Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує наступним. На підставі рішення виконавчого комітету Шептицької міської ради Львівської області від 31.10.2008р. №290 видано ордер на житлове приміщення №006127 від 04.11.2008р. на ім`я [PERSON] на сім`ю, що складається з чотирьох осіб на право зайняття однокімнатної квартири площею 14,80 квадратних метрів за [ADDRESS] , на той час сім`я: [PERSON] (дружина), на даний час- «Колосовська», [PERSON] (донька), [PERSON] (син). Рішенням Шептицького міського суду Львівської області від 04.11.2011р. №2-1165/11, яке набрало законної сили 17.11.2011р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачка покинула зареєстроване місце проживання ( [ADDRESS] ) та стала проживати в іншому місці за адресою: [ADDRESS] . На даний час позивачу не відоме місцезнаходження відповідачки, остання добровільно з реєстрації не знімається. Реєстрація відповідачки у вказаній квартирі не дає можливості реалізувати йому право на отримання субсидії у відповідному розмірі, створює проблеми у нарахуванні плати за комунальні послуги та порушує його право на вільне користування житлом. За період з листопада 2011р. і по даний час відповідачка жодного разу не з`являлася у вищевказаній квартирі, де проживає позивач, і всі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, покладені тільки на нього, про що свідчать квитанції про сплату ним житлово-комунальних послуг. З наведеного вище можна зробити висновок, що відповідачка, незважаючи на правову реєстрацію місця проживання- [ADDRESS] фактично там не проживає, так як вибула на постійне місце проживання в інше жиле приміщення в м.Соснівка, Шептицького району, Львівської області. Тому, позивач просить суд визнати [PERSON] , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням- квартирою [ADDRESS] у зв`язку з вибуттям на постійне місце проживання в інше жиле приміщення в м.Соснівка, Шептицького району, Львівської області. Представник позивача- адвокат Гуменюк О.Р. в судове засідання не прибув, у наданій суду заяві просив розгляд справи проводити у його та позивача відсутності, позов підтримує та щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибула, не повідомила суд про причину своєї неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Представник позивача у поданій заяві не заперечив проти такого порядку вирішення справи. На підставі ст.280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків. На підставі рішення виконавчого комітету Шептицької міської ради Львівської області від 31.10.2008р. №290 видано ордер на житлове приміщення №006127 від 04.11.2008р. на ім`я [PERSON] на сім`ю, що складається з чотирьох осіб на право зайняття однокімнатної квартири площею 14,80 квадратних метрів за №34 в будинку [ADDRESS] , на той час сім`я: [PERSON] (дружина), на даний час- «Колосовська», [PERSON] (донька), [PERSON] (син). Рішенням Шептицького міського суду Львівської області від 04.11.2011р. №2-1165/11, яке набрало законної сили 17.11.2011р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачка покинула зареєстроване місце проживання ( [ADDRESS] ) та стала проживати в іншому місці за адресою: [ADDRESS] . Факт постійного проживання в іншому місці підтверджується копіями документів з цивільної справи №459/4854/13-ц, що перебувала на розгляді Шептицького міського суду Львівської області за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа без самостійних вимог- Оран опіки та піклування Шептицької міської ради про визначення місця проживання дитини. Так звертаючись до суду з первісним позовом [PERSON] в позовній заяві вказує адресу свого постійного місця проживання, а саме: [ADDRESS] . Також, як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 23.06.2014р. складеного комісією Соснівської ЗОШ №14, остання обстежила умови проживання [PERSON] саме за адресою її фактичного проживання: [ADDRESS] . Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шептицької міської ради Львівської області від 11.06.2024р. №44 встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Також факт проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджується побутовою характеристикою КП «Соснівкажитлокомунсервіс» від 07.08.2014р. № ОЮЗ/502. Відповідно до рішення Шептицького міського суду Львівської області від 14.08.2014р. №459/4854/13-ц, яке набрало законної сили 25.08.2014р., в позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини- задоволено, визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] разом із батьком- [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На даний час в даній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] , син [PERSON] , внуки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про що свідчить лист Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Шептицької міської ради від 22.10.2025р. №2950. Дана квартира не перебуває у приватній власності позивачем, про що свідчить довідка з додатку «Реєстр нерухомості» від 18.10.2025р. №5005501691532. Разом з тим, відповідно до Акту виконавчого комітету Шептицької міської ради від 13.10.2025р. №СО/637-2025 вбачається, що відповідачка [PERSON] не проживає за місцем реєстрації: [ADDRESS] . Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. В силу ст.9 Конституції України, Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. За таких підстав, в даній ситуації визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним. Так, пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Статті 61-70 ЖК України передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Поряд з цим нормами глави 59 ЦК України встановлюється порядок користування житлом за договором найму (оренди). В свою чергу, виходячи з положень ст.64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комінального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією. Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Тимчасова відсутність особи може биту безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім`ї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Судом встановлено, що позивач має право звертатися до суду з даним позовом, так як він має ордер на житло, яке надане йому для проживання його та сім`ї. Відповідачка не веде спільного господарства та побуту з позивачем та не проживає за зареєстрованим місцем тривалий час, що свідчить про наявність в неї іншого місця проживання. Крім того, жодних доказів того, що відповідач надалі проживає за місцем реєстрації, бере участь в утриманні житлі, остання не надала. З огляду на вищезазначене, визнання відповідачки такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату нею житла взагалі і в свою чергу буде захищати права користування такого приміщення позивачем. Дослідженою копією платіжної інструкції від 13.10.2025р., встановлено, що звертаючись до суду із даним позовом позивачем сплачено 1211,20грн. судового збору, які згідно приписів ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача в користь позивача.

Outcome: approved