Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Заявник - [PERSON] звернувся до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою, в якій просить оголосити свого брата - [PERSON] померлим, мотивуючи її наступним. [PERSON] , [INFO] , є рідним братом заявника - [PERSON] . 3 1984 року, [PERSON] , його старший брат [PERSON] , їх мати [PERSON] та батько [PERSON] проживали в квартирі за адресою: [ADDRESS] . 12 січня 1998 року вказана квартира була приватизована відповідно до свідоцтва про право власності на житло, відповідно до якого родині заявника на праві приватної спільної сумісної власності стало належати житло. [INFO] [PERSON] померла. [INFO] , після смерті матері [PERSON] , була заведена спадкова справа, однак, в зв?язку з тим, що частки квартири не були визначені у спільному майні, що унеможливило оформлення спадкових прав, [PERSON] звернувся до суду для вирішення даного питання. Відповідно до рішення Баглійського районного суду від 24 грудня 2007 року судом було визначено частки у спільному майні - квартирі [ADDRESS] (м. Кам?янське) по частині кожному члену родини: заявникові, брату, померлій матері та батьку. Після смерті матері, [PERSON] , спадщина у вигляді частини вказаної квартири була розподілена наступним чином: заявник відмовився від своєї частки, що мав успадкувати від матері в розмірі 1/12 частини (1/3 від 1/4) на користь свого батька; батько [PERSON] відмовився від спадкового майна своєї померлої дружини [PERSON] та 1/12 частку від якої заявник відмовився, загалом 1/6 (2/12) частину квартири; брат заявника [PERSON] фактично успадкував 1/12 частину квартири, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки був зареєстрований за одною адресою проживання разом зі спадкодавцем, однак юридично її не оформлював, тобто не отримував свідоцтво про право на спадщину. Щодо пояснення мотивів не оформлення спадщини [PERSON] , заявник зазначив, що останній вів аморальний спосіб життя, з 1994 р. по 1997 р. перебував в місцях позбавлення волі за вчинення злочину, після відбування покарання та повернення до проживання разом зі своєю родиною у вказаній квартирі регулярно зловживав спиртними напоями, часто вчиняв сварки з батьками, мною та сусідами, крав гроші та речі у своєї родини, вчиняв психологічне та фізичне насильство в сім?ї. 3 2006 року по 2010 рік [PERSON] проживав у житлі баби по лінії матері або в дачному будинку родини в м. Верхівцеве, періодично з?являючись в м. Кам?янське тимчасово зупиняючись в квартирі батьків, щоб переночувати. 3 2010 року [PERSON] поїхав у невідомому напрямку і зв?язок з моїм братом було втрачено. [INFO] помер батько заявника [PERSON] , після смерті якого заявник успадкував його частку у розмірі 5/12 частини зазначеної квартири, яка належала померлому на праві приватної власності, а саме: 1/4 частину на підставі свідоцтва про право власності на житло та 1/6 частину на підставі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, на теперішній час заявник володіє 2/3 частиною квартири (1/4 + 5/12), а його брат [PERSON] володіє 1/3 частиною квартири (1/4+1/12). З 2022 року по 2025 рік, тобто в період інтенсивної фази війни, заявником були здійснені заходи щодо розшуку та встановлення місця знаходження його брата через опитування спільних знайомих, пошуку інформації в соціальних мережах, оскільки [PERSON] є його братом і заявник єдина близька та рідна йому людина, та дійсно хвилювався за його життя, однак вказані дії виявилися безрезультатними. З часу смерті батька заявник не може переоформити особові рахунки комунальних служб, укласти договори на постачання газу, світла, води до мого житла - зазначеної квартири, де заявник зареєстрований та проживає, без згоди співвласника [PERSON] . В свою чергу, заявник не має можливості зняти з зареєстрованого місця проживання свого брата, оскільки він не проживає більше 15 років за місцем своєї реєстрації, однак знову ж таки є співвласником житла, і відповідно для цього потрібна його особиста заява. Вказані обставини підтверджуються зокрема відмовою в укладенні договору постачання газу надану ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та відмовою про зняття з зареєстрованого місця проживання [PERSON] наданою відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам?янської міської ради, що порушує майнові права заявника щодо користування та розпорядження майном. В судовому засіданні заявник підтримав заяву в повному обсязі, пояснивши, що, дійсно, більше 15 років він нічого не знає про місцезнаходження брата. Останній раз спільні знайомі бачили брата в м.Геніческу. З урахуванням тривалої відсутності інформації від брата, зв`язку з ним та його асоціальної поведінки та способу життя і перебування на тимчасово окупованій території, де велися активні бойові дії, є всі підстави вважати, що він помер. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є родичами заявника та [PERSON] , підтвердили, що з 2010 року їх сім`я нічого не знає про місце перебування [PERSON] , крім того, що останній раз його бачили в м.Геніческу спільні знайомі. Підтвердили факт асоціальної поведінки та способу життя [PERSON] , зокрема зловживання алкоголем, схильністю до насильства. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату і час його проведення повідомлявся належним чином, а тому суд, за згодою заявника, визнав за можливе розглянути справу за його відсутності. Заслухавши пояснення заявника, показання свідків та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ТОВ «Абонент ХХІ» від 03.07.2025 р. Вказана квартира належить їм на праві спільної часткової власності, а саме заявник - [PERSON] володіє 2/3 частиною квартири, а його брат [PERSON] володіє 1/3 частиною квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12.01.1998р.; рішенням Баглійського районного суду м.Кам`янського від 24.12.2007р.; витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №10324104 від 11.07.2007р. та №27614424 від 26.07.2011р.; свідоцтвом про право на спадщину від 06.09.2024р.; витягом з Державного реєстру речових прав №393929443 від 06.09.2024р.; технічним паспортом №377/14 від 23.06.2017р.; інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №433824588 від 02.07.2025р. Факт не проживання [PERSON] з 2010 року за адресою його реєстрації та фактичного останнього відомого місця проживання за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актом про не проживання КП КМР «Добробут» від 19.09.2025 р., актом про не проживання КП КМР «Добробут» від 27.08.2025 р., актом про не проживання КП КМР «Добробут» від 02.07.2025 р. Згідно листа Відділення поліції N?2 Кам?янського районного управління поліції в Дніпропетровській області 19.11.2025р. та довідки за матеріалом ЄО №20539 від 03.10.2025р., в ході перевірки [PERSON] базою РАЦС не було отримано інформацію, яка має значення для встановлення його місцезнаходження. При перевірці за інформаційно-комунікаційною системою «ПНП» було встановлено, що 28.12.2021 працівниками поліції Генічеського РВП ГУНІ в Херсонській області відносно [PERSON] була винесена постанова про вчинення адміністративного правопорушення за абресою: Херсонська область, Генічеський район, м. Генічеськ, що станом на 02.11.2025 року є тимчасово окупованою територією. Під час розгляду звернення не було встановлено фактів потрапляння в лікарню чи будь яких інших подій після 28.12.2021. Під час перевірки за обліками невпізнаних трупів та невстановлених хворих не було виявлено чоловіка, за прикметами схожого на [PERSON] . Таким чином після 28.12.2021 року відомості відносно [PERSON] відсутні. В ході розгляду звернення не виявилось можливим встановити місцезнаходження [PERSON] , [INFO] . Сукупність наведених доказів, які узгоджуються з показаннями свідків, дають суду достатньо підстав вважати, що [PERSON] з 2010р. за місцем своєї реєстрації не проживав і, станом на початок 2022 року та в період повномасштабного вторгнення росії на територію України, перебував на території міста Генічеськ Херсонської області. З лютого 2022 було окуповано Генічеський та Скадовський район Херсонської області, в тому числі й року місто Генічеськ Херсонської області. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України. Згідно з ч.1 ст.306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. При цьому заявник має мати особисту цивільну-правову заінтересованість і зміні правового стану особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини - матеріально-правовий зв`язок або за відсутності такого зв`язку - дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків. Відповідно до ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Згідно п.13 постанови Пленуму Верхового Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим, у разі неможливості встановлення факту його смерті, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце за певний час та за певних обставин. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі №461/424/15-ц (провадження №61-35636св18). Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Враховуючи положення ст.46 ЦК України, надані заявником письмові докази, а також показання свідків, суд дійшов обґрунтованого висновку, що існують достатні підстави для припущення смерті [PERSON] , який понад 15 років відсутній за місцем свого проживання та реєстрації, а останнім відомим місцезнаходженням його є тимчасово окупована з 2022 року територія м.Геніческ Херсонської області, на якій велись активні бойові дії. Таким чином, оцінивши наведені заявником обставини та мету, з якою необхідно оголосити особу померлою, є підстави для висновку про наявність між заявником та особою, яку вона просить оголосити померлою, матеріально-правового зв`язку, а саме з метою реалізації його особистих та майнових прав щодо володіння та розпорядження належним майном, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про оголошення особи померлою є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Поміж іншим, оскільки день вірогідної смерті [PERSON] встановити неможливо, його необхідно оголосити померлим з дня набрання цим рішенням законної сили з врахуванням приписів ч. 3 ст. 46 ЦК України. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місце перебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою в порядку ст. 309 ЦПК України. Згідно положень ч. 7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved