Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви 17.12.2025 ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 61 468 грн 68 коп, судовий збір в розмірі 2 422 грн 40 коп. В обґрунтування позову зазначає, що 23.03.2025 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено про відкриття кредитної лінії, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у вигляді кредитної лінії в розмірі 18 200 грн зі сплатою 1% в день, протягом перших 180 днів користування кредитом та сплатою 0,74% в день, починаючи з 181 дня користування кредитом. Строк повернення кредитних коштів до 22.03.2026. Позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту, таким чином змінивши строк виконання основного зобов`язання, однак таку вимогу відповідач не виконав. Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 61 468 грн 68 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 18 200 грн; проценти за користування кредитом в розмірі 32 985 грн 68 коп.; річні проценти на підставі ст. 625 ЦК України в розмірі 8 918 грн; комісія в розмірі 1 365 грн, які позивач просить стягнути з відповідача. Доводи сторін у справі У клопотанні представник позивача просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач заперечив щодо задоволення позову. Визнав, що отримав кредитні кошти в розмірі 18 200 грн на умовах, передбачених кредитним договором. Разом із тим зазначив, що 08.05.2025 він уклав договір із ТОВ «Юридичний центр захисту боржників», відповідно до умов якого товариство надає юридичні послуги забезпечення представництва відповідача в господарському суді про неплатоспроможність фізичної особи, а також здійснення інших дій в інших установах, передбачених законодавством України з процедур банкрутства. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 23.03.2025 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено про відкриття кредитної лінії, а 24.04.2025 додаткову угоду, відповідно до умов яких відповідач отримав кредитні кошти у вигляді кредитної лінії в сумі 18 200 грн зі сплатою 1% в день, протягом перших 180 днів користування кредитом та сплатою 0,74% в день, починаючи з 181 дня користування кредитом. Строк повернення кредитних коштів до 22.03.2026 (а.с. 13, 39 зворот). 23.03.2025 ТОВ «Укр Кредит Фінанс» перерахувало на рахунок [PERSON] кредитні кошти в розмірі 9 100 грн, а також, 24.04.2025 ТОВ «Укр Кредит Фінанс» перерахувало на рахунок [PERSON] кредитні кошти в розмірі 9 100 грн. Тобто всього перераховано відповідачу кредитні кошти в сумі 18 200 грн (а.с. 43). 28.10.2025 ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до відповідача з письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту, таким чином змінивши строк виконання основного зобов`язання, однак таку вимогу відповідач не виконав (а.с. 47). Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 61 468 грн 68 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 18 200 грн; проценти за користування кредитом в розмірі 32 985 грн 68 коп.; річні проценти на підставі ст. 625 ЦК України в розмірі 8 918 грн; комісія в розмірі 1 365 грн (а.с. 44). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Установлено, що кредитний договір укладено 23.03.2025, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів - 22.03.2026. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, кредит це грошові кошти, що надаються позичальнику на придбання товарів. Отже вказаний кредит є споживчим. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 № 638/13683/15-ц та постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.03.2025 № 0827/2899/2012 зроблено висновок, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10.06.2017, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду вважала, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10.06.2017, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Так, за змістом абз. 3 ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Таким чином норма абз. 3 ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Оскільки позивач звернувся до позичальника із досудовою вимогою про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, а тому, згідно вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України та абз. 3 ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», позичальник змінив строк виконання основного зобов`язання. Позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту підтверджуються належними доказами, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. При цьому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позивач має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки (Постанова ВП ВС від 28.03.2018 № 444/9519/12, Постанова ВС від 01.09.2022 № 225/3427/15-ц). Проценти за користування кредитом нараховані в межах зміненого строку кредитування (за період з 23.03.2025 до 22.10.2025), відповідають умовам кредитного договору, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Крім того, п. 4.11. кредитного договору передбачено сплату комісії за видачу кредиту в розмірі 15% від суми кредиту. Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію (пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо) (п. 31.18. Постанови Верховного Суду від 13.07.2022 № 496/3134/19). Отже, позовні вимоги про стягнення комісії за видачу кредиту є також обґрунтованими і підлягають задоволенню. Разом із тим, у задоволенні позовних вимог про стягнення річних процентів на підставі ст. 625 ЦК України в розмірі 8 918 грн необхідно відмовити, оскільки відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Є необґрунтованими доводи відповідача, як на підставу відмови в позові, про те, що 08.05.2025 він уклав договір із ТОВ «Юридичний центр захисту боржників», відповідно до умов якого товариство надає юридичні послуги забезпечення представництва відповідача в господарському суді про неплатоспроможність фізичної особи, а також здійснення інших дій в інших установах, передбачених законодавством України з процедур банкрутства. Так, згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника. Боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, за умов, визначених ч. 2 цієї статті. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, зокрема, у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку господарського судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Відповідачем не надано копії ухвали господарського суду про відкриття провадження у справі про визнання фізичної особи [PERSON] - неплатоспроможним. Наявність самого по собі договору юридичного обслуговування за програмою банкрутство, укладеного 08.05.2025 між відповідачем та ТОВ «Юридичний центр захисту боржників» не може слугувати підставою як для зупинення провадження у справі, так і відмови в позові, за відсутності відповідної ухвали господарського суду про відкриття провадження у справі про визнання фізичної особи [PERSON] - неплатоспроможним. Висновки за результатами розгляду позовної заяви За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково підтверджуються належними, допустимим і достатніми доказами, є частково обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 4 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Відповідач є інвалідом ІІ групи, а тому останній звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Отже, сплачений позивачем судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, підлягає компенсації за рахунок держави.

Outcome: partial