Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

17.09.2025 позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Головко Ігор Вячеславович, звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про скасування рішення про державну реєстрацію речового права, у якій позивач просить суд: 1. Прийняти до розгляду позовну заяву та відкрити загальне позовне провадження. 2. Визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності за померлим [INFO] [PERSON] на 41/100 часток у праві власності на житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , яка була вчинена 24.07.2023р. державним реєстратором Солоницівської селищной ради Харківського району Харківської області Тесленком І.А., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2774651163120, номер запису про право власності: 51216824. 3. Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на спадщину від 14.03.2024р. видане приватним нотаріусом ХМНОХО Шкіря Юлією Валеріївною в спадковій справі №21/2023, зареєстрованого в реєстрі за №395 після смерті [PERSON] на 41/100 часток в праві власності на житловий будинок Літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 4. Визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №72069447 від 14.03.2024 15:42:54, прийняте приватним нотаріусом ХМНОХО Шкіря Юлією Валеріївною про реєстрацію за [PERSON] 41/100 часток у праві власності на житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2774651163120, номер відомостей про речове право: 54124513. 5. Визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 41/100 часток у праві власності на житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , яка була вчинена 14.03.2024р. приватним нотаріусом ХМНОХО Шкіря Юлією Валеріївною, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2774651163120, номер відомостей про речове право: 54124513. 6. Стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 3875,84 грн. 7. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, докази та розмір якої (у разі задоволення позову) будуть надані суду у відповідності до положень ЦПК України на протязі п`яти днів після ухвалення судового рішення. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач [PERSON] є співвласником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Частки у праві власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями належать позивачу наступним чином: 59/400 часток на підставі дублікату свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 13.04.1982, виданого Дванадцятою ХДНК №1-797; 59/800 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.06.1990, виданого Дванадцятою ХДНК №1-3882; 59/800 часток на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 14.04.1991, виданого Дванадцятою ХДНК №1-2055. 59/400 часток у праві власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями належали матері позивача [PERSON] , померлої [INFO] на підставі дублікату свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 13.04.1982, виданого Дванадцятою ХДНК №1-797. Вказана частка прийнята у спадщину позивачем на підставі поданої ним заяви від 08.04.1995 до Дванадцятої ХДНК. Свідоцтво про право власності на частку не видавалось. 59/400 часток у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями належить третій особі [PERSON] (рідній сестрі позивача) на підставі дублікату свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 13.04.1982, виданого Дванадцятою ХДНК №1-797. 41/100 часток у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями до 2023 року належали [PERSON] . Сукупність усіх вищевказаних часток у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] складали одиницю (100 %). 21.06.1991 між співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) було укладено договір про порядок користування спільним будинком, який було посвідчено 12 ХДНК за №1-2895. [INFO] помер [PERSON] , співвласник 41/100 частки. Приватним нотаріусом ХМНОХО Шкіря Ю.В. була заведена спадкова справа №21/2023. У липні 2025 позивач звернувся до Адвокатського бюро «Головко та Партнери» за наданням йому правової допомоги щодо житлового будинку [ADDRESS] . 29.07.2025 представником позивача адвокатом Головко І.В. було отримано Інформаційну довідку з ДРРП на нерухоме майно №437322946 від 29.07.2025р. за параметрами запиту « [ADDRESS] » та встановлено наступне: 14.03.2024 приватним нотаріусом ХМНОХО Шкіря Ю.В. було видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом згідно якого відповідач [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] померлого [INFO] 41/100 часток у праві власності на житловий будинок Літ. «А-1» з надвірними будівлями, але адреса будинку була змінена на: [ADDRESS] . 14.03.2024 приватним нотаріусом ХМНОХО Шкіря Ю.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №395 та проведено державну реєстрацію права власності 41/100 часток в праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями Літ. «А-1» з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2774651163120, власник: [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.03.2024 зазначається, що право власності на житловий будинок №13-А зареєстровано за спадкодавцем в ДРРП на нерухоме майно 24.07.2023 року державним реєстратором Солоницівської селищной ради Харківського району Харківської області Тесленком І.А., номер запису про право власності:51216824, РНОНМ: 2774651163120. Згідно даних копії технічного паспорту від 02.08.2023 на житловий будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] виконаний ТОВ «ТІН ПЛЮС» (реєстраційний номер: ТІ:0317-9423-0696-4709, інвентаризаційна справа №298/08/23) в розділі «Примітки» зазначається, що при проведенні поточного обстеження відповідно до чинної на час обстеження «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» зі змінами та доповненнями №127 від 24.05.2001 затвердженої Державним комітетом будівництва, архітектури та житлової політики України; зареєстрованої МЮУ 10.07.2001р. №582/5773 та Постанови КМУ від 07.07.2021р. «Про затвердження Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна» зі змінами та доповненнями виявлено, що житловий будинок фактично розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак згідно відповіді №2416/0/605-25 від 09.09.2025р. Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради наданої на запит адвоката Головко І.В. зазначається, що відповідно до Єдиного адресного реєстру м. Харкова (сайт gео- рогtаl.соm.uа) адреса: [ADDRESS] , відсутня, розпорядчі акти щодо зміни, присвоєння та впорядкування адреси об`єкту нерухомого майна за вищевказаною адресою, Харківською міською радою та її виконавчими органами в період з 06.07.2011 року по теперішній час, не приймалися. За рахунок вищевикладених обставин було встановлено, що адреси [ADDRESS] не існує, вона була вигадана виконавцем технічної інвентаризації ТОВ «ТІН ПЛЮС» та зазначена в технічному паспорті від 02.08.2023 без будь-яких на то правових підстав. Після цього, державний реєстратор Солоницівської селищної ради Тесленко І.А. провів державну реєстрацію права власності об`єкту нерухомого майна за адресою [ADDRESS] за померлим [PERSON] без відповідного документу, що підтверджує зміну (упорядкування) адреси об`єкту нерухомого майна виданого уповноваженим органом з присвоєння адрес, а використав данні технічного паспорту який не є належним документом, що підтверджує зміну (упорядкування) адреси. Приватний нотаріус ХМНОХО Шкіря Ю.В. також залишила поза увагою те, що правоустановчий документ на спадкове майно підтверджував належність померлому 41/100 часток у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , а відповідне рішення (наказ) Департаменту містобудування та архітектури ХМР про зміну адреси будинку на №13-А відсутнє в матеріалах спадкової справи. Таким чином приватний нотаріус повинна була у відповідності до ЗУ «Про нотаріат» та Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом МЮУ №296/5 від 22.02.2012 винести постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовити спадкоємцю [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадщину у зв`язку з наявністю розбіжностей у поданих та зареєстрованих документах на спадкове майно. Таким чином, протиправні дії призвели до незаконної реєстрації у ДРРП на нерухоме майно об`єкту нерухомого майна «двійника» за неіснуючою адресою: [ADDRESS] , а також незаконного виділу 41/100 часток у праві власності зі складу спільної часткової власності житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . Вказані обставини грубо порушили режим спільної часткової власності та права позивача як співвласника житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , оскільки після вчинення вказаних вище дій, домоволодіння [ADDRESS] втратило 41/100 частку зі складу спільної часткової власності та на даний час сукупність часток домоволодіння не складають одиницю (100%) у зв`язку з чим позивач звертається до суду з цим позовом. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 17.09.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Лисенко О.О. Ухвалою суду від 22.09.2025 відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 30.09.2025 представником позивача через електронний кабінет ЄСІТС подано клопотання про витребування доказів. 06.10.2025 від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про визнання позову в повному обсязі. Відповідач зазначає, що правові наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі. У зв`язку з визнанням позову на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України просить зменшити на 50% суму судового збору та відмовити позивачу у стягнені витрат на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Просить суд проводити судові засідання без участі відповідача. 20.10.2025 представником позивача через електронний кабінет ЄСІТС подано клопотання про залишення без розгляду клопотання від 30.09.2025 про витребування доказів. 20.10.2025 представником позивача через електронний кабінет ЄСІТС подано уточнену позовну заяву, обґрунтовану наступним. У прохальній частині позовної заяви позивач просив суд визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на спадщину від 14.03.2024р. видане приватним нотаріусом ХМНОХО Шкіря Юлією Валеріївною в спадковій справі №21/2023, зареєстрованого в реєстрі за №395 після смерті [PERSON] на 41/100 часток в праві власності на житловий будинок Літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вказаній позовній вимозі позивачем було помилково вказано «визнати незаконним та скасувати» свідоцтво про право на спадщину замість «визнати недійсним» свідоцтво про право на спадщину. Враховуючи вищевикладені обставини у сторони позивача виникла необхідність в уточненні позовних вимог шляхом подання даної заяви про зміну предмету позову, у зв`язку з чим просить суд позовну вимогу [PERSON] щодо оскарження свідоцтва про право на спадщину прийняти в наступній редакції: «Визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину від 14.03.2024р. видане приватним нотаріусом ХМНОХО Шкіря Юлією Валеріївною в спадковій справі №21/2023, зареєстрованого в реєстрі за №395 після смерті [PERSON] на 41/100 часток в праві власності на житловий будинок Літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ». Позивач в уточненій позовній заяві просить суд: 1.Визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності за померлим [INFO] [PERSON] на 41/100 часток у праві власності на житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , яка була вчинена 24.07.2023 державним реєстратором Солоницівської селищной ради Харківського району Харківської області Тесленком І.А., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2774651163120, номер запису про право власності: 51216824. 2. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину від 14.03.2024 видане приватним нотаріусом ХМНОХО Шкіря Юлією Валеріївною в спадковій справі №21/2023, зареєстрованого в реєстрі за №395 після смерті [PERSON] на 41/100 часток в праві власності на житловий будинок Літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 3.Визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №72069447 від 14.03.2024 15:42:54, прийняте приватним нотаріусом ХМНОХО Шкіря Юлією Валеріївною про реєстрацію за [PERSON] 41/100 часток у праві власності на житловий будинок літ. «А- 1» з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2774651163120, номер відомостей про речове право: 54124513. 4.Визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 41/100 часток у праві власності на житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , яка була вчинена 14.03.2024 приватним нотаріусом ХМНОХО Шкіря Юлією Валеріївною, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2774651163120, номер відомостей про речове право: 54124513. 5.Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою суду від 21.10.2025 залишено без розгляду клопотання представника позивача - адвоката Головка І.В. про витребування доказів у справі за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Головко Ігор Вячеславович, до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про скасування рішення про державну реєстрацію речового права. Ухвалою суду від 21.10.2025 прийнято до розгляду заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Головка Ігор Вячеславович про зміну предмету позову, яка надійшла до суду 20.10.2025, у справі за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Головко Ігор Вячеславович, до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про скасування рішення про державну реєстрацію речового права. 06.01.2026 представником позивача - адвокатом Головко І.В. подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи скан-копію технічного паспорту від 02.08.202 на житловий будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] виконаний ТОВ «ТІН ПЛЮС» (реєстраційний номер: ТІ:0317-9423-0696-4709, інвентаризаційна справа №298/08/23). У підготовче засідання, призначене на 26.01.2026 сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. 23.01.2026 представником позивача - адвокатом Головко І.В. подано до суду клопотання про проведення підготовчого засідання без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують, просить задовольнити. Враховуючи визнання відповідачем позову представник позивача просить суд судові витрати покласти на позивача, не стягувати з відповідача. 10.12.2025 відповідачем [PERSON] подано до суду заяву про проведення підготовчого засідання без участі відповідача, позовні вимоги визнає. 26.11.2025 третьою особою - [PERSON] подано до суду заяву про проведення підготовчого засідання без участі третьої особи, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач визнає позов, то суд на підставі ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалює рішення в підготовчому засіданні. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 16 ЦК України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Зазначені принципи також закріплені нормами цивільного процесуального законодавства. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин 1 та 2 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Частки у праві власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями належать позивачу наступним чином: 59/400 часток на підставі дублікату свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 13.04.1982, виданого Дванадцятою ХДНК №1-797 (а.с.15); 59/800 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.06.1990, виданого Дванадцятою ХДНК №1-3882 (а.с.16); 59/800 часток на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 14.04.1991, виданого Дванадцятою ХДНК №1-2055 (а.с.17). Судом також встановлено, що 59/400 часток у праві власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями належали матері позивача [PERSON] , померлої [INFO] на підставі дублікату свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 13.04.1982, виданого Дванадцятою ХДНК №1-797. Вказана частка прийнята у спадщину позивачем на підставі поданої ним заяви від 08.04.1995 до Дванадцятої ХДНК. Свідоцтво про право власності на частку не видавалось (а.с.15). Окрім того, судом встановлено, що 59/400 часток у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями належить третій особі [PERSON] (рідній сестрі позивача) на підставі дублікату свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 13.04.1982, виданого Дванадцятою ХДНК №1-797 (а.с.15). Судом встановлено, що 41/100 часток у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями до 2023 року належали [PERSON] (а.с.14). 21.06.1991 між співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) було укладено договір про порядок користування спільним будинком, який було посвідчено 12 ХДНК за №1-2895 (а.с.18). З копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.03.2024 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, зареєстровано в реєстрі за №395, вбачається, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] є його дружина [PERSON] , [INFO] , у тому числі з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовився син спадкодавця [PERSON] , 1/3 частки, від якої відмовилась дочка спадкодавця [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 41/100 (сорок однієї сотої) частки у праві власності на житловий будинок літ «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на житловий будинок зареєстроване за спадкодавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24 липня 2023 року Тесленком І.А., державним реєстратором Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, номер запису про право власності:51216824. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:2774651163120. Приватним нотаріусом ХМНОХО Шкіря Ю.В. була заведена спадкова справа №21/2023 (а.с.10). Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 01.11.2021, вбачається, що право власності [PERSON] на житловий будинок літ «А-1» з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2774651163120, номер запису про право власності: 54124513 від 14.03.2024, зареєстроване приватним нотаріусом ХМНОХО Шкіря Ю.В. на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 395 від 14.03.2024 приватним нотаріусом ХМНОХО Шкіря Ю.В. (а.с.9). З витягу з Державного реєстру речових прав №369871975 від 14.03.2024, вбачається, що право власності [PERSON] на житловий будинок літ «А-1» з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2774651163120, номер запису про право власності: 54124513 від 14.03.2024, зареєстроване приватним нотаріусом ХМНОХО Шкіря Ю.В. на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 395 від 14.03.2024 приватним нотаріусом ХМНОХО Шкіря Ю.В. (а.с.11). З відповіді на адвокатський запит №2416/0/605-25 від 09.09.2025, наданої Департаментом містобудування та архітектури Харківської міської ради вбачається, що відповідно до Єдиного адресного реєстру м. Харкова (сайт gео- рогtаl.соm.uа) адреса: [ADDRESS] , відсутня, розпорядчі акти щодо зміни, присвоєння та впорядкування адреси об`єкту нерухомого майна за вищевказаною адресою, Харківською міською радою та її виконавчими органами в період з 06.07.2011 року по теперішній час, не приймалися (а.с.12). Згідно даних копії технічного паспорту від 02.08.2023р. на житловий будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] виконаний ТОВ «ТІН ПЛЮС» (реєстраційний номер: ТІ:0317-9423-0696-4709, інвентаризаційна справа №298/08/23) в розділі «Примітки» зазначається, що при проведенні поточного обстеження відповідно до чинної на час обстеження «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» зі змінами та доповненнями №127 від 24.05.2001р. затвердженої Державним комітетом будівництва, архітектури та житлової політики України; зареєстрованої МЮУ 10.07.2001 №582/5773 та Постанови КМУ від 07.07.2021 «Про затвердження Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна» зі змінами та доповненнями виявлено, що житловий будинок фактично розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.76-81). Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суб`єктивне право на захист реалізується у спосіб, визначений законом. Перш за все це право на звернення за судовим захистом, носієм якого виступає кожний з учасників цивільних правовідносин чи будь-яка заінтересована особа. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п. 4 ч. 2 цієї ж статті одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. За приписами ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. 319 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі й щодо права спільної власності. Одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України), яке знайшло своє закріплення у ЦК України. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України). Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з цих положень правовий режим спільної власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Відповідно до ст. ст. 355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Здійснення права спільної часткової власності регулюється статтею 358 ЦК України, згідно якої право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. У відповідності до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Частиною 2 ст. 18 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (далі - Порядок реєстрації). За ч. 8 ст. 18 цього Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 22 Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що інститут реєстрації права власності це за своєю суттю є підтвердження державою права власності на майно за відповідною особою. При цьому держава наділена повноваженнями підтвердити таке право особи виключно у тому випадку, якщо ця особа набула майно у власність законно. Набуття особою у власність майна в обхід закону та надання державі документів, які не відповідають вимогам законодавства з метою введення держави в оману задля реєстрації права власності на майно, не може свідчити про правомірне набуття особою майна у власність, а відтак є підставою для скасування відповідної державної реєстрації на це майно. За змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення на якій правовій підставі особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, провадження № 12-234гс18, та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18 та у постанові від 17 січня 2024 року у справі № 522/3999/23. Згідно з пунктом 6 Порядку реєстрації державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених Порядком реєстрації. Пунктом 54 Порядку реєстрації передбачено, що для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що створюється шляхом поділу або об`єднання, подаються: 1) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його поділу або об`єднання (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (крім випадків, коли об`єкт нерухомого майна створюється шляхом поділу або об`єднання без проведення будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення); 3) технічний паспорт на новостворений об`єкт нерухомого майна; 4) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків поділу або об`єднання таких об`єктів нерухомого майна, як квартира, житлове або нежитлове приміщення тощо); 5) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. Пунктом 55 Порядку реєстрації передбачено, що для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу або об`єднання майна, що перебуває у спільній власності, крім документів, передбачених пунктом 54 цього Порядку, також подається письмова згода всіх співвласників на проведення поділу або об`єднання майна, що перебуває у спільній власності. У разі коли в результаті поділу або об`єднання майна, що перебуває у спільній власності, змінюється розмір часток у такому праві спільної власності, також подається письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на таке майно. Пунктом 56 Порядку реєстрації передбачено, що для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: 1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; 2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки. Пунктом 56 Порядку реєстрації також передбачено, що у разі коли в результаті виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, у співвласників, які не здійснювали виділ в натурі частки, змінюється розмір часток у праві спільної власності, подається також письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на таке майно. Таким чином, п. п. 54-56 Порядку реєстрації визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, в результаті його поділу/виділу частки, і з огляду на закріплені у статтях 9, 18, 24, 25 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» положення, порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Проте як вбачається з даних інформаційної довідки №369871975 з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 14.03.2024 підставою для оскаржуваної державної реєстрації права власності на житловий будинок літ «А-1» з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2774651163120, номер запису про право власності: 54124513 від 14.03.2024, були наступні документи: свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 395 від 14.03.2024 приватним нотаріусом ХМНОХО Шкіря Ю.В. При цьому, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, а також нотаріальний договір про поділ чи виділ частки, або письмова згода всіх співвласників на проведення поділу або об`єднання майна, що перебуває у спільній власності у даному переліку відсутні, тобто оскаржувана державна реєстрації була проведена із порушенням п.п. 54-56 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (діючого на час реєстрації в редакції станом на 14.03.2024). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності немає. Державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 909/526/18, від 01 липня 2020 року № 755/3782/17, від 08 липня 2020 року у справі № 922/1349/18, від 15липня 2020 року у справі № 915/476/19. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Враховуючи те, що приватним нотаріусом рішення про реєстрацію права власності за відповідачем прийнято на підставі документів, які надані не в повному обсязі для набуття речових прав, то вказане рішення про реєстрацію права власності має бути визнано незаконним та скасоване з одночасним припиненням речових прав, зареєстрованих на об`єкт нерухомості, оскільки саме такий спосіб захисту прав та інтересів позивача у даній справі буде належним та відновить його порушене становище у праві володіння частиною земельної ділянки з огляду на те, що правом володіння є забезпечена законом можливість фактичного панування над річчю, утримання її у сфері свого господарювання. Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 414/811/17 зробив висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю па момент відкриття спадщини тощо. Судом встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] , призвела до незаконного виділу 41/100 часток у праві власності зі складу спільної часткової власності житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , чим було порушено права позивача. Отже, суд не вбачає перешкод для задоволення позову в частині скасування свідоцтва про право на спадщину, оскільки в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини на які посилався представник позивача та які повністю були визнані відповідачем по справі. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Виходячи з чинного процесуального законодавства України, зокрема положень ч. 5 ст. 4, ст. 12, ст. 13, п. 2 ч. 1 ст. 43, ч. 1, ч. 3 ст. 223, ч. 4 ст. 268 ЦПК України участь в судовому засіданні є правом сторони, яким вона розпоряджається на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3875, 84 грн за звернення до суду з позовною заявою, що підтверджується квитанцією про сплату №5301-6211-7315-2325 від 16.09.2025. Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України. Разом із тим, позивач у своїй заяві просить судові витрати покласти на нього. Враховуючи позицію позивача в частині розподілу судових витрат, судові витрати по стягненню судового збору необхідно віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved