Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про виділення в натурі частки земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності та припинення права спільної часткової власності на зазначену земельну ділянку посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач є власником 1/3 частини земельної ділянки загальною площею 3.4707га, кадастровий номер 4822784600:04:000:0550, призначеної для веденення товарного сільськогосподарського виробництва , що розташована на території Щасливської сільської ради Доманівського району Миколаївської області. Інша частина вказаної земельної ділянки, а саме 2/3 частини належить на праві власності відповідачці [PERSON] , з якої 1/3 частина земельної ділянки [PERSON] отримала у спадщину, внаслідок того, що від неї відмовилася спадкоємець [PERSON] на користь відповідачки. Спірну земельну ділянку сторони отримали у спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Право власності на 1/3 частку вказаної земельної ділянки за позивачем зареєстровано в Державному реєєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 50472272 від 22.12.2015 Згідно додаткової угоди №337 до договору оренди земельної ділянки від 11.11.2005, земельна ділянка з кадастровим номером 4822784600:04:000:0550 перебуває в оренді у ПП «Урожай». На теперішній час позивач має намір розпорядитися належною йому на праві власності часткою земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності з іншим власником [PERSON] . Між позивачем та відповідачем, як співвласниками земельної ділянки, не досягнуто згоди щодо порядку користування та розпорядження нею, а тому позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Глушич І.І.в судове засідання не з"явилися, від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги вони підтримують та просять їх задовольнити з підстав, зазначених у поданому позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, а саме шляхом направлення судових викликів та розміщення оголошення на сайті судової влади. . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] ,який помер [INFO] , спадкоємцями майна у виді земельної ділянки площею 3.4707га, розташованої в межах території Щасливської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,кадастроваий номер : 4822784600:04:000:0550 , є позивач [PERSON] на 1/3 частку та відповідач [PERSON] - на 2/3 частки, з урахуванням 1/3 частки спадкового майна , від якої відмовилася дружина спадкодавця [PERSON] на користь відповідачки. Факт набуття позивачем права на спадкове майно підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.12.2015 , зареєстроване в реєстрі №58/2011. Право власності на 1/3 частку майна земельної ділянки з кадастровим номером 4822784600:04:000:0550, зареєстровано за [PERSON] 22.12.2015 , номер запису про право власності 12668576 , вид спільної власності - спільна часткова. Згідно копії додаткової угоди №337 до договору оренди земельної ділянки від 11.11.2005 , земельна ділянка з кадастровим номером 4822784600:04:000:0550, перебуває в оренді у приватного підприємства з орендними відносинами "Урожай". Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 25.05.2011 встановлений факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , померлим [INFO] . Позивач бажає розпорядитися спадковим майном, а саме 1/3 частиною земельної ділянки, яка перебуває у спільній частковій власності з відповідачкою, але між ними не досягнуто згоди щодо користування та розпорядження даною земельною ділянкою. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Частиною першою статті 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Згідно з частинами першою - третьою статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України). Відповідно до положень частин першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Частиною першою статті 86 ЗК України визначено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до частини першої статті 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Згідно частини третьої, четвертої статті 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року в справі № 489/2029/17 (провадження № 61-7504св19), зроблено висновок про те, що при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного із співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд встановить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд встановлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 15 травня 2017 року в справі № 6-841цс16, від 01 листопада 2017 року в справі № 6-2454цс16 та Верховного Суду, викладеними у постановах від 05 лютого 2020 року в справі № 497/1137/17, від 03 листопада 2020 року в справі № 653/1760/16. За частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно копії плану -схеми земельної ділянки з кадастровим номером 4822784600:04:000:0550, що складена сертифікованим інженером -землевпорядником , існує технічна можливість виділення позивачу спірної земельної ділянки в окремий об"єкт. Таким чином, розподіл вказаної земельної ділянки можливий шляхом виділення [PERSON] земельної ділянки № [NUMBER] площею 1.1569га, що межує з земельною діялнкою кадастровий номер 4822784600:044:000:0029 , належної [PERSON] . При цьому, [PERSON] володіє 2/3 частини земельної ділянки площею 2.3138 га і після виділення частини земельної ділянки [PERSON] в розмірі 1/3 відповідно до плану схеми, складеної сертифікованим інженером-землевпорядником права [PERSON] не будуть порушені. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про виділення в натурі 1/3 частки земельної ділянки підлягають задоволенню. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Така особа набуває право власності на виділене майно і таке право підлягає державній реєстрації. Таким чином, позовні вимоги щодо припинення права спільної часткової власності позивача також підлягають задоволенню. Згідно статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог судові витрати покладаються на відповідача. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1211 грн.20коп., що підтверджується платіжним документом. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1211грн.20коп.

Outcome: approved