Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «Хмельницька АЕС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги, інфляційних втрат за весь час прострочки та 3% річних. В обґрунтування позову зазначено, що кімната [ADDRESS] перебуває у комунальній власності Нетішинської міської територіальної громади та забезпечується комунальними послугами з централізованого опалення, холодного та гарячого водопостачання та водовідведення, які надаються філією «ВП «Хмельницька АЕС». У період з 22.03.2013 у вказаній кімнаті значиться зареєстрованим [PERSON] на якого, як споживача комунальних послуг, покладено обов`язок з їх оплати. Відповідач користується вказаними комунальними послугами, жодних скарг із приводу їх надання від нього не надходило, при цьому оплату таких послуг належним чином не здійснює, у зв`язку з чим за ним у період з 01.05.2022 по 30.09.2025 утворилася заборгованість у розмірі 8796,36 грн, що призводить до порушення права позивача на своєчасне отримання плати за надані послуги. У зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиті комунальні послуги, яка виникла за період з 01.05.2022 по 30.09.2025 у розмірі 8796,36 грн, інфляційні витрати за період з 01.01.2024 по 30.09.2025 у розмірі 583,30 грн, три відсотки річних за період з 01.01.2024 по 30.09.2025 у розмірі 170,67 грн, а також судові витрати. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20.11.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів: інформації про усіх зареєстрованих осіб (ПІБ, дата реєстрації та зняття з реєстрації) за адресою: [ADDRESS] , у період часу з 01.05.2022 по 30.09.2025 включно. 23.01.2026, на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, надійшла інформацію усіх зареєстрованих осіб (ПІБ, дата реєстрації та зняття з реєстрації) за адресою: [ADDRESS] , у період часу з 01.05.2022 по 30.09.2025 включно. Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін повідомлялися належним чином. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло, відзиву на позов відповідач не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений про розгляд справи відповідач відзиву на позов не подав, у той час як представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 22.03.2013 значиться зареєстрованим у кімнаті [ADDRESS] , що підтверджується інформацією наданою виконавчим комітетом Нетішинської міської ради Хмельницької області від 23.01.2026. 17.11.2021 позивач на своєму офіційному веб-сайті опублікував повідомлення про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії та публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з постачання гарячої води. Згодом, 14.02.2022 позивач на своєму офіційному веб-сайті повідомив про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. 02.06.2022 тексти публічних договорів було опубліковано на сайті Нетішинської міської ради Хмельницької області. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на відповідача було покладено обов`язок укладення договору з позивачем на надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, холодного та гарячого водопостачання та водовідведення та здійснення оплати таких щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Однак, відповідач з метою укладення договору до позивача не звертався, про відмову від отримання послуг не заявляв. Згідно з довідкою (розрахунком) про стан заборгованості [PERSON] за надані комунальні послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення і абонплати за адресою: [ADDRESS] , така станом на 30.09.2025 складає 8796,36 грн. Заборгованість виникла за період з 01.05.2022 по 30.09.2025. Нарахування за надані послуги здійснювалося у відповідності до встановлених тарифів та норм споживання. Також позивачем за період з 01.01.2024 по 30.09.2025 були надані суду розрахунки інфляційних втрат у розмірі 583,30 грн та трьох відсотків у розмірі 170,67 грн, з якими суд погоджується. При проведенні розрахунку неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги період дії воєнного стану, в який такі нарахування були заборонені законом, не включено. Між сторонами по справі склалися правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з п.2 ч.1 ст. 5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами). Статтями 7, 8 вищевказаного Закону визначені права та обов`язки споживачів й виконавця комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальної послуги згідно із законодавством і умовами договорів, а обов`язком споживача є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (ч.ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Стаття 218 ЦК України визначає, що правочин, для якого передбачена обов`язкова письмова форма, але вона не дотримана, вважається недійсним лише тоді, коли це прямо передбачено нормативно-правовими актами. Стосовно договорів про надання житлово-комунальних послуг застереження про недійсність договору у разі недотримання письмової форми немає. Фактично послуги були надані, а ухилення від укладання договору не є підставою для відмови від сплати за спожиту послугу. Зважаючи на приписи ч. 1 ст. 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, відсутність підписаного між сторонами договору не звільняє відповідача від сплати наданих послуг. Відповідно до ч. 1.ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначається у ст.ст. 530, 610, 629 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як слідує зі ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що позивачем у період з 01.10.2022 по 30.09.2025 надавалися житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, постачання теплової енергії та гарячої води за адресою: [ADDRESS] , однак відповідач плату за їх споживання у встановлені законом строки не проводив, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість у розмірі 8796,36 грн, на яку позивачем за період з 01.01.2024 по 30.09.2025 проведено нарахування інфляційних втрат в розмірі 583,30 грн та 3% річних в сумі 170,67 грн. Відповідачем до суду не надано доказів та будь-яких претензій щодо неналежної якості послуг які надаються позивачем, як і не доведено фактів невиконання позивачем обов`язку з надання вищевказаних послуг. Також, відповідачем не надано суду контррозрахунок суми заборгованості, який би суд міг належно оцінити чи інші докази на спростування наданого позивачем розрахунку. У той же час у справі відсутні будь-які дані, які б давали достатні підстави для обґрунтованого сумніву щодо достовірності наданих позивачем доказів і правильності проведеного ним розрахунку. Оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач отримуючи комунальні послуги всупереч вимогам чинного законодавства ухиляється від їх оплати в повному обсязі, що призвело до накопичення боргу та порушує права та законні інтереси позивача, а тому такі права та законні інтереси підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиті комунальні послуги з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних у загальному розмірі 9550,33 грн. V. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 3028 гривень підтверджується платіжною інструкцією № 11659 від 13.11.2025. Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позову, витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved