Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

05 квітня 2023 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, шляхом виділу в натурі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28 листопада 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] (шлюбне прізвище - [PERSON] ) було зареєстровано шлюб у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 3367. Від шлюбу спільних дітей не було. 26.10.2021 р. шлюб між сторонами було розірвано Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси), про що складено відповідний актовий запис № 358. За період шлюбу, сторонами по справі сумісно було придбано майно, а саме: будинок [ADDRESS] . Зазначений будинок належить на праві власності [PERSON] : 2/3 частини будинку на підставі договору купівлі-продажу від 08.05.2019, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яковлєвою О.М.; 1/3 частина будинку на підставі договору купівлі-продажу від 07.05.2019, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яковлєвою О.М. Житловий будинок складається в цілому з одного житлового будинку, позначеного на плані літерою «А», загальною площею 65.2 кв.м, житловою площею 38,6 кв.м, та господарських будівель і споруд, позначених на плані літ. «Б» - літня кухня, літ. «Г» - сарай, літ. «Д» - сарай, літ. «Е» - сарай, літ. «Ж» - вбиральня, літ. «З» - літній душ, №1-3огорожа, 1 вимощення. 09 листопада 2022 р. Малиновським районним судом м. Одеси було розглянуто цивільну справу № 521/16737/21 та ухвалено рішення, відповідно якого: визнано будинок [ADDRESS] спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] . Рішення набрало законної сили 22.12.022 р. 04 травня 2023 р. було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 12 червня 2023 року. 19 жовтня 2023 р. згідно заявленого клопотання представником позивача, суд постановив Ухвалу про призначення судової будівельно-технічної експертизи для виявлення варіантів поділу будинку [ADDRESS] та провадження у цивільній справі №521/9100/23 було зупинено на час проведення експертизи. 29 січня 2024 р. від судового експерта О. Петрушиної надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків для проведення експертизи та провадження по справі було поновлено. 29 лютого 2024 р. згідно клопотання представника позивача, про витребування додаткових доказів, суд постановив Ухвалу про витребування з КП «БТІ» ОМР , адреса: 65048, м. Одеса, вул. Троїцька, 25 додаткових доказів, що зазначені згідно клопотання судового експерта О. Петрушиної від 29.01.2024р. Згідно відповіді КП «БТІ» ОМР № 1556/03.01-08 від 30.04.2024 р. було запропоновано отримати вищевказану інформацію після проведення оплати зацікавленою особою, тобто позивачем по справі. Таким чином було витребовано з КП «БТІ» ОМР , додаткові матеріали та направлено їх до суду. Також, як вбачається з відповіді КП «БТІ» ОМР № 1556/03.01-08 від 30.04.2024 р., згідно матеріалів інвентаризаційної справи, остання технічна інвентаризація домоволодіння за вищевказаною адресою проводилася станом на 16.07.93 р., тому надати копію технічного паспорту станом на теперішній час не вбачається можливим. 08 листопада 2024 р. суд постановив Ухвалу, згідно якої було повторне призначення експертизи та провадження у цивільній справі №521/9100/21 було зупинено на час проведення експертизи. 19.01.2025 р. надійшов лист з науково-дослідного інституту судових експертиз № 24-6974, згідно якого було надано повторне клопотання експерта про надання додаткових матеріалів і зразків. Також, було повідомлено експертом, що у випадку, якщо клопотання не буде задоволено, визначити обсяг робіт і скласти рахунок за проведення експертизи не надається за можливе. Враховуючи неможливість проведення експертизи, представником позивача, було подано уточнену позовну заяву, згідно якої позивач звертається з такими позовними вимогами, а саме: поділити майно, у вигляді будинку [ADDRESS] , що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] шляхом припинення права позивача на частку у спільному майні та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсації вартості частини майна у вигляді будинку [ADDRESS] , у розмірі 515 000 (п`ятьсот п`ятнадцять тисяч) грн. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 19 серпня 2025 р., підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті. 26 січня 2026 року до суду від представника позивача, адвоката Кудрінської Ю.Є. надійшло клопотання про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, також в якої зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, відповіді на позовну заяву не надав. Відповідно до ч.4ст.223 ЦПКУкраїна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у нього даних чи доказів (постановляє заочне рішення). В даній справі відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; двічі не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, не подали відзив. Згідно ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 2 ст. 280 ЦПК України, у разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Судом встановлені наступні обставини, юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 28 листопада 2017 р. по 26 жовтня 2021 р. За період шлюбу, сторонами по справі сумісно було придбано майно, а саме: будинок [ADDRESS] . Зазначений будинок належить на праві власності [PERSON] : 2/3 частини будинку на підставі договору купівлі-продажу від 08.05.2019, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яковлєвою О.М.; 1/3 частина будинку на підставі договору купівлі-продажу від 07.05.2019, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яковлєвою О.М. Житловий будинок складається в цілому з одного житлового будинку, позначеного на плані літерою «А», загальною площею 65.2 кв.м, житловою площею 38,6 кв.м, та господарських будівель і споруд, позначених на плані літ. «Б» - літня кухня, літ. «Г» - сарай, літ. «Д» - сарай, літ. «Е» - сарай, літ. «Ж» - вбиральня, літ. «З» - літній душ, №1-3огорожа, 1 вимощення. 09 листопада 2022 р. Малиновським районним судом м. Одеси було розглянуто цивільну справу № 521/16737/21 та ухвалено рішення, відповідно якого: визнано будинок [ADDRESS] спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] . Рішення набрало законної сили 22.12.022 р. Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як вбачається з ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ч. 4 ст. 71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Таким чином, відповідно зазначених норм, 05.04.2023 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до своєї колишньої дружини [PERSON] про поділ майна, шляхом виділу в натурі, пізніше надав уточнену позовну заяву, згідно якої просить суд: поділити майно, у вигляді будинку [ADDRESS] , що є спільною сумісною власністю сторін по справі шляхом припинення права позивача на частку у спільному майні та стягнути з відповідача на його користь грошову компенсації вартості частини майна у розмірі 515 000 (п`ятьсот п`ятнадцять тисяч) грн. Згідно Ухвали Судді від 08.11.2024 р. було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Але, як вбачається з матеріалів справи будівельно-технічну експертизу не є можливим провести у зв`язку з відсутністю додаткових документів стосовно будинку, який підлягає поділу у натурі, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] неодноразово звертався до відповідачки [PERSON] з проханням провести в добровільному порядку поділ нерухомого майна в натурі, проте відповідачка від поділу відмовлялась. Більш того, перешкоджає позивачу у доступі до їх житлового будинку. Відповідно до статті 370 ЦК України, передбачено: виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, а саме: Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. 2. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно ст. 364 ЦК України, передбачено: 1. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. 2. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. 3. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. 4.Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Частинами першою та другою статті 321 ЦПК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч. 1 та ч. 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ч. 3 ст. 357 ЦК України). Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Частиною 2 ст. 364, частиною 3 статті 370 Цивільного кодексу України, встановлено, що співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки. Відповідно до ч. 1 ст. 365 Цивільного кодексу України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Для припинення права на частку в майні на підставі позову інших співвласників достатньо наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій статті 365 ЦК України обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Суд приходить до висновку, що у даному випадку, будинок [ADDRESS] у зв`язку з неможливістю проведення експертного дослідження щодо виділу в натурі, - є неподільним. Враховуючи той факт, що позивач має намір припинити своє право на частку у спільному майні шляхом отримання від відповідача грошової компенсації вартості його частки та в-подальшому відповідач залишиться повноправним власником цього майна, цей факт не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника (відповідача) та членам його сім`ї. Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Закріпивши принцип змагальності сторін, цивільне судочинство гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно дост. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Згідно ст.263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, враховуючи вищевикладене та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог щодо поділу майна, у вигляді будинку [ADDRESS] , що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] шляхом припинення права позивача на частку у спільному майні, з урахуванням чого вважає позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved