Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

27 жовтня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № 00-10029454 від 22.10.2024 у розмірі 16 506,00 грн, витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 22.10.2024 року між первісним кредитором (фінансовою установою) ТОВ «Макс Кредит» та відповідачем було укладено кредитний договір в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір підписаний відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора 9102, що визнається належним способом підтвердження волевиявлення сторони на укладення правочину. На виконання умов договору первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ «ПРОФІТГІД» на платіжну картку відповідача № 5457-08XX-XXXX-6382. Позивач зазначає, що відповідач належним чином зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Щодо переходу права вимоги позивач вказує, що 14.05.2025 між ТОВ «Макс Кредит» та позивачем укладено Договір факторингу № 14052025-МК/ЮнітКапітал, на підставі якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором; перехід права вимоги підтверджується відповідним реєстром боржників та актом приймання-передачі реєстру боржників. Позивач просить позов задовольнити повністю. 03 листопада 2025 року ухвалою судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області Куценка О.О. було відкрито провадження по справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача у позові зазначив, здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача, у разі неявки в судове засідання відповідача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку (шляхом надсилання ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з доданими до неї документами за зареєстрованим місцем його проживання). Крім того, інформація щодо розгляду справи наявна на офіційній сторінці Богородчанського районного суду Івано-Франківської області в мережі Інтернет на веб-сайті судової влади. Своїм правом на подання відзиву відповідач не скористався, заяв чи клопотань щодо розгляду даної справи від нього не надходило. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що 22.10.2024 між первісним кредитором та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 00-10029454 від 22.10.2024 року в електронній формі. Відповідно до положень ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Оскільки кредитний договір укладено в електронній формі, порядок його укладення регулюється положеннями Закону України «Про електронну комерцію», який визначає особливості оформлення таких правочинів. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону, або вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором. З матеріалів справи вбачається, що для отримання кредиту відповідач зареєструвався на сайті кредитодавця та отримав доступ до особистого кабінету, пройшов процедуру ідентифікації/верифікації, ознайомився з правилами та паспортом споживчого кредиту, після чого здійснив акцепт шляхом введення одноразового ідентифікатора 9102. Після вчинення акцепту на кредитний договір було накладено кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи первісного кредитора із кваліфікованою електронною позначкою часу. На виконання умов кредитного договору 22.10.2024 первісний кредитор ТОВ «Макс Кредит» ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ «ПРОФІТГІД» на платіжну картку відповідача № 5457-08XX-XXXX-6382, що підтверджується поданими позивачем матеріалами. Щодо переходу права вимоги суд встановив, що 14.05.2025 між первісним кредитором та позивачем укладено договір факторингу № 14052025-МК/ЮнітКапітал, згідно з яким позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором; перехід права вимоги підтверджується реєстром боржників та актом приймання-передачі реєстру боржників (витяг щодо відповідача). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Щодо розміру заборгованості суд виходить із того, що за кредитним договором відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти, проте належним чином свій обов`язок не виконав. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (положення кодексу, що регулюють договір позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З наданого позивачем розрахунку та матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача, яка підлягає стягненню, становить 16 506,00 грн, що складається з: 7 200,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 9 306,00 грн - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом. Таким чином, зважаючи на те, що до позивача фактично перейшло право вимоги за Кредитним договором № 00-10029454 від 22.10.2024, а відповідач порушив зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у заявленому розмірі, а тому позов підлягає повному задоволенню. Щодо розподілу судових витрат Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133, ст. 137, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами з урахуванням співмірності, реальності та пропорційності. З огляду на характер спору (малозначна справа, типові правовідносини, розгляд у спрощеному провадженні), суд вважає обґрунтованими та співмірними витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн, Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 2 422,40 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved