Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] , в особі представника, - адвоката Майстро В.Г. звернулись до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира є не приватизованою, а є ордерною. Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 69, виданого [PERSON] від 06.01.1998 року Виконавчим комітетом Запорізької міської ради на підставі рішення виконкому Орджонікідзевської райради № 135 від 03.11.1997 року, вбачається, що право на зайняття трикімнатного житлового приміщення площею 47, 91 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складається з 4 (чотирьох) осіб, а саме: [PERSON] , [PERSON] , та доньки [PERSON] , [PERSON] нині, після укладення шлюбу [PERSON] , [INFO] . Отже, у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивачі та відповідач, але фактично проживають лише позивачі. Реєстрація місця проживання відповідача носить формальний характер, та обмежує право позивачів на оформлення свого права власності на вказану квартиру. У 2021 році [PERSON] виїхала із зареєстрованого місця проживання, забравши з квартири усі свої речі. Після цього у 2022 році відповідач вийшла заміж. Так склалися обставини, що відповідач не підтримує контакт із позивачами, вони не спілкуються та взагалі втратили зв`язки. Позивачам навіть невідоме точне місцеперебування доньки відповідача. Реєстрація [PERSON] , як члена сім`ї, впливає на розмір оплати комунальних послуг, зокрема, за вивіз сміття тощо, що призводить до підвищення витрат для осіб, які фактично зареєстровані та проживають у квартирі. Водночас [PERSON] жодної участі у фінансуванні утримання квартири не бере. Крім того, її довготривала відсутність створює перешкоди для здійснення приватизації квартири та зняття її з числа службових, оскільки для цього необхідна особиста участь і згода всіх зареєстрованих у квартирі осіб. Жодної угоди про порядок користування цією квартирою з відповідачем не укладалось, а її реєстрація місця проживання в квартирі на сьогоднішній день суперечить волі [PERSON] та [PERSON] , як користувачів даного майна, та порушують їх права. Від так, для реалізації свого права на приватизацію житлового приміщення та інших прав, позивачі змушені звернутися до суду. 19.08.2025 року від представника позивачів надійшло клопотання про долучення доказів, яке судом задоволено. Ухвалою суду від 01.09.2025 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 11.11.2025 року, задоволено заяву представника позивача про виклик свідків, визначено викликати в судове засідання для допиту в якості свідків: [PERSON] та [PERSON] . Разом з цим, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що [PERSON] мешкала за адресою: [ADDRESS] до початку повномасштабного вторгнення. Отже, [PERSON] за вищезазначеною адресою не проживає приблизно з 2020-2021 року. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] до 2021 року. Наразі [PERSON] за вказаною адресою не проживає. Позивачі та їх представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомила, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надавала. У судовому засіданні 15.01.2026 судом завершено розгляд справи по суті, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, в судовому засіданні оголошено перерву до 26.01.2026 року. У судове засідання 26.01.2026 року сторони не з`явилися. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, заслухавши думку учасників судового засідання, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Судом встановлено, що відповідно до ордеру на житлове приміщення № 69, виданого [PERSON] від 06.01.1998 року Виконавчим комітетом Запорізької міської ради на підставі рішення виконкому Орджонікідзевської райради № 135 від 03.11.1997 року, вбачається, що право на зайняття трикімнатного житлового приміщення площею 47, 91 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить 4 особам, а саме: [PERSON] , [PERSON] , та доньки позивачів [PERSON] , [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.06.1991 року, позивачі [PERSON] та [PERSON] є батьками відповідача [PERSON] , [INFO] . Як зазначають у позовній заяві позивачі, у 2021 році [PERSON] виїхала із зареєстрованого місця проживання, забравши з квартири [ADDRESS] , усі свої речі. Після цього у 2022 році відповідач вийшла заміж та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Так склалися обставини, що відповідач не підтримує контакт позивачами, вони не спілкуються та взагалі втратили зв`язки. Позивачам навіть невідоме точне місцеперебування доньки відповідача. Згідно з відповіддю, наданою на запит суду від Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради від 22.08.2025 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 10.05.1991 року по теперішній час. Разом з цим, згідно з довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЗАПОРІЖЖЯ» № 973673 від 13.08.2025 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] мешкають [PERSON] , який зареєстрований за вказаною адресою 03.05.1982 року та фактично проживає з 1982 року та [PERSON] , яка зареєстрована за вказаною адресою: 13.07.1988 та фактично проживає з 1988 року. Разом з цим, [PERSON] , фактично не проживає за вказаною адресою з 2021 року. Відповідна інформація підтверджується сусідами: [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] . Разом з цим, реєстрація місця проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджується відмітками у паспортах позивачів серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Згідно статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК України, ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Згідно ст.64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. За змістом ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Тимчасова відсутність наймача, членів його сім`ї не потребує згоди інших членів сім`ї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців. Згідно статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71,72 ЖК України дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Факт не проживання [PERSON] у спірному житлі підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків. Доказів, які б свідчили про поважні причини відсутності [PERSON] за місцем її реєстрації, судом не отримано. Враховуючи, що відповідач тривалий час, з 2021 року, без поважних причин не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , не несе витрати за житлово-комунальні послуги, тому наявні правові підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житлом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню. У зв`язку з тим, що позивачем не заявлено вимог про стягнення судового збору, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.

Outcome: approved