спростовано презумпцію спільності доходів та набутого в період шлюбу майна. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки спірна квартира була придбана у шлюбі, відтак вона є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними. З огляду на викладене вище, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя слід задовольнити та визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , як таку, що набута в період шлюбу і здійснити поділ такої квартири між сторонами шляхом визнання за позивачем право власності частку квартири. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, у відповідності до ст. 141 КПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 4705,07 грн. та понесені витрати на проведення оцінки майна на підставі договору б/н від 12.09.2025 року у розмірі 700,00 гривень.

Outcome: approved