Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 29.12.2023 р. о 14 год. 30 хв. у м. Запоріжжя по Прибережній автомагістралі, біля ЛЕП 19А, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу контролювати його, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Toyota Rav 4», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду. В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.02.2024 р. у справі №331/358/24 відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована у ТОВ «Страхова група «ОБЕРІГ», згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів №215761888. Відповідно до висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження №9 щодо визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Toyota Rav 4», державний номерний знак [NUMBER] в результаті ДТП, який був складений судовим експертом Шелудченком О.О. від 08.07.2025 р., матеріальний збиток складає 11 561,25 грн. Слід зазначити, що [PERSON] був присутній при огляді КТЗ судовим експертом. Як зазначає позивач як підставу звернення до суду з відповідним позовом стало те, що 12.03.2022 р. на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 р. «Про загальну мобілізацію», він був мобілізований до ЗСУ, де проходить службу до теперішнього часу. Отже, пропуск строку для подачі заяви на виплату стався за незалежних від нього причин, вважає, що він може в судовому порядку, в межах загальних строків позовної давності, просити стягнути суму страхового відшкодування зі страхової компанії. Вартість відновлювального ремонту складає 12 672,22 грн. Різниця між вартістю відновлювального ремонту та матеріальним збитком становить 12 672,22-11 561,25 грн. = 1110,97 грн. Таким чином, майнова відповідальність ТОВ «Страхова група «ОБЕРІГ» складає - 11 561,25 грн., а майнова відповідальність [PERSON] - 1110,97 грн. Крім матеріальної шкоди позивач просить стягнути завдану діями та бездіяльністю відповідача [PERSON] моральну шкоду, яка проявилась у його душевних стражданнях, відчутті власної неспроможності забезпеченні захисту його законних прав, що породило недовіру до визначених законом інституцій та в цілому призвело до почуття безсилля. Відповідач [PERSON] самоусунувся від вирішення спірної ситуації у позасудовому порядку, в ту чергу як позивач був мобілізований і виконував бойові завдання і не мав змоги особисто вишити ситуацію, звернутись до страховика, суду, тощо. У зв`язку з незручностями, пов`язаними з не вирішенням спірної ситуації у позасудовому порядку, в позивача виникли порушення сну, він переживає постійний стрес та емоційні потрясіння, тривогу, невпевненість, переживання, психічне напруження стурбованість з того, що ситуація триває довго. Через що, позивачу доводиться витрачати свій час на звернення до суду за захистом свого права. Заподіяну моральну шкоду, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] оцінює в розмірі 50 000,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів судові витрати, пов`язані з розглядом справи, які складаються з витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 6500,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. (а.с.1-8). Не погоджуючись з позовними вимогами [PERSON] , 09.09.2025 р. відповідачем - Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ», в особі представника - адвоката Алєксєєва В.В., за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду надіслано відзив на позовну заяву в якому просив відмовити позивачу у задоволенні заявлених ним вимог до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» в повному обсязі, оскільки вважає, що позивач безпідставно, будучи пасивним до питання отримання відшкодування за рахунок договору страхування, прострочив законодавчо встановлений строк для надання заяви про виплату страхового відшкодування, відтак будь-які вимоги щодо відшкодування шкоди являються безпідставними та протизаконними. Крім того, просив стягнути з позивача на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» понесені судові витрати, долучивши попередній (орієнтований) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які становлять 7300,00 грн. (а.с.50-61). 11.09.2025 р. адвокатом Фельським С.Л., який діє в інтересах відповідача [PERSON] , за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду надіслано відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди не заперечує, а в частині моральної шкоди визнали частково в розмірі 2000,00 грн. Крім того адвокат послався на те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення моральної школи тільки з відповідача [PERSON] , при цьому стягнення моральної шкоди зі Страхової компанії не вимагає. Разом з тим послався на те, що позивачем не приведено розрахунку та критеріїв вирахування моральної шкоди (а.с.72-73). 25.09.2025 р. представником позивача - адвокатом Слєсарем О.В. за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду надіслано відповідь на відзив, в якій просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі (а.с.80-82). 02.12.2025 р. адвокатом Слєсарем О.В., який діє в інтересах позивача [PERSON] , за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду надіслано письмові пояснення по суті позовних вимог в яких зазначив що майнова відповідальність ТОВ «Страхова група «Оберіг» складає - 11 561,25 грн., а майнова відповідальність [PERSON] - 1110,97 грн. (а.с.101-102). 05.12.2025 р. представником відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ», в особі представника - адвоката Алєксєєва В.В., за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду надіслано клопотання про долучення доказів, в якому просив долучити примірний електронний договір страхування з метою підтвердження наявності в договорі страхування франшизи (а.с.105-107). 05.12.2025 р. адвокатом Фельським С.Л., який діє в інтересах відповідача [PERSON] , за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду надіслано заяву про включення витрат на правову допомогу до судових витрат (а.с.110-114). 13.01.2026 р. представником позивача - адвокатом Слєсарем О.В. за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду надіслано письмові пояснення після надання відповідачем - Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» полісу, вважає, що розмір франшизи в розмірі 3200,00 грн., обґрунтовано підлягає стягненню з відповідача [PERSON] (а.с.116). В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з урахуванням поданих письмових пояснень. Відповідач та його представник в судовому засіданні в задоволенні позову просили відмовити повністю. Представник відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ», адвокат Алєксєєв В.В. проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Приписами статей 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 29.12.2023 р. о 14 год. 30 хв. у м. Запоріжжя по Прибрежній автомагістралі, біля ЛЕП 19А, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу контролювати його, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Toyota Rav 4», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду. В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2024 р. по справі № 331/358/24 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.9). З вказаної постанови вбачається, що [PERSON] 29.12.2023 року о 14 годині 30 хвилин, у м. Запоріжжі по Прибрежній автомагістралі, біля ЛЕП 19А, керуючи транспортним засобом «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу контролювати його, не дотримався безпечної дистанції, в наслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Toyota Rav 4», державний номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] , який рухався попереду. В наслідок ДТП завдано матеріальні збитки, автомобілі пошкоджено травмованих немає. Постанова Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2024 року набрала законної сили 19.02.2024 року. Таким чином, суд вважає встановленим факт, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 29.12.2023 року за участю водіїв: [PERSON] та [PERSON] відбулася з вини відповідача. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника транспортного засобу засобом «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована у ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ», згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів №215761888 (а.с.10,107). Відповідно до висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження №9 щодо визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Toyota Rav 4», державний номерний знак [NUMBER] в результаті ДТП, який був складений судовим експертом Шелудченком О.О. від 08.07.2025 р., матеріальний збиток складає 11561,25 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ на запасні частини, що підлягають заміні, на дату оцінки складає 12672,22 грн. (а.с.11-22). Як зазначає позивач як підставу звернення до суду з відповідним позовом стало те, що 12.03.2022 р. на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 р. «Про загальну мобілізацію», він був мобілізований до ЗСУ, де проходить службу до теперішнього часу. Отже, пропуск строку для подачі заяви на виплату стався за незалежних від нього причин, вважає, що він може в судовому порядку, в межах загальних строків позовної давності, просити стягнути суму страхового відшкодування зі страхової компанії. Різниця між вартістю відновлювального ремонту та матеріальним збитком становить 12 672,22-11 561,25 грн. = 1110,97 грн. Таким чином, майнова відповідальність ТОВ «Страхова група «ОБЕРІГ» складає - 11 561,25 грн., а майнова відповідальність [PERSON] - 1110,97 грн. Щодо вимог позивача заявлених до відповідача [PERSON] стосовно стягнення матеріальної шкоди, суд зауважує на наступному. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 6 вказаного Закону страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладення договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (частина перша статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 вказаного Закону). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18) вказала, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що цивільна відповідальність відповідача [PERSON] на момент вчинення ДТП була застрахована в ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» на підставі Полісу №215761888 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого страхова сума на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 320 000 грн., за шкоду, заподіяну майну становить 160 000 грн., розмір франшизи становить 3200 грн., то за таких підстав завдана і визначений розмір шкоди не перевищує ліміт відповідальності згідно договору страхування, при цьому, позивач із заявою щодо погашення страхової виплати до вказаної страхової компанії не звертався, доказів причин пропуску такого звернення суду не надано. З заявлених майнових вимог до відповідача [PERSON] , позивач просить стягнути суму в розмірі 1110,97 грн., що є різницею між вартістю відновлювального ремонту 12 672,22 грн., з урахуванням ПДВ на запасні частини, що підлягають заміні та матеріальним збитком: - 11 561,25 грн., тобто сума 1110,97 грн. є ПДВ. Як вбачається з висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження №9 щодо визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Toyota Rav 4», державний номерний знак [NUMBER] в результаті ДТП, який був складений судовим експертом Шелудченком О.О. від 08.07.2025 р. (а.с.11-22), матеріальний збиток складає 11 561,25 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ на запасні частини, що підлягають заміні, на дату оцінки складає 12 672,22 грн., тобто до загальної вартості матеріального збитку нарахована сума ПДВ у розмірі 20%. При цьому суд погоджується з твердженнями представника ТДВ «СГ «Оберіг», викладеними у відзиві щодо стягнення майнової шкоди з урахуванням ПДВ, право на компенсацію якого позивач не набув, не надавши належних доказів оплати проведення відновлювального ремонту, аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі 924/675/17. При цьому, посилання позивача на те, що він своєчасно не звернувся до страхової компанії із відповідною заявою на виплату страхового відшкодування через те, що був призваний до лав ЗСУ, тобто з незалежних від нього причин, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки позивач, перебуваючи й дотепер у ЗСУ, звертається до суду майже через два роки після настання події ДТП і на думку суду навіть перебування особи у ЗСУ ніяким чином не перешкоджало йому у передбачений законодавством строк звернутись до адвоката (юриста), який би представляв інтереси позивача в страховій компанії. Натомість позивач таким правом не скористався, при цьому жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску звернення до страховика із заявою про відшкодування шкоди позивачем суду не надано, тому суд вважає, що заявлений позов до відповідача [PERSON] не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, у зв`язку з чим в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, суд критично відноситься до надісланих 13.01.2026 р. представником позивача на адресу суду письмових пояснень (а.с.115-116) стосовно стягнення з відповідача [PERSON] франшизи в розмірі 3200,00 грн. та відповідно не приймає їх до уваги під час ухвалення рішення, оскільки, ані з поданням вказаних пояснень, ані до моменту розгляду вказаної справи по суті, позивачем/представником позивача в цій частині не були уточнені (змінені) позовні вимоги до кожного з відповідачів, з наданням відповідного розрахунку, оскільки відповідно до п.12.1 ст.12 ЗУ № 1961-IV, страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту, на що також послався у відзиві представник відповідача ТДВ «СГ «Оберіг», аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.12.2020 р. у справі №911/286/20. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною другої вказаної статті передбачено, що моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, в установлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно зі статтею 26-1 Закону № 1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону № 1961-IV, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV). Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (стаття 28 Закону № 1961-IV). Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14.12.2021 р. у справі № 147/66/17 звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV. Суд бере до уваги те, що позивач просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно з статтею 28 Закону № 1961-IV). Тому відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини відповідача ДТП, має бути співмірно компенсована останнім. З наведеної правової позиції слідує, що сам факт пошкодження майна позивача внаслідок ДТП (належного йому автомобіля) є вже достатньою підставою для висновку про заподіяння йому моральної шкоди, позаяк пошкодження такого власного майна, на думку Верховного Суду, є обставиною, що безумовно свідчить про наявність негативного впливу на моральний стан Позивача та спричинення душевних страждань. Системний аналіз вищезазначених положень свідчить про те, що просто визнання самого факту заподіяння моральної шкоди не є достатньою сатисфакцією, відтак допускається відшкодування такої шкоди у грошовій формі. Моральна шкода апріорі не є такою, що може бути відшкодована у повному обсязі, так як немає (і не може бути) єдиних точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Із зазначеного випливає, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, який визначається і обґрунтовується потерпілим, виходячи із внутрішнього переконання. Відповідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20). Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В обґрунтування заподіяння моральних страждань позивачу чи втрат немайнового характеру, на які посилається позивач в позові і відповідно, заподіяння моральної шкоди з боку її заподіювача, внаслідок протиправності його діяння, не доведено належними та допустимими доказами заподіяння моральної шкоди саме в такому розмірі, тому вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу діями відповідача, з урахуванням розумності і справедливості, суд з урахуванням об`єму і характеру перенесених позивачем моральних страждань, які виникли внаслідок ДТП і негативно вплинули на його емоційний стан, змінили звичайний уклад життя і викликали незручності у повсякденному житті підлягає частковому задоволенню в розмірі 2000,00 грн. Щодо вимог позивача про стягнення майнової шкоди з співвідповідача - ТДВ «Страхова група «Оберіг» суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції чинній на час виникнення правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставі статті 1194 ЦК України постановляє стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика. Відповідно до п.34.1 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Пунктами 35.1, 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial