Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила оголосити [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] у с. Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що з 28.10.2016 вона перебуває у зареєстровано шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Дітей від шлюбу не мають. В березні 2024 року її чоловік був призваний на військову службу в ЗСУ за мобілізацією та був командиром бойової машини - командиром [INFO] в/ч [NUMBER] . З чоловіком були постійно на телефонному зв`язку, останній раз спілкувалися ввечері 04.05.2024. В травні 2024 року заявник отримала з [INFO] сповіщення сім`ї №4375 від 07.05.2024, в якому зазначено, що старший сержант [PERSON] 05.05.2024 зник безвісти з особливих обставин під час здійснення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану біля села Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. 11.05.2024 [PERSON] звернулася до ХРУП №2 ГУНП в Харківській області із заявою щодо вчинення відносно її чоловіка кримінального правопорушення, відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань номер провадження 12024221170001690 за ч. 1 ст. 115 КК України, яке не закінчено. Визнання [PERSON] померлим необхідно для отримання нею передбачених законом виплат та пільг у зв`язку із загибеллю чоловіка під час виконання військового обов`язку по захисту держави від військової агресії РФ. По факту зникнення безвісти [PERSON] військовою частиною [NUMBER] було проведено службове розслідування, в ході якого встановлено: 05 травня, близько 07 годин 28 хвилин, під час пересування групи, до складу якої входив [PERSON] , у населеному пункті Кліщіївка Бахмутського району Донецької області, не доходячи до вогневої позиції «[INFO]», група віськовослужбовців піддалась атаці дронів супротивника, відбувся скид боєприпасів. [PERSON] з солдатом [PERSON] сховалися в найближчому підвалі, але за декілька хвилин вони були атаковані FPV-дронами противника та перестали виходити на зв`язок. Пошуки військовослужбовців виявилися марними та були ускладнені тим, що вогнева позиція «[INFO]» знищена, а даний район знаходиться під постійним вогневим контролем з боку противника. Ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст. 429 КК України «Самовільне залишення поля бою або відмова діяти зброєю» та ст. 430 КК України «Добровільна здача в полон» в діях [PERSON] не встановлено. За результатами проведеного службового розслідування заступником командира військової частини [NUMBER] зроблено висновок, що причинами та умовами, що сприяли зникненню безвісти 05.05.2024 старшого сержанта [PERSON] є збройна агресія російської федерації, і вважати його таким, що 05.05.2024 зник безвісти за особливих обставин, під час воєнних дій, в населеному пункті Кліщіївка Бахмутського району Донецької області під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини. Заявник зазначає, що намагалася самостійно розшукати свого чоловіка, його тіло, зверталася до благодійних організацій, що займаються розшуком осіб серед полонених, до Червоного Хреста, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. З відповіді Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 03.09.2024 відомо, що з приводу перевірки факту перебування її чоловіка на території держави-агресора або тимчасово окупованих територіях відповідний запит було направлено російській стороні. В телефонній розмові з представником військової частини [NUMBER] їй пояснили, що обставини зникнення чоловіка під час виконання бойового завдання свідчать про його загибель. З посиланням на ст. 293,305,306 ЦПК України, ст. 47, постанови Верховного Суду від 31.05.2023 у справах №177/11/20, від 07.11.2023 у справі №607/159/23, від 26.02.2024 у справі №686/9938/23 оголосити чоловіка померлим. Від заінтересованої особи Міністерства оборони України надійшли пояснення, в яких просили залучити до розгляду справи як заінтересовану особу військову частину [NUMBER] та прийняти рішення в межах чинного законодавства. В поясненнях представник заінтересованої особи зазначив, що [PERSON] проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] , не займав жодної посади в штаті Міністерства оборони України, військової служби в Міністерстві не проходив, тому будь-які безпосередні відносини між ним та Міністерством оборони України відсутні. Представник Міністерства оборони України виклав у поясненнях правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2024 у справі №755/11021/22. Також посилаючись на лист Верховного Суду №1300/0/208-24 від 07.06.2024, де було зазначено про необхідність залучення військових частин до участі у певних категоріях справ як заінтересованих осіб, зокрема про визнання особи безвісно відсутньою. Також Верховний Суд зазначає, що під час розгляду такої категорії справ необхідно забезпечити отримання відомостей щодо особи, місце перебування якої невідоме, наявних за останнім місцем роботи (служби) і такі відомості мають бути наявними саме у військових частинах. Представник Міністерства вважав за необхідне залучити військову частину [NUMBER] як заінтересовану особу по цій справі з метою надання відомостей щодо обставин зникнення безвісти [PERSON] , надання іншої інформації, що може підтвердити безвісну відсутність фізичної особи або вчинення ним кримінального правопорушення, а також недопущення порушення законодавства в частині виплат грошового забезпечення, уникнення переплат бюджетних коштів та оперативне оформлення документів для виключення осіб зі списків особового складу. Також Міноборони вважало, що необхідними доказами по цій справі можуть бути: відомості від Національного інформаційного бюро при Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України про те, чи рахується [PERSON] як військовополонений; відомості від Державної прикордонної служби України про те, чи перетинав громадянин України [PERSON] , державний кордон (із зазначенням де та коли) у період часу з 05.05.2024 року по теперішній час; відомості від Державної податкової служби у Харківській області про доходи [PERSON] за період часу з 05.05.2024 року по теперішній час; відомості від Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зміну прізвища чи актовий запис про смерть відносно [PERSON] ; відомості від Інформаційного центру ГУ НП України в Харківській області про судимість [PERSON] ; відомості від Управління державної міграційної служби України в Харківській області відомості про те чи документовано користування [PERSON] паспортом громадянина України для виїзду за кордон за період часу з 05.05.2024 року по теперішній час; відомості від військової частини [NUMBER] щодо проведення службового розслідування за фактом зникнення безвісти [PERSON] чи відкрито кримінальне провадження за даним фактом, чи рахується як особа, що самовільно залишила військову частину, а також іншу інформацію, яка відома військовій частині з цього приводу. Ухвалою судді від 01.04.2025 відкрито провадження по даній справі в порядку окремого провадження та призначено справу до розгляду. Заявниця [PERSON] у судовому засіданні підтримала заяву та просила її задовольнити. Представник заявник - адвокат Маслова у судове засідання не з`явилася, заявник не наполягала на її участі у судовому засіданні та просила розглянути справу за відсутності її представника. Представник заінтересованої особи Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно і належним чином, направили на адресу суду заяву, в якій зазначили, що відділ зауважень щодо поставлених вимог не має, у зв`язку зі значною завантаженістю просили розглянути справу за відсутності їх представника. Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином, заяв про відкладення не подавав. Представник Міністерства оборони України направив до суду пояснення, в яких зокрема просив провести розгляд справи за відсутності представника Міністерства. Заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, заяв про відкладення не подавали. Суд, вислухавши доводи заявника, дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, встановив такі обставини. Заявник [PERSON] з 28.10.2016 перебуває у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого Московським районним у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с.16). [PERSON] отримала сповіщення сім`ї №4375 від 07.05.2024, яким їй було повідомлено, що її чоловік, старший сержант [PERSON] , зник безвісти за особливих обставин під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану біля села Кліщіївка Бахмутського району Донецької області (а.с.15). Відповідно до Акту проведення службового розслідування за фактом зникнення безвісти старшого сержанта [PERSON] від 04.06.2024 (а.с.9-14) встановлено, що 07.05.2024 від тимчасово виконуючого обов`язки командира [NUMBER] механізованого батальйону молодшого лейтенанта [PERSON] надійшли рапорти, що відповідно до бойового розпорядження [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] №476 від 04.05.2024 старший сержант [PERSON] перебував у складі групи, яка здійснювала бойове завдання на вогневій позиції «[INFO]» у населеному пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. 05.05.2024 близько 07 годин 28 хвилин під час переміщення на вогневу позицію « [INFO] » в населеному пункті Кліщіївка Бахмутського району Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу ворога перестав виходити на зв`язок старший сержант [PERSON] . З позицій 05.05.2024 [PERSON] не повернувся, ознак загибелі військовослужбовця на позиції та по маршруту пересування виявлено не було. Пошуки зазначеного військовослужбовця по маршрутам пересування та імовірним місцям знаходження в районі виконання бойового завдання результатів не дали. Крім того, з Акту встановлено, що старшого сержанта військової служби за призивом під час мобілізації [PERSON] призначено наказом командира військової частини [NUMBER] віл 28.04.2024 №83-РС на посаду командира [INFO] в/ч [NUMBER] необхідно вважати таким, що з 28.04.2024 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків. Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 28.04.2014 №121 [PERSON] необхідно вважати таким, що 05.05.2024 безвісно зник за особливих обставин. 07.05.2024 на пошук зниклих військовослужбовців виходила група військовослужбовців [NUMBER] механізованого батальйону, але пошуки по можливим шляхам пересування військовослужбовців виявилися марними. Активні пошукові дії ускладнюються тим, що вогнева позиція «[INFO]» знищена, а даний район знаходиться під постійним вогневим контролем з боку противника. Зброя, закріплена за [PERSON] , знаходилася зі зниклим військовослужбовцем (п.3.2 Акту). Ознак вживання військовослужбовцем наркотичних або алкогольних речовин виявлено не було (п.3.4 Акту). Молодший лейтенант, командир 5 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальйону, [PERSON] за фактом зникнення безвісти старшого сержанта [PERSON] пояснив, що відповідно до бойового розпорядження командира [NUMBER] механізованого батальйону від 04.05.2024 №476 старший сержант [PERSON] перебував у складі групи, яка здійснювала заміну військовослужбовців на вогневій позиції «[INFO]» в населеному пункті Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. Він особисто проводив інструктаж перед виходом на позицію військовослужбовців, в тому числі [PERSON] , перевірив наявність та справність засобів індивідуального захисту, зброї та засобів зв`язку. 05.05.2024, близько 07 годин 28 хвилин, під час пересування групи населеному пункті Кліщіївка Бахмутського району Донецької області, не доходячи до вогневої позиції «[INFO]», група військовослужбовців піддалась атаці дронів супротивника, відбувся скид боєприпасів. [PERSON] з солдатом [PERSON] сховалися в найближчому підвалі, але за декілька хвилин вони були атаковані FPV-дронами противника та перестали виходити на зв`язок. Точне місцезнаходження [PERSON] невідоме. [PERSON] додав, що йому відомо, що 07.05.2024 на пошук зниклих військовослужбовців виходила група військовослужбовців [NUMBER] механізованого батальйону, але пошуки по можливим шляхам пересування військовослужбовців виявилися марними. Активні пошукові дії ускладнюються тим, що вогнева позиція «[INFO]» знищена, а даний район знаходиться під постійним вогневим контролем з боку противника (п.3.5 Акту). За фактом зникнення безвісті [PERSON] солдат [PERSON] , гранатометник 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 5 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальйону, пояснив, що відповідно до бойового розпорядження командира [NUMBER] механізованого батальйону від 04.05.2024 №476 старший сержант [PERSON] перебував у складі групи, яка здійснювала заміну військовослужбовців на вогневій позиції «[INFO]» в населеному пункті Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. Йому відомо, що 05.05.2024, близько 07 годин 28 хвилин, під час пересування групи населеному пункті Кліщіївка Бахмутського району Донецької області, не доходячи до вогневої позиції «[INFO]», група військовослужбовців піддалась атаці дронів супротивника, відбувся скид боєприпасів. [PERSON] з солдатом [PERSON] сховалися в найближчому підвалі, але за декілька хвилин вони були атаковані FPV-дронами противника та перестали виходити на зв`язок. 07.05.2024 на пошук зниклих військовослужбовців виходила група військовослужбовців [NUMBER] механізованого батальйону, в яку увійшов солдат [PERSON] , але пошуки військовослужбовців виявилися безрезультатними. Ні зниклих солдат, ні їх тіл, ні зброї чи військового майна виявлено не було (п.3.6 Акту). За фактом зникнення безвісті [PERSON] молодший сержант [PERSON] , командир бойової машини командир [INFO], пояснив, що відповідно до бойового розпорядження командира [NUMBER] механізованого батальйону від 04.05.2024 №476 старший сержант [PERSON] перебував у складі групи, яка здійснювала заміну військовослужбовців на вогневій позиції «[INFO]» в населеному пункті Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. Йому відомо, що 05.05.2024, близько 07 годин 28 хвилин, під час пересування групи в населеному пункті Кліщіївка Бахмутського району Донецької області, не доходячи до вогневої позиції «[INFO]», група військовослужбовців піддалась атаці дронів супротивника, відбувся скид боєприпасів. [PERSON] з солдатом [PERSON] сховалися в найближчому підвалі, але за декілька хвилин вони були атаковані FPV-дронами противника та перестали виходити на зв`язок. 07.05.2024 на пошук зниклих військовослужбовців виходила група військовослужбовців [NUMBER] механізованого батальйону, молодший сержант [PERSON] входив в дану евакуаційну групу, але пошуки військовослужбовців виявилися безрезультатними. Наразі дана вогнева позиція знищена. [PERSON] додав, що пошукові дії припинені в зв`язку з тим, що дана позиція знаходиться під постійним вогневим контролем з боку противника (п.3.7 Акту). Крім того, в Акті зазначено, що ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст. 429 КК України «Самовільне залишення поля бою або відмова діяти зброєю» та ст. 430 КК України «Добровільна здача в полон» в діях [PERSON] матеріалами службового розслідування не встановлено. Будь-яких інших неправомірних дій з боку названого військовослужбовця не встановлено. Подія сталася під час виконання [PERSON] обов`язків військової служби в зоні ведення бойових дій по відсічі збройної агресії російської федерації. Причинами та умовами, що сприяли зникненню безвісти 05.05.2024 старшого сержанта [PERSON] є збройна агресія російської федерації (п.4 Акту). Запропонано [PERSON] вважати таким, що 05.05.2024 зник безвісти за особливих обставин, під час воєнних дій, в населеному пункті Кліщіївка Бахмутського району Донецької області під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини (п. 5.2 Акту). 11.05.2024 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження №12024221170001690 за заявою [PERSON] за ч. 1 ст. 115 КК України із таким викладом обставин: 10.05.2024 до ХРУП №2 ГУНП в Харківській області надійшла заява від [PERSON] про те, що 05.05.2024 поблизу села Кліщіївка Бахмутського району Донецької області зник безвісти її чоловік [PERSON] , [INFO] , військовослужбовець, який проходив військову службу в/ч [NUMBER] на посаді командир бойової машини командир [INFO], що підтверджується витягом з ЄРДР (а.с.23). Відповідно до листа секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини [PERSON] поінформовано, що дані про зниклого безвісти військовослужбовця [PERSON] скеровані російській стороні для перевірки факту його перебування на території держави-агресора або тимчасово окупованих територіях. У випадку отримання інформації щодо військовослужбовця буде поінформовано додатково. Терміни отримання інформації залежать лише від російської сторони (а.с.24). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в редакції станом на день виникнення правовідносин, установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 (серед яких військовослужбовці ЗСУ) цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в редакції що діяла на момент виникнення правовідносин, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. П.п. 1 п. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в редакції що діяла на момент виникнення правовідносин, передбачає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. Відповідно до п. 1 ст. 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. Згідно з положеннями п. 4 ст. 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Відповідно до п. 3 ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України. Отже, визнання військовослужбовця померлим надає право його дружині передбачених законом виплат та пільг, зокрема на отримання отримання одноразової грошової допомоги. Аналогічні правовідносини були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №755/11021/22. Висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2024, суд відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, враховує при застосуванні норм права при розгляді справи. Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність. Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну. Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» - та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру». У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге). Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання. Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана. Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. Велика Палата Верховного Суду враховує, що приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким. Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»). За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі): -воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень; - бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); - воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; - район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії. Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями. Законодавець у 2018 році вніс зміни до частини другої статті 46 ЦК України, доповнивши частини другу і третю статті 46 після слів «воєнними діями» словами «збройним конфліктом». Із пояснювальної записки до проєкту Закону про правовий статус осіб, зниклих безвісти: «Беручи до уваги триваючий збройний конфлікт на території України та його наслідки як для населення в цілому, так і для окремих осіб, найбільш доцільним є прийняття окремого закону, який визначатиме правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечуватиме правове регулювання відносин, пов`язаних з обліком цих осіб та їх розшуком, з метою максимального подолання руйнівних наслідків конфлікту». Збройний конфлікт - це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт) (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України від 21 червня 2018 року № 2469-VIII «Про національну безпеку України»). Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні. Велика Палата Верховного Суду для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси. Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, законодавець хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі. Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи. Законодавець доповнив чинний ЦК України реченням другим частини другої статті 46 ЦК України задля врегулювання ситуацій, коли у суду є достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у конкретній справі фізична особа - з надзвичайно великою вірогідністю - є дійсно померлою (загиблою), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій цієї статті, про особу не буде додаткових відомостей як про живу. Частину другу статті 46 ЦК України потрібно тлумачити з урахуванням динамічного характеру суспільних відносин, які в умовах воєнних дій, збройних конфліктів зазнають швидких і непередбачуваних змін. Це вимагає оперативного реагування з боку суду для забезпечення ефективної охорони прав і законних інтересів осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Стислість строків вирішення такої категорії справ та ухвалення судових рішень у досліджуваній категорії справ стає особливо важливою в умовах, коли йдеться про встановлення правового статусу осіб, які зникли безвісти під час воєнних дій, збройного конфлікту, оскільки затримки в правовому реагуванні можуть призвести до погіршення ситуації для постраждалих осіб, їхніх родин і суспільства загалом. За останні десятиріччя суспільні відносини зазнали докорінних змін, зокрема завдяки розвитку технологій, тому законодавець у чинному ЦК України передбачив скорочений шестимісячний строк, якого не було передбачено у Цивільному кодексі Української РСР 1963 року. Тож тлумачення згаданої правової норми має сприяти швидкому відновленню стану правової визначеності та забезпеченню справедливості. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою. Швидкоплинні зміни суспільних відносин та життєвих обставин, зокрема на території активних бойових дій, впливають на можливість встановлення фактичного місця перебування зниклої особи. Тому, застосовуючи телеологічний підхід до тлумачення досліджуваної норми права, можна зробити висновок, що строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, що відповідає меті законодавчого регулювання - забезпеченню справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах. Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями. Тому суд, зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної агресії рф. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Інше, звужувальне, тлумачення правила другого речення частини другої статті 46 ЦК України було б проявом надмірного формалізму і суперечило б завданням цивільного судочинства. Отже, телеологічне тлумачення норми права дозволяє врахувати специфіку випадків зникнення фізичних осіб під час активних бойових дій і акцентувати увагу на суспільній потребі у встановленні справедливості та визначеності щодо статусу зниклої особи, але лише після спливу розумного строку для її пошуку. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України. Наведене тлумачення відповідає і європейським стандартам. Так, відповідно до Рекомендації CM/Rec(2009)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів, які стосуються осіб, зниклих безвісти, та презумпції смерті (прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 09 грудня 2009 року на 1073-му засіданні заступників міністрів), якщо обставини зникнення безвісти особи є такими, що дають підстави для висновку про ймовірність її загибелі, то для подання запиту бажано, щоб час, що минув з моменту зникнення або з моменту отримання останньої звістки про те, що особа жива, становив не більше одного року (пункт 2 принципу четвертого). Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що стаття 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою. Ця стаття передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження. Завдяки цьому механізму законодавець також прагне забезпечити справедливість, враховуючи потребу в захисті прав людини та її законних інтересів. Стаття 48 ЦК України формує справедливий та розумний баланс між інтересами держави, суспільства та окремих осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, що є ключовим для функціонування правової системи. Велика Палата Верховного Суду виснує, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Наказ № 309). У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій - правовій визначеності. Україна є соціальною, правовою державою (стаття 1); людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України). В Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України). Цей принцип є однією з основних засад цивільного судочинства (пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 129 Конституції України, частина перша статті 10 ЦПК України), на якому має бути засноване судове рішення (частина перша статті 263 ЦПК України). Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності. Він вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності. Згідно з принципом правової визначеності відрахування шестимісячного строку від дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій території України не забезпечувало б достатньої передбачуваності та сталості правових відносин. В умовах триваючої збройної агресії рф проти України, що супроводжується численними випадками зникнень осіб та постійною нестабільністю, передбачити момент закінчення такої агресії неможливо. На час прийняття цієї постанови російсько-українська війна все ще триває, що посилює правову невизначеність і може ускладнювати ефективне застосування закону та забезпечення захисту прав осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту та у яких, у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи, виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що у частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій. У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності. З досліджених доказів суд встановив, що старший сержант [PERSON] перебував у складі групи, яка здійснювала бойове завдання, 05.05.2024 близько 07 годин 28 хвилин під час переміщення на вогневу позицію «[INFO]» в населеному пункті Кліщіївка Бахмутського району Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу ворога перестав виходити на зв`язок. З позицій 05.05.2024 [PERSON] не повернувся, ознак його загибелі на позиції та по маршруту пересування виявлено не було. Пошуки зазначеного військовослужбовця, по маршрутам пересування та імовірним місцям знаходження в районі виконання бойового завдання результатів не дали, ознак вчинення будь-яких неправомірних дій з боку [PERSON] , зокрема кримінальних правопорушень, передбачених ст. 429 КК України «Самовільне залишення поля бою або відмова діяти зброєю» та ст. 430 КК України «Добровільна здача в полон», не встановлено. Відповідно до Наказу № 309 територією активних бойових дій с. Кліщіївка Бахмутської міської територіальної громади Донецької області була з 24 лютого 2022 року до 23 січня 2023 року та з 18 вересня 2023 року дотепер. Віднесення с. Кліщіївка Бахмутської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області до територій активних бойових підтверджується Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 25 лютого 2025 року № 376, з набранням чинності якого втратив чинність Наказ № 309. Отже, оскільки на території с. Кліщіївка Бахмутського району Донецької області активні бойові дії не закінчилися, то шестимісячний строк, зазначений у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, не сплинув, тому відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду по справі №755/11021/22 заява про оголошення [PERSON] померлими є передчасною. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: dismissed