Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивачка, через свого представника адвоката Щербину Л.А., звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 01 грудня 2023 року вона була прийнята на роботу на посаду водія Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області. Розпорядженням № 67/ОД від 31 березня 2025 року її було відсторонено від здійснення повноважень на посаді з 31 березня 2025 року на період проведення службового розслідування. 13 травня 2025 року вона отримала поштове відправлення, яке містило повідомлення про звільнення, копію розпорядження № 152/к від 05 травня 2025 року, копію службової записки № 1702/01 від 11 квітня 2025 року. З вказаних документів їй стало відомо, що розпорядженням в.о. селищного голови № 152/к від 05 травня 2025 року її звільнено з посади водія Бородянської селищної ради. Підставою такого розпорядження про звільнення стала службова записка заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів Бородянської селищної ради С.Клевенчука № 1702/01 від 11 квітня 2025 року, де вказано, що [PERSON] у період відпустки, а саме 14, 17-20 березня 2025 року самовільно, без погодження з керівництвом, використовувала службовий транспорт у власних цілях, зокрема, для перевезення сторонніх осіб по території громади. Також, стало відомо, що 14 квітня 2025 року розпорядженням в.о. Бородянського селищного голови № 136/к позивачу оголошено догану на підставі службової записки заступника селищного голови № 1703/01 від 11 квітня 2025 року за те, що, перебуваючи у додатковій відпустці з 05 березня 2025 року по 20 березня 2025 року, позивачка 13 березня 2025 року самовільно використала службовий автомобіль для перевезення сторонніх осіб територією громади без службового доручення. Отже, з викладеного вбачається, що [PERSON] вважав, що позивачка самовільно користувалася службовим транспортним засобом 13, 17, 18, 19, 20 березня 2025 року, про що ним було складено в один день дві службові записки № 1703/01 та № 1702/02 від 11 квітня 2025 року. При цьому, позивачку про виявлені начебто порушення не повідомляли, жодних пояснень вона не надавала, службові перевірки (розслідування) проведені не були. Дійсно, вона (позивачка) у період з 05 березня 2025 року по 20 березня 2025 року перебувала у додатковій відпустці. Службовий автомобіль «Toyota Corolla», державний номерний знак [NUMBER] , у період її відпустки перебував під охороною на паркомісці Бородянської селищної ради за адресою: селище Бородянка, вул. Центральна, 331. У період відпустки вона (позивачка) не використовувала службовий транспорт у власних цілях, зокрема, для перевезення сторонніх осіб по території громади. Відповідно до подорожніх листів службового легкового автомобіля, які наявні у бухгалтерії Бородянської селищної ради, № 52 від 13 березня 2025 року, № 53 від 14 березня 2025 року, № 54 від 17 березня 2025 року, № 55 від 18 березня 2025 року, № 56 від 19 березня 2025 року, вказаним службовим автомобілем користувався голова Бородянської селищної ради [PERSON] . Хто користувався транспортним засобом 20 березня 2025 року їй не відомо. За таких обставин, вважає, що її звільнення є незаконним і необґрунтованим. Крім того, позивачка зауважила, що підставою для її звільнення роботодавець визначив п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Проте, виходячи зі змісту вказаної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Однак, посилання відповідача, як на підставу звільнення, на систематичне порушення позивачкою трудової дисципліни, не ґрунтується на приписах діючого законодавства. Звільнення позивачки відбулося з чисельними порушеннями трудового законодавства відповідачем, зокрема, не проведено службове розслідування, не отримано пояснень позивачки стосовно висунутих звинувачень у вчиненні дисциплінарного правопорушення, відсутні події дисциплінарного проступку. Враховуючи наведене, просила визнати незаконним розпорядження про звільнення [PERSON] № 152/к від 05 травня 2025 року, поновити її (позивачку) на посаді водія Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області, стягнути з Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області на її (позивачки) користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 травня 2025 року по день винесення рішення суду, та на відшкодування моральної шкоди 350 000 грн. Ухвалою суду від 23 червня 2025 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 24 вересня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що за результатами службового розслідування було встановлено, що під час відсутності на роботі (у період відпустки), [PERSON] самовільно, без погодження з керівництвом, використовувала службовий транспортний засіб у власних цілях, зокрема, для перевезення сторонніх осіб по території громади. Такі дії є порушенням трудової дисципліни, недотриманням правил внутрішнього трудового розпорядку, що призвело до неправомірного використання комунального майна та потенційної шкоди бюджету громади, що прямо суперечить вимогам чинного законодавства, внутрішнього трудового розпорядку та умов трудового договору. Розпорядженням в.о. Бородянського селищного голови І.Захарченко № 136/к від 14 квітня 2025 року «Про оголошення догани [PERSON] », за порушення трудової дисципліни, позивачці було оголошено догану. Розпорядженням № 152/к від 05 травня 2025 року «Про звільнення [PERSON] », відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, позивачку було звільнено з посади водія Бородянської селищної ради. 06 травня 2025 року позивачці було надіслано повідомлення про звільнення. Відповідач зауважує, що надані позивачкою подорожні листи не відповідають формі подорожнього листа службового автомобіля, затвердженій рішенням сесії Бородянської селищної ради від 31 жовтня 2019 року № 1014-15 VІІ «Про затвердження Порядку використання службового легкового автомобіля Бородянської селищної ради Київської області». Також, відповідач звертає увагу на правові висновки Верховного Суду та зазначає, що для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їхніх статутів; з моменту виявлення правопорушення до звільнення може минути не більше місяця. Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Враховуючи наведене, відповідач просить відмовити позивачці у задоволенні позову. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Щербина Л.А. позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Надали додаткові пояснення, де вказали, що твердження відповідача у відзиві про те, що надані позивачкою подорожні листи не відповідають формі подорожнього листа службового автомобіля, затвердженій рішенням сесії Бородянської селищної ради від 31 жовтня 2019 року № 1014-15 VІІ, є ніщо інше як введення суд в оману та намагання відповідачем уникнути відповідальності за неправомірні дії. Зауважили, що позивачка не несе відповідальності за дії співробітників Бородянської селищної ради, які здійснюють документальне оформлення діяльності ради. Крім того, форма подорожніх листів, які було долучено позивачкою до позову, використовувалася завжди і [PERSON] , що підтверджується копією подорожнього листа від 10 травня 2024 року № 74 за підписом [PERSON] та бухгалтера, який є ідентичний долученим позивачкою доказам. Також вказали, що інформація надана відповідачем про те, що з 15 листопада 2023 року [PERSON] зареєстрована в ЄДРПОУ як в.о. керівника Бородянської селищної ради, не відповідає дійсності, оскільки відповідно до вказаного реєстру інформація про [PERSON] як керівника Бородянської селищної ради внесена 21 січня 2025 року по 04 березня 2025 року та з 13 березня 2025 року по 19 березня 2025 року. [PERSON] заперечила щодо доводів наведених у службових записках та зазначила, що у період її відпустки службовим автомобілем користувався голова селищної ради [PERSON] і лише один раз останній під`їхав до неї додому та попросив сісти за кермо, оскільки у нього виникли проблеми зі здоров`ям. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Згідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки відповідач не повідомив про причини своєї неявки, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, у суду наявні відомості про його належне повідомлення про дату, час і місце цього засідання, тому причин для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає і вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що [PERSON] згідно з розпорядженням № 276/к від 24 листопада 2023 року прийнято на роботу водієм Бородянської селищної ради з 01 грудня 2023 року (а.с. 10, 53). Згідно з розпорядженням № 43/в від 04 березня 2025 року, [PERSON] надано додаткову оплачувану відпустку з 05 березня 2025 року по 20 березня 2025 року (а.с. 53 зворотній бік). Розпорядженням № 67/ОД від 31 березня 2025 року [PERSON] було відсторонено від здійснення повноважень на посаді з 31 березня 2025 року на період проведення службового розслідування; для проведення службового розслідування створено комісію; встановлено строк для проведення службового розслідування з 31 березня 2025 року по 31 травня 2025 року, з можливістю подальшого продовження строку, у який не включається, період тимчасової втрати непрацездатності особою, стосовно якої проводиться службове розслідування, час її перебування у відпустці або службовому відрядженні чи відсутності за інших причин, час отримання інформації, що стосується предмета службового розслідування, а також час ознайомлення такої особи з Актом службового розслідування; комісії за результатами проведеного службового розслідування доручено скласти Акт службового розслідування та надати його з зібраними матеріалами Бородянському селищному голові (а.с. 54). Розпорядженням в.о. Бородянського селищного голови І.Захарченко № 136/к від 14 квітня 2025 року [PERSON] було оголошено догану за порушення трудової дисципліни. Як підставу для винесення даного розпорядження зазначено службову записку заступника селищного голови С.Клевенчука № 1703/01 від 11 квітня 2025 року (а.с.56). Розпорядженням в.о. Бородянського селищного голови І.Захарченко № 152/к від 05 травня 2025 року [PERSON] було звільнено з роботи з 05 травня 2025 року відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Як підставу для винесення даного розпорядження зазначено службову записку заступника селищного голови С.Клевенчука № 1702/01 від 11 квітня 2025 року. На наступний день, 06 травня 2025 року, копію даного розпорядження було направлено позивачці, яку остання отримала 13 травня 2025 року (а.с. 11, 13, 56 зворотній бік). У службовій записці заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів Бородянської селищної ради С.Клевенчука № 1703/01 від 11 квітня 2025 року, яка стала підставою для оголошення позивачці догани, зазначено, що [PERSON] , перебуваючи у додатковій відпустці з 05 березня 2025 року по 20 березня 2025 року, 13 березня 2025 року самовільно використовувала службовий автомобіль «Toyota Corolla», державний номер [NUMBER] , для перевезення сторонніх осіб територією громади без відповідного дозволу (а.с. 55 зворотній бік). У службовій записці заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів Бородянської селищної ради С.Клевенчука № 1702/01 від 11 квітня 2025 року, яка стала підставою для звільнення позивачки з роботи, зазначено, що [PERSON] під час перебування у додатковій відпустці з 05 березня 2025 року по 20 березня 2025 року, 14, 17-20 березня 2025 року самовільно, без погодження з керівництвом, використовувала службовий транспорт у власних цілях, зокрема, для перевезення сторонніх осіб по території громади (а.с. 12, 55). З розпорядженням про оголошення догани, а також з службовими записками, позивачку ознайомлено не було, про що остання підтвердила у судовому засіданні. Позивачкою зауважено, що після відсторонення її від посади, вона не була обізнана з результатами службового розслідування, відповідач не пропонував надати їй пояснення, ні перед винесенням розпорядження про догану, ні перед винесенням розпорядження про звільнення, а у травні 2025 року вона отримала поштове відправлення, яке містило повідомлення про звільнення, копію розпорядження № 152/к від 05 травня 2025 року та копію службової записки № 1702/01 від 11 квітня 2025 року. Докази зворотного у матеріалах справи відсутні. На спростування доводів, зазначених у службових записках, щодо самовільного, без погодження з керівництвом, використання службового автомобіля у власних цілях, зокрема, для перевезення сторонніх осіб по території громади, позивачкою надано копії подорожніх листів службового легкового автомобіля № 52 від 13 березня 2025 року, № 53 від 14 березня 2025 року, № 54 від 17 березня 2025 року, № 55 від 18 березня 2025 року, № 56 від 19 березня 2025 року, з яких вбачається, що 13, 14, 17, 18, 19 березня 2025 року службовим автомобілем користувався голова Бородянської селищної ради [PERSON] , про що наявні підписи [PERSON] та бухгалтера Бородянської селищної ради (а.с. 14, 15, 16). Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] значиться як керівник Бородянської селищної ради з 21 січня 2025 року по 04 березня 2025 року та з 13 березня 2025 року по 19 березня 2025 року (а.с. 79 зворотній бік - 80). Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарним проступком є винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Як вбачається з оскаржуваного розпорядження, [PERSON] було звільнено з роботи з 05 травня 2025 року відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Як підставу для винесення даного розпорядження зазначено службову записку заступника селищного голови С.Клевенчука № 1702/01 від 11 квітня 2025 року. У вказаній службовій записці зазначено, що [PERSON] під час перебування у додатковій відпустці 14, 17-20 березня 2025 року самовільно, без погодження з керівництвом, використовувала службовий транспорт у власних цілях, зокрема, для перевезення сторонніх осіб по території громади. Водночас, обставини викладені у цій службовій записці щодо використання позивачкою службового транспорту у власних цілях, зокрема, для перевезення сторонніх осіб по території громади, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, службовий автомобіль 13, 14, 17, 18, 19 березня 2025 року використовувався головою Бородянської селищної ради [PERSON] , який відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значився керівником Бородянської селищної ради у період з 13 березня 2025 року по 19 березня 2025 року (а.с. 14, 15, 16, 19-23, 79 зворотній бік - 80). При цьому, невідповідність форми подорожніх листів, які було долучено позивачкою до позову, не може свідчити про недостовірність зазначеної у них інформації. Вказані подорожні листи підписані як головою селищної ради, так і бухгалтером. Відповідачем не спростовано наявність у селищній раді вказаних подорожніх листів. Крім того, як вбачається з копії подорожнього листа від 10 травня 2024 року № 74 за підписом [PERSON] та бухгалтера, який за формою є ідентичний долученим позивачкою доказам, у Бородянській селищній раді використовувались подорожні листи, форма яких не відповідала формі, затвердженій рішенням сесії Бородянської селищної ради від 31 жовтня 2019 року № 1014-15 VІІ, а тому відповідальність за недотримання форми подорожніх листів не може покладатися на позивачку. Що стосується подій 20 березня 2025 року, то жодних доказів на підтвердження доводів службової записки № 1702/01 про використання у вказаний день позивачкою службового автомобіля у власних цілях, відповідачем не надано, а сама по собі службова записка без надання підтверджуючих документів не може слугувати доказом наведеного. Розпорядженням № 67/ОД від 31 березня 2025 року комісії за результатами проведеного службового розслідування доручено скласти Акт службового розслідування, проте такий акт відповідачем суду не надано. Слід також зауважити, що винесенню 05 травня 2025 року розпорядження № 152/к про звільнення позивачки з посади передувало винесення 14 квітня 2025 року розпорядження № 136/к про оголошення позивачці догани, з яким останню ознайомлено не було, як і не було ознайомлено зі службовими записками, які слугували підставою для винесення зазначених розпоряджень. Отже, позивачка була позбавлена права знати про факт оголошення їй догани та надати свої пояснення щодо обставин викладених у службових записках. Крім того, слід звернути увагу і на те, що вказані службові записки були винесені в один день (11 квітня 2025 року). При цьому, першою службовою запискою за № 1702/01 [PERSON] просить звільнити [PERSON] з роботи, а другою службовою запискою за № 1703/01 просить оголосити [PERSON] догану. У подальшому, за наявності двох службових записок, в.о. Бородянського селищного голови І.Захарченко, на підставі другої службової записки за № 1703/01, 14 квітня 2025 року видала розпорядження про оголошення позивачці догани, а через деякий час, а саме 05 травня 2025 року, без ознайомлення позички з розпорядженням про оголошення щодо неї догани, без надання їй можливості надати пояснення, без вчинення позивачкою після винесення догани будь-яких інших дій, на підставі першої службової записки за № 1702/01, видала розпорядження про звільнення [PERSON] з роботи, що свідчить про формальне створення умов для обґрунтування дотримання процедури звільнення позивачки з роботи. Водночас, виходячи зі змісту пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 757/14922/17. Однак, відповідачем не надано суду доказів про те, що позивачка порушила трудову дисципліну після застосування до неї догани, а саме у період часу з 14 квітня 2025 року (день оголошення догани) до 05 травня 2025 року (день звільнення з посади). Враховуючи наведене, на підставі оцінки зібраних у справі доказів, як кожного окремо, так і у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність у діях позивачки дисциплінарного проступку та про наявність порушень з боку відповідача щодо процедури накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи. Зважаючи на вищезазначене, суд вважає, що позивачку було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено на неї стягнення у вигляді звільнення з роботи за розпорядженням № 152/К від 05 травня 2025 року протиправно та з порушенням вимог законодавства України, а тому визнає за необхідне, задовольняючи в цій частині позовні вимоги, визнати незаконним вказане розпорядження та поновити [PERSON] на роботі на посаді водія Бородянської селищної ради Київської області з 06 травня 2025 року. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Оскільки звільнення позивачки з роботи визнано судом незаконним та її поновлено на роботі, то з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 травня 2025 року по 19 січня 2026 року (день винесення судом рішення). Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Порядку, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Позивачку звільнено з роботи 05 травня 2025 року, отже розрахунковий період мав би бути квітень-березень, однак у вказаному періоді позивачка перебувала у відпустці та на лікарняному, тому виплати за час перебування у відпустці та на лікарняному не можуть бути враховані при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці. Враховуючи наведене, для визначення середнього заробітку необхідно виходити із заробітної плати за останні два місяці роботи позивачки, а саме лютий-січень 2025 року, виходячи з його середньоденного розміру 915,58 грн, визначеного згідно довідки Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області (39 370 грн (нарахована заробітна плата за січень-лютий 2025 року : 43 робочі дні) (а.с.81), що становить 169 382,30 грн (915,58 грн х 185 робочих днів (з 06 травня 2025 року по 19 січня 2026 року), з утриманням обов`язкових податків та зборів в порядку, визначеному Податковим Кодексом України. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає що у зв`язку з незаконними діями відповідача позивачці була спричинена моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала через безпідставне звільнення з роботи. Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав позивачки та глибину душевних страждань, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Оскільки підстав для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі не вбачається, то в іншій частині вказаних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з Бородянської селищної ради Бучанського району Київської необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір в розмірі 2 404,02 грн (судовий збір за вимогу немайнового характеру (968,96 грн) та вимогу майнового характеру (169 382,30 грн + 10 000 грн х 1% х 0,8 = 1 435,06 грн), який підлягає сплаті із застосуванням пониженого коефіцієнту 0,8.

Outcome: partial