Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав, відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 03.03.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макарівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 34. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що являється бабусею малолітньої [PERSON] , матір`ю є її донька [PERSON] , батько- [PERSON] , який записаний відповідно до ст. 135 СК України. Майже з народження дитини матір [PERSON] не приділяла належної уваги доньці, саме бабуся займалась вихованням онучки та її утриманням. В листопаді 2021 року матір [PERSON] знову покинула доньку, знайшовши чергове кохання. Та 17.09.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1101.В 2022 році без допомоги та пітримки матері, бабуся самостійно вивезла онуку разом з іншими членами сім`ї в безпечні регіони України та по поверненню після окупації відводила до школи в Макарівський ліцей № 1, при цьому цікавилась її знаннями та успіхами, забезпечувала всіма необхідними речами та шкільним приладдям, що підтверджується характеристикою відносно [PERSON] . Протягом навчання дитини у 3 та 4 класах, матір взагалі не цікавилась результатами її шкільних досягнень, не відвідувала батьківських зборів. Відповідно до відомостей з реєстру територіальної громади про місце проживання, [PERSON] проживає в будинку, що належить позивачці та розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом № 1145 від 08.05.2025 року. Житловий будинок, в якому зареєстрована та фактично проживає [PERSON] , належить позивачці на підставі договору дарування від 03 травня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 502. 22 травня 2002 року право власності на зазначений вище житловий будинок було зареєстровано в Макарівському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується відміткою на договорі дарування. Позивачка працює офіційно, що підтверджується довідкою № 03/2025 від 08.05.2025 року Макарівського підрозділу ТОВ «Теплогаз-Н» та довідкою про доходи. Одружена з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Раніше не судима, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявної судимості». На обліках у лікарів нарколога, психіатра не перебуває та має задовільний стан здоров`я. Також, перебування дитини на утриманні позивачки підтверджується письмовими поясненнями сусідів. Тобто остання самостійно піклується про дитину, виховує її, утримує її матеріально та забезпечує всім необхідним, опікується навчанням дитини, вихованням, лікуванням, у разі захворювання. У зв`язку з вищенаведеним позивачка звернулась до суду з проханням позбавити батьківських прав її доньку [PERSON] відносно малолітньої онуки [PERSON] та призначити позивачку її опікуном. Судові витрати просила суд покласти на відповідача. Ухвалою суду від 30.06.2025 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. 30.09.2025 року [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно яких просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої онуки [PERSON] , призначити її позивачку та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої [PERSON] у розмірі частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму встановленого ЗУ «Про державний бюджет України» на дитину відповідного віку. Ухвалою суду від 20.10.2025 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву. Ухвалою суду від 27.11.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій також зазначила, щозаявлені уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду скерувала заяву, відповідно якої уточнені позовні вимоги визнає у повному обсязі, просила розгляд справи проводити без її участі. Представник третьої особи Макарівської селищної ради (орган опіки та піклування) в судове засідання не з`явився, відповідно заяви яка міститься в матеріалах справи, просили розгляд справи проводити без участі представника. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з копією свідоцтва про народження серії серія [NUMBER] від 03.03.2015, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макарівського районного управління юстиції у Київській області, [PERSON] народилась [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] (а.с. 14). З витягу від 15.05.2025 року №00051237044 з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження встановлено, що відомості про батька зазначено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 17). Відповідно Відомостей Макарівськогої селищної ради про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 08.05.2025 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). У висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 27.10.2025 року затвердженого рішенням виконавчого комітету Макарівської селищної ради 21.10.2025 №895, у зв`язку з виявленим фактами та доказами не виконання батьківських обов`язків [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , орган опіки та піклування виконкому Макарівської селищної ради Київської області вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолтіньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 64). Також у висновку зазначено, що службою у справах дітей Макарівської селищної ради обстежено умови проживання дитини за адресою: [ADDRESS] та з`ясовано, що мати з дитиною не проживає. [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] . Для виховання та розвитку дитини створені належні умови. [PERSON] забезпечеує дитину належним одягом, взуттям, продуктами харчування, ліками за необхідністю, шкільними приладдям, матір матеріально не допомагає. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.91 (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави - учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні jgsreyb несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, наведені норми права дають підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07.12.2006 № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (№ 2) від 27.11.92 року, Серія A, № 250, ст.35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07.08.96 року, § 78). У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із ч. 2 та 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у ч. 1 ст. 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18). Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження з дитиною полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення судом їх батьківських прав, відповідно до вимог пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач, [PERSON] , будучи матір`ю малолітньої [PERSON] не виявляє щодо неї батьківського піклування, і як встановлено, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком дитини, суд вважає позовні вимоги позивача про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК Україниза рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положенням ч. 1ст. 183 ЦПК Українипередбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК Українимінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Беручи до уваги інтереси дитини, суд дійшов до висновку, що з [PERSON] слід стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно, починаючи з 30.09.2025 року і до досягнення повноліття. Що стосується позовних вимог про призначення опікуна суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 60 СЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Статтею 243 СК України передбачено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 від 24.09.2008 р. затверджено "Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини", яким визначено механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, зокрема набуття дитиною статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування та інші. Статус дитини-сироти надається дітям, у яких померли або загинули батьки, що підтверджується свідоцтвом про смерть кожного з них. Статус дитини, позбавленої батьківського піклування, надається дітям: 1)батьки яких позбавлені батьківських прав, що підтверджується рішенням суду; 2)які відібрані у батьків без позбавлення батьківських прав, що підтверджується рішенням суду; 3)батьки яких визнані безвісно відсутніми, що підтверджується рішенням суду; 4)батьки яких оголошені судом померлими, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим органами реєстрації актів цивільного стану; 5)батьки яких визнані недієздатними, що підтверджується рішенням суду; 6)батьки яких відбувають покарання в місцях позбавлення волі, що підтверджується вироком суду; 7)батьки яких під час здійснення кримінального провадження тримаються під вартою, що підтверджується ухвалою слідчого судді (суду); 8)батьки яких знаходяться у розшуку органами Національної поліції, пов`язаному з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, що підтверджується ухвалою суду або довідкою органів Національної поліції про розшук батьків та відсутність відомостей про їх місцезнаходження; 9)у зв`язку з тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, що підтверджується висновком лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері хвороби, що перешкоджає виконанню ними батьківських обов`язків. 10)Підкинутим, батьки яких невідомі, покинутим в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я або яких відмовилися забрати з цих закладів батьки, інші родичі, про що складено акт за формою, затвердженою МОЗ і МВС; 11)Батьки яких не виконують свої обов`язки з виховання та утримання дитини з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономні Республіці Крим і м. Севастополі або в районі проведення антитерористичної операції і заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що підтверджується актом, складеним службою у справах дітей за формою згідно з додатком 11; 12)розлученим із сім`єю, визнаним біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, відповідно до Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (за наявності письмової Інформації територіального органу ДМС про розшук батьків або інших законних представників і відсутність відомостей про їх місцезнаходження). Відповідно до Постанови КМ України від 27.12.2001 № 1751 "Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми" розділ: Допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування п. 25. Відповідно до статті 16 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається особам, визначеним в установленому порядку опікунами чи піклувальниками дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення їх батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування та відповідно до законодавства набули статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування. Статтею 61 ЦК України передбачено, що орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. З аналізу вищевказаних норм ЦК України слідує, що встановлення опіки над малолітньою особою належить до компетенції орану опіки та піклування, а суд може встановити опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, та призначає опікуна лише за наявності поданням органу опіки та піклування. Беручи до уваги, що позивач повністю піклується про малолітню дитину, а матеріали справи не містять подання органу оіпки та піклування про призначення позивача опікуном малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку, що зазначена вимога є передчасною, і тому, відсутні правові підстави для її задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial