Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

08 грудня 2025 року [PERSON] через свого представника адвоката Давиденка К.В. звернулася до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок, який залишився після смерті її чоловіка [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] в селі Глибоке Білгород-Дністровського району Одеської області у віці 63 років помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті вона вже успадкувала грошовий внесок та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Також, після смерті чоловіка залишився житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який позивачка має право прийняти у спадщину, як спадкоємець першої черги за законом. Одразу вона будинок не успадкувала через брак коштів на той час, а потім у оформленні спадку не виникало необхідності. Для прийняття зазначеного житлового будинку позивачка звернулася до Саратської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про видачу свідоцтва на спадщину, але їй було відмовлено з причини відсутності правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності померлого чоловіка на зазначене майно та реєстрації цього права. Також нотаріус порекомендував звернутись до суду для захисту своїх майнових прав. Факт того, що житловий будинок належав спадкодавцю позивачка підтверджує Випискою з погосподарської книги №4 села Глибоке №110 від 09 жовтня 2025 року. Посилаючись на те, що у неї відсутня можливість у позасудовому порядку зареєструвати своє право на спадкове майно-житловий будинок садибного типу, єдиним доказом того, що спадковий будинок належав на праві приватної власності її померлому чоловікові є відомості із Погосподарської книги, позивачка просила визнати за нею право власності на спадковий житловий будинок садибного типу, який вона має право успадкувати за законом від свого померлого чоловіка [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 грудня 2025 року справу передано судді Дем`яновій О.А. 09 грудня 2025 року Татарбунарським районним судом Одеської області винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду у порядку загального позовного провадження. Позивачка у судове засідання не з`явилася. Представник позивачки адвокат Давиденко К. В. у судове засідання не з`явився, 21 січня 2026 року через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити їх в повному обсязі, розглянувши справу у підготовчому судовому засіданні. Представник відповідача Татарбунарської міської ради у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляду справи без його участі проти задоволення позову у повному обсязі не заперечує. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [INFO] в с.Глибоке Татарбунарського району Одеської області у віці 63 років помер [PERSON] , про що 03 грудня 2004 року Виконавчим комітетом Глибоківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області вчинено відповідний актовий запис №22 та видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Зі Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 01 листопада 1964 року вбачається, що між спадкодавцем та позивачкою по справі 01 листопада 1964 року Борисівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №23 (а.с.6). Також з матеріалів справи вбачається, що 24 травня 2008 року [PERSON] як спадкоємиця цілої частки майна померлого [INFO] [PERSON] отримала у державного нотаріуса Татарбунарської державної нотаріальної контори Єпішкіної С.В. Свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий внесок з належними відсотками, що знаходиться в Борисівка-Глибоке ощадній касі №6790/02, що належав [PERSON] . Спадкова справа до майна [PERSON] відкрита за №169/08, зареєстровано в реєстрі за №2569 (а.с.8). З матеріалів справи також вбачається, що на замовлення позивачки ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» 15 травня 2025 року виготовило Технічний паспорт на житловий будинок садибного типу, розташований за адресою: [ADDRESS] (Реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності ТІ01:9142-0844-7771-5936, ідентифікатор об`єкта нерухомого майна 01.2961494.4573123.20250915.13.0000.95 (роки побудови 1964-1991) (а.с.9-14). Із Витягу з погосподарської книги №4 за 2001-2005 роки по селі Глибоке Глибоківської сільської ради, виданого 09.10.2025 року виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради Одеської області за вих.№110, вбачається, що номер об`єкта ПГО 339 в по господарській книзі №4 відкритий на [PERSON] , який є головою будинку [ADDRESS] . Всього в будинку проживало дві особи: [PERSON] та його дружина [PERSON] (а.с.16). Із довідки інженера з інвентаризації нерухомого майна ФОП [PERSON] №31-25 від 10.11.2025 року слідує, що в процесі технічної інвентаризація житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 15 травня 2025 року за адресою: [ADDRESS] , об`єкт нерухомості мають такі показники: Житловий будинок літ. «А» - загальна площа 92.8 кв.м., житлова площа 61.0 кв.м.; Літня кухня літ. «Б» - площею забудови 60.3 кв.м.; Сарай літ. «В» площею забудови 41.0 кв.м.; Сарай літ. «Г» - площею забудови 14.9 кв.м.; Сарай літ. «Д» площею забудови 22.6 кв.м.; Гараж літ. «Е; е1» площею забудови 25.5 кв.м.; Надвірні споруди: 1-2;I-II. Самочинного будівництва не виявлено (а.с.15). Згідно з довідкою №1162, виданою Татарбунарським БТІ 04.12.2025 року, згідно архівних даних БТІ станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок садибного типу [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.17). Довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомого майна від 05.12.2025 року підтверджується оціночна вартість об`єкта оцінки-спадкового житлового будинку у сумі 506044,08 грн (а.с.19-21). Матеріалами справи також підтверджуються обставини звернення позивачки до державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , належного [PERSON] відповідно до запису погосподарської книги №4, виданої старостою села Глибоке Татарбунарської міської ради Одеської області Нямцу В. 09 жовтня 2025 року за №110 та отримання Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №744/02-31 від 05 грудня 2025 року з причини відсутності реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок станом на 31.12.2012 року по реєстровим книгам будинків та домоволодінь [INFO] . Відповідно до відомостей, які містяться у Державному реєстрі речових прав, право власності спадкодавця на зазначений житловий будинок не зареєстровано. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно (а.с.18). Згідно з копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №003241 вбачається, що [PERSON] за життя на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 5,33 га, розташована на території Глибоківської сільської ради призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.44-47). Також, спадкодавцю належав грошовий внесок у відділенні №6790/028 с.Борисівка-Глибоке на рахунку № [NUMBER] , на підствердження чого філією Татарбунарське відділення №6790 Державного ощадного банку України видано відповідну довідку №458 від 02.04.2008 року (а.с.54). З матеріалів Спадкової справи №169/08 вбачається, що [PERSON] звернулася до Татарбунарської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на грошовий внесок з належними відсотками, що знаходиться в Глибоківській ощадній касі №67901/28 та земельної ділянки площею 5,33 га, що розташована на території Глибоківської сільської ради, належної її чоловікові [PERSON] на підставі Державного акту серії ІІ-ОД №003241, оскільки вона фактично прийняла спадщину після померлого чоловіка, тому що проживала та була прописана разом зі спадкодавцем на день його смерті [INFO] (а.с.28). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 14417218 від 06.05.2008 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи) № 14417235 від 06.05.2008 слідує, що відкриті спадкові справи до майна [PERSON] , станом на день формування довідок відсутні (а.с.40,41). З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №14417281 від 06.05.2008 року вбачається, що Татарбунарською державною нотаріальною конторою Одеської області 06.05.2008 року заведено Спадкову справу за №169 до майна померлого [INFO] [PERSON] , номер у спадковому реєстрі 44619976 (а.с.42). Довідкою Глибоківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №ннннннн450 від 05 травня 2008 року підтверджується, що [PERSON] по день своєї смерті [INFO] проживав сумісно зі своєю дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.55) Також з матеріалів Спадкової справи №169/08 вбачається, що 24.05.2008 року державним нотаріусом татарбунарської державної нотаріальної контори Єпішкіною С.В. на ім`я позивачки видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 5,33 га, що розташована на території Глибоківської сільської ради, яка належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на приватної власності на землю серії ІІ-ОД №003241 від 02.11.2000 року (зареєстровано в реєстрі за №2566) та Свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий внесок з належними відсотками, що знаходиться в Борисівській ощадній касі №6790/028 (зареєстровано в реєстрі за №2569) (а.с.57,58). Із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №14764500 від 27.05.2008 року слідує, що 06.05.2008 року зареєстровано видачу свідоцтва про право на спадщину за номером у спадковому реєстрі №44771343 на ім`я [PERSON] на вищевказану земельну ділянку (а.с.59-60). Аналогічним Витягом №14764564 від 27.05.2008 року підтверджується реєстрація у спадковому реєстрі видачі свідоцтва про право на спадщину №44771397 на ім`я [PERSON] на грошовий внесок , який залишився після смерті [PERSON] (а.с.61-62). Витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №18747436 від 24.05.2008 року та Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави №18747450 від 24.05.2008 року вбачається, що заборони, арешти та будь-які типи обтяжень до мана [PERSON] відсутні (а.с. 50,51). Заяви інших спадкоємців про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , відмови від спадщини та свідоцтва про право власності на спадщину за законом чи за заповітом, видані на ім`я будь яких інших осіб, матеріали Спадкової справи не містять. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини згідно зі ст.. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст.1258 ЦК України с падкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу За змістом ст.ст. 1217,1267 ЦК України с падкування здійснюється за заповітом або за законом. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). За змістом ч.1,5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч.2 ст.331 ЦК України) Відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Відповідно до Глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат» та підпунктів 4.14, 4.15, п.4 глави 10 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 (далі-Порядок), при видачі свідоцтва про право на спадщину як за законом, так і за заповітом, нотаріус перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказаний факт. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві. Відповідно до п.п. 4.17 п.4 Глави 10 Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Абзацом 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року " Про судову практику у справах про спадкування " зазначається, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2, 3 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За змістом ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За приписами ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Із досліджених судом матеріалів справи вбачається, що дружина померлого [INFO] [PERSON] - позивачка по справі [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом на майно, яке належало її чоловікові за життя, а саме: житлового будинку садибного типу. Однак, у зв`язку з відмовою нотаріуса, була позбавлена можливості отримати Свідоцтво про право власності на спадщину за законом та зареєструвати на себе спадковий житловий будинок, оскільки право власності на нього за життя чоловік не зареєстрував. Право власності [PERSON] на спадковий будинок підтверджено відомостями із Погосподарської книги, однак через те що право власності чоловіка на будинок не було зареєстроване у Державних реєстрах, у позивачки відсутня можливість оформити у нотаріуса відповідне Свідоцтво про право власності за законом із подальшим внесенням відомостей про право власності на своє ім`я. При цьому позивачка є такою, яка вже прийняла спадщину після померлого чоловіка, оскільки отримала на руки Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та грошовий внесок чоловіка. Інші спадкоємці [PERSON] про свій намір прийняти спадщину після його смерті не заявили, інформація про них в матеріалах справи відсутня. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved