Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом, у якому, з урахуванням заяви від 14.08.2025 р., яка ухвалою від 24.09.2005 р. була прийнята до розгляду, просить: - позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини - [PERSON] , який народився [INFO] ; - стягнути зі [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , який народився [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини; - призначити її опікуном малолітньої дитини [PERSON] , який народився [INFO] . Позов обґрунтований тим, що [PERSON] є бабою [PERSON] , який народився [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [PERSON] з 2022 р. покинула свого сина, залишивши його в квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , будь-який зв`язок з нею відсутній, вона не приймає участі у вихованні та утриманні сина, не спілкується з ним, не цікавиться його життям та розвитком, не надає матеріальної допомоги на його утримання. Батько дитини - [PERSON] , помер [INFO] [PERSON] своє позиції щодо предмета спору у порядку, встановленому нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомила. Судом з`ясовано, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини - [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 23.04.2015 р., витягом від 20.09.2022 р. з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження та заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15.01.2024 р. у справі № 274/5687/23, яке набрало законної сили (а. с. 44, 26 - 27, 39 - 41). [PERSON] є сином [PERSON] та помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 13.07.1988 р., свідоцтвом про укладення шлюбу від 08.10.1972 р., свідоцтвом про смерть від 13.09.2024 р. (43, 47, 46). Дитина - [PERSON] , проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актами від 24.12.2024 р. та від 26.12.2024 р. про встановлення факту проживання громадянина (-ки), складеними головою ОСББ "Вузьковський-50" Шевченко С.В. (а. с. 9). З листа від 10.12.2024 р. КНП "Дитяча міська поліклініка № 6" Одеської міської ради вбачається, що дитина - [PERSON] , має підписану декларацію з лікарем-педіатром, поліклініку відвідує у супроводі баби, раніше приходив також із батьком, за весь період амбулаторного спостереження мати не з`являлася (а. с. 30). З довідки від 25.12.2024 р., виданої головою ОСББ "Вузьковський-50" Шевченко С.В., вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , з червня 2022 р. з нею проживає дитина - [PERSON] , який народився [INFO] , який є її онуком, за яким вона доглядає та займається його вихованням. За час проживання [PERSON] проявила себе виключно з позитивного боку, скарги від сусідів на неї не надходять. Мати дитини за вказаною адресою не проживає та не з`являється, з червня 2022 р. з дитиною не бачиться, участі у вихованні а розвитку дитини не приймає, ніхто з сусідів будинку її ніколи не зустрічав (а. с. 31). З характеристики [PERSON] , виданої Одеським ліцеєм "Гармонія" Одеської міської ради вбачається, що він зарахований до ліцею з 03.10.2022 р., його - мати [PERSON] , ніколи не цікавилася успіхами дитини, за два роки навчання ні разу не була у ліцеї, з класним керівником зв`язок не підтримує, а вихованням онука займається баба - [PERSON] , яка підтримує постійний зв`язок з класним керівником (а. с. 49). Наказом від 22.9.2022 р. Служби у справах дітей Одеської міської ради тимчасово влаштовано [PERSON] в сімю [PERSON] (а. с. 32). Київською районною адміністрацією Одеської міської ради 24.04.2025 р. затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її сина - [PERSON] , який народився [INFO] (а. с. 11 - 17). Відповідно до цього висновку дитина - [PERSON] , проживає із бабою - [PERSON] . Мати дитини - [PERSON] , участі у житті та вихованні дитини не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, свідомо нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків. Також вказано, що за результатами проведення 14.03.2025 р. бесіди малолітній [PERSON] , який народився [INFO] , надав письмову згоду на позбавлення матері - [PERSON] , батьківських прав та призначення опікуном [PERSON] , та надав письмову заяву від 19.02.2025 р. , у якій повідомив, що з матір`ю не бачився п`ять років, вона його залишила з бабою, яка і займається його вихованням, вони разом гуляють у парку та розважальних центрах тощо. У вказаному висновку Київська районна адміністрація Одеської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . Суд, оцінивши наведене вище, приходить до висновку, що [PERSON] тривалий час (з 2022 р.) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, а саме - не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, не створює належних умов для розвитку його природних здібностей, не готує до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини першої статі 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Частинами першою - третьою статті 150 Сімейного кодексу України встановлено що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частинами першою та другою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Враховуючи викладені вище обставини та зазначені норми законодавства України, Суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в частині вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських права відносно сина - [PERSON] , який народився [INFO] . При цьому Суд вважає за необхідне роз`яснити, що батьківські права [PERSON] можуть бути поновлені у порядку та за наявності підстав, наведених у статті 169 Сімейного кодексу України (Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина). Абзацом одинадцятим статті першої Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти. Таким чином [PERSON] є дитиною, позбавленою батьківського піклування. Статтею 243 Сімейного кодексу України визначено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до частини третьої статті 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Тобто над [PERSON] , який народився [INFO] ,має бути встановлено опіку як над дитиною,позбавленою батьківського піклування. Згідно зі статтею 244 Сімейного кодексу України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу. У висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її сина - [PERSON] , який народився [INFO] , Київська районна адміністрація Одеської міської ради вважає за доцільне призначити [PERSON] , яка народилася [INFO] , опікуном малолітньої дитини [PERSON] , який народився [INFO] (а. с. 11 - 17). У ньому, зокрема, зазначено, що [PERSON] є бабою [PERSON] , дитина проживає з нею, вона здійснює догляд за дитиною, створює усі необхідні умови проживання. Відповідно до акту від 19.02.2025 р. обстеження умов проживання, складеного уповноваженими особами територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у київському районі за адресою: [ADDRESS] , житло розміщене на шостому поверсі дев`ятиповерхового будинку, складається з двох кімнат, потребує косметичного ремонту, який, зі слів [PERSON] , заплановано зробити найближчим часом, для дитини відведена окрема кімната, в якій є окреме двоспальне ліжко, стіл для навчання, шафа для одягу, одяг відповідно до сезону. Докази існування обставин, які у відповідності до статті 64 Цивільного кодексу України та статті 212 Сімейного кодексу України перешкоджають [PERSON] бути опікуном [PERSON] , матеріали справи не містять. Зважаючи на викладені вище обставини та наведені норми законодавства України суд вважає, що позов [PERSON] в частині вимоги про призначення її опікуном [PERSON] , який народився [INFO] , підлягає задоволенню з урахуванням змісту статті 60 Цивільного кодексу України. Статтею 180, частиною другою статті 166 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Таким чином [PERSON] зобов`язана утримувати свого сина - [PERSON] , який народився [INFO] , до досягнення ним повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, на підставі яких Суд може встановити певні обставини щодо [PERSON] , які мають враховуватись при визначення розміру аліментів, зокрема, її стан здоров`я та матеріальне становище, наявність в неї на даний час будь-яких утриманців (інших дітей, непрацездатної дружини, батьків тощо) тощо. Суд приймає до уваги те, що за загальним правилом, яке випливає зі змісту частини п`ятої статті 183 Сімейного кодексу України (той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину), розмір аліментів на одну дитину становить 1/4 частку заробітку (доходу) платника аліментів. Зважаючи на звернення [PERSON] з позовом з вимогою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] , який народився [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), з урахування того, що [PERSON] проти позову не заперечила та не повідомила, з посиланням на докази, обставин, які мають враховуватись при визначенні розміру аліментів, Суд вважає, що розмір аліментів може бути визначено у цій частці заробітку (доходу). Частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в частині вимоги про стягнення аліментів зі [PERSON] . При цьому Суд не визначає мінімальний розмір аліментів, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням, про що неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах. Пунктом 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тобто рішення підлягає допуску до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved