Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Зміст позовних вимог, пояснення сторін. 04 вересня 2023 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 2 542,00 канадських доларів, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказує, що 30 грудня 2020 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Дніпровським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану. [INFO] у неї з відповідачем народилася донька, яка є громадянкою України, [PERSON] , яка також набула одночасно громадянство Канади за громадянством свого батька. У травні 2020 року вона з донькою приїхала в Україну з Республіки Польща та деякий час проживали у її матері в смт. Новоархангельск, Новоархангельського району Кіровоградської області. Потім, у грудні 2020 року вона з донькою переїхала для постійного проживання до власної квартири за адресою: [ADDRESS] , де вони зареєстрували місце проживання 29.12.2020 року та проживають за вказаною адресою по даний час. Донька народилась у м. Кракові у квітні 2020 року і практично до грудня 2020 року взагалі не бачила свого батька, відеодзвінки з батьком не могли викликати потрібний зв`язок дочки із відповідачем. [PERSON] питаннями її утримання та виховання займається вона самостійно. Відповідач працює фермером у Канаді і проживає за місцем знаходження його фермерського господарства на фермі поблизу міста Келвінгтон. Враховуючи майновий стан відповідача, а також його обов`язок приймати участь в утриманні доньки як її батько, від чого останній ухиляється. Оскільки відповідач є засновником та керівником власного фермерського господарства в Канаді, має мінливий дохід, який залежить від пори року, погодні умови, кількості вирощених врожаїв закупівельних цін на сільськогосподарську продукцію та багато інших чинників, а тому за наведених обставин, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 2 542,00 канадських доларів, щомісячно, з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Докази, подані сторонами та позиції сторін, викладені у письмових заявах по суті спору. В обґрунтування позовних вимог представником позивача подані письмові докази. Зокрема, копі свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 30 грудня 2020 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) (том 1 а.с.5), копія короткого витягу з актового запису про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану в м. Краків, складеного української та польською мовами, в якому батьками [PERSON] , [INFO] вказані [PERSON] та [PERSON] ( том 1 а.с.6-7), копії довідок про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , з 29 грудня 2020 року і по теперішній час (том 1 а.с.11). копією трудового договору із компанією «АББ Бізнес Сервіс» від 28.05.2018 року, копію заяви про розірвання договору від 21.06.2023 року, копію свідоцтва про працевлаштування від 30.06.2023 року, копію виписки із ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 01.05.2023 року, копію відомостей із цього реєстру про перебування Ткаченко М.Б. приватним підприємцем в Україні з 2003 по 2016, копією банківської виписки із рахунку [PERSON] за період з 01.05.2023 по 29.08.2023. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача 05.11.2024 року надав суду відзив на позовну заяву (том 2 а.с.177-183), в якому вказує, що дійсно відповідач з позивачкою уклав шлюб, від шлюбу має спільну доньку [PERSON] , [INFO] , яка станом на 04 вересня 2023 року проживає з матір`ю та має зареєстроване місце проживання в Україні. 30 квітня 2023 року позивачка разом з дитиною в`їхали на територію України і саме з цього часу на переконання відповідача почалося незаконне утримування дитини матір`ю і як наслідок відповідач 03 серпня 2023 року звернувся до центрального Органу Канади за Конвенцією 1980 із заявою про сприяння поверненню дитини до її постійного місця проживання в Канаді. Міністерство юстиції України отримало зазначену заяву та відкрило відповідну справу про сприяння поверненню дитини до країни постійного проживання, що підтверджується відповідними листами від 26 жовтня 2023 року, 30 листопада 2023 року та 01 січня 2024 року. 26 січня 2024 року відповідач через представника звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до позивачки про визнання переміщення та утримання дитини в Україні незаконним та повернення дитини до місця її постійного ( звичайного) проживання в Канаді. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що право на аліменти має той з батьків з ким проживає дитини, а наразі в суді на розгляді перебуває справа про визначення місця проживання дитини, також вказував про те, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами розмір аліментів, які вона просить стягнути з відповідача у сумі 2 542,00 канадських доларів, а посилання позивачки на те, що дитина відвідує приватний садочок та секцію карате не відноситься до доказів про стягнення аліментів, оскільки ці витрати належать до додаткових витрат про стягнення яких позивачем не заявлено. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини , оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Законодавство, яке регулює спірні правовідносини. Відповідно до ст. 1 Сімейного кодексу України визначає … підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей... Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: … забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до ст. 2 СК України цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між … батьками та дітьми, … , між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ст. 6 правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 13 СК України встановлено, що частиною національного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Частиною 4 СК України встановлено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту є примусове виконання добровільно невиконаного обов`язку. Відповідно до ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст. 72, ч.2 ст. 129, ч.3 ст. 138, ч.3 ст. 139 СК України. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку. Статею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частиною 1, 2 статті 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз доказів, встановлені судом обставин та відповідні ним правовідносини. На підставі наданих сторонами доказів, які визнані належними і допустимими, а також на підставі заяв і пояснень сторін, суд встановив, що сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю позивачкою [PERSON] , [INFO] , та зареєстровані за адресою [ADDRESS] та є громадянами України. Відповідач батько дитини є громадянином Канади і постійно проживає на її території. Рівень доходу позивача становить наявність у неї офіційного доходу, так як вона фізична особа- підприємець, права на отримання допомог, субсидій тощо, наявність нерухомого майна, його вартості тощо. Відповідач є засновником та власником фермерського господарства в Канаді. Надані ним документи не свідчать про розмір його доходів, а підтверджують лише те, що він дійсно здійснює підприємницьку діяльність, сплачує податки. Дійсний розмір його доходів не встановлений, тому суд при вирішенні спору вважає за можливе виходити з того, що відповідач повнолітня працездатна здорова людина середнього віку, яка займається підприємницькою діяльністю, тобто має здатність і можливості забезпечити належне матеріальне забезпечення своїй дитині, яку він згідно наведених вище норм закону зобов`язаний утримувати. Сторонами не заявлено про укладення між ними будь-яких договорів щодо утримання дитини або вирішення даного спору іншим позасудовим шляхом або судом Канади, тож суд вважає, що таких договорів не існує і рішення щодо аліментів іншими судами не приймались. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти стягнення аліментів посилаючись на те, що існує спір з приводу визначення місця проживання дитини, який на час ухвалення рішення про стягнення аліментів не вирішений, оспорював розмір аліментів, на підставі чого суд дійшов висновку про те, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON] , тобто не виконує свого обов`язку по утриманню дитини, хоча підстави для звільнення від такого обов`язку відсутні. Встановлені судом обставини дають суду підстави вважати, що вимога про стягнення аліментів є законною та обґрунтованою і відповідає як вимогам СК України, оскільки матеріали справи містять докази того, що малолітня [PERSON] зареєстрована та проживає з 29 грудня 2020 року в Україні, разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, при вирішенні даної справи, зокрема при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд вважає за необхідне врахувати суттєву різницю між рівнем життя в Україні та Канаді, а також щодо встановлених цими державами мінімальних гарантій для своїх громадян, які в України в декілька разів нижчі за Канадські. Щодо застосування законодавства суд дійшов наступного. Враховуючи наведене, суд вважає, що на підставі ст.ст. 4, 8, 12, 67 Закону України «Про міжнародне приватне право» в даному випадку слід застосувати законодавство України, зокрема норми Сімейного кодексу України. При вирішенні спору суд виходить з засад рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, а саме, що кожен з подружжя рівною мірою несе обов`язки по її утриманню і повинен їх виконувати, а тому суд вважає правильним і справедливим покладення обов`язку по утриманню дитини в рівних долях на кожного з батьків. За таких обставин, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, визначаючи розмір аліментів в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. ( що станом на дату ухвалення рішення суду згідно курсу НБУ становить 320,95 CAD (1 CAD дорівнює 31,1571 грн)), щомісячно, враховуючи стан здоров`я дитини, відвідування нею приватної школи та секції карате, відсутність даних щодо незадовільного стану здоров`я та матеріального становища відповідача, відсутність у відповідача інших дітей, непрацездатних батьків та з огляду на те, що позивач не обґрунтувала заявлений нею до стягнення розмір аліментів та не надала доказів на підтвердження правильності і справедливості визначеного нею розміру аліментів саме в розмірі частини доходу відповідача ( розмірі аліментів був вирохований, як зазначає позивачка в позовній заяві із даних приватного рахунку відповідача). У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 5 Закону України про судовий збір. Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в користь держави Враховуючи положення ст.191 СК України стягнення аліментів слід розпочати з часу пред`явлення позову, а саме з 04 вересня 2023 року. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. ст. 80, 88, 198, 200, 201 СК України,

Outcome: partial