Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

11 серпня 2022 року до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про стягнення моральної шкоди, у якій позивач просить стягнути з відповідача як компенсацію моральної шкоди суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за десять місяців у розмірі 219461,76 грн. з утриманням з указаної суми податків та інших обов`язкових платежі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він працював у котлотурбінному цеху ДТЕК КРИВОРІЗЬКА ТЕС на посаді машиніста енергоблоку відповідно до наказу №1048-к від 12.09.2008 року, на підприємстві з 15.06.2001 року. 09.03.2021 позивача незаконно, з грубим порушенням Конституції, КЗпП та інших нормативних актів було звільнено з роботи відповідно до наказу №65-к від 09.03.2021 року. Рішенням по справі №171/698/21 позовні вимоги позивача до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» №65-к від 09.03.2021про звільнення [PERSON] за п.2 ст. 40 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на роботі на посаді машиніста енергоблоку котлотурбінного цеху Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» згідно з наказом від 09.02.2022 №17-к. Стягнено з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за одинадцять місяців у розмірі 219461,76 грн з утриманням з указаної суми податків та інших обов`язкових платежів. У день поновлення на посаді позивача повторно звільнено з однакових підстав наказом 18-к від 09.02.2022 про що свідчить рішення суду у справі №171/698/21. Позивач просить суд відшкодувати з відповідача моральну (немайнову) школу, а саме просить про матеріальну та моральну компенсацію. Позивач вважає, що незаконним звільненням з ініціативи роботодавця йому завдано моральних страждань, він утратив нормальні життєві зв`язки, виникла потреба докласти додаткових зусиль для організації свого життя. За основу своїх позовних вимог позивач викладає психологічні та душевні страждання які спричинені знущанням, психологічним та фізичним тиском, приниженням з боку відповідача в період з листопада 2019 року по березень 2021 року: постійне цькування позивача у робочому колективі за належність до профспілки «Захист праці»; постійний психологічний тиск з боку керівників ДТЕК КРИВОРІЗЬКА ТЕС з метою звільнення позивача за власним бажанням; втрата моральної та ділової репутації; повторне звільнення після відновлення на посаді; неможливість знайти роботу за фахом та перебування у статусі тимчасово непрацюючого, що позбавило позивача гідного прожитку під час пандемії та військового стану. За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Хоруженко Н.В. Ухвалою Апостолівського районного суду від 19.08.2022 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , представник позивача [PERSON] до Відокремленого підрозділу «Криворізької теплової електричної станції» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про стягнення моральної шкоди за правилами загального позовного провадження. Представником відповідача 09.12.2022 подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечення представник відповідача мотивував тим, що позивачем не обґрунтовано обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не надано доказів, які дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи. Позивач не довів яким чином здійснювалося його постійне цькування у робочому колективі за належність до профспілки «Захист праці», не надано жодного доказу, який свідчив би про погіршення його відносин з робочим колективом. Також не доведене яким чином відбувався постійний психологічний тиск з метою звільнення позивача за власним бажанням та як саме змінилась його ділова репутація, коли саме це відбулось, не надано доказів, що ділова репутація зазнала змін саме у зв`язку із прийняттям наказу про його звільнення. Не надано доказів спроби працевлаштування за посадою машиніст енергоблоку та доказів неможливості знайти роботу за цією посадою. Зазначає, що на користь позивача в рамках виконавчого провадження на виконання рішення по справі №171/698/21 у липні 2022 року стягнуто 204048,64 грн. 31.07.2024 до канцелярії Апостолівського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява позивача про передачу даної справи до іншого суду Розпорядженням в.о. голови Апостолівського районного суду Дніпропетровської області у порядку п. 2 ч. 1 ст. 31 ЦПК України цивільна справа за позовом [PERSON] , третя особа Первинна профспілкова організація «Захист праці» у ВП «Криворізька ТЕС» до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про стягнення моральної шкоди направлена до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області. Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22.08.2024 справа прийнята до провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Покровського міського суду Дніпропетровської області від 20.05.2025 за клопотанням представника відповідача позовну заяву [PERSON] про стягнення моральної шкоди залишено без руху для доплати різниці суми судового збору за вимогу майнового характеру в розмірі 1154,62 грн. Після усунення недоліків, суд продовжив розгляд справи. Позивач свої позовні вимоги підтримав, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав заявлених у відзиві, з врахуванням додаткових пояснень. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2022 року у справі №171/698/21, задоволено позов [PERSON] , поновлено його на посаді машиніста енергоблоку котлотурбінного цеху Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» та вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача відповідних виплат у зв`язку із поновленням його на роботі. За результатами апеляційного провадження, постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2022 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2022 року у справі №171/698/21 залишено без змін. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно із статтею 237-1 КЗпП України, є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, що полягало у звільнення позивача із займаної посади, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05 червня 2020 року у справі № 711/2765/16-ц . За результатами розгляду справи № 171/698/21 судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що звільнення [PERSON] у березні 2021 року є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Разом з тим, враховуючи, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Встановлюючи обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено факт порушення його законних прав, яке полягало у повторному незаконному звільненні з роботи, що призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Разом з тим, з огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, який вказаний позивачем у розмірі 219461,76 грн. є завищеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Суд констатує, що позивач не надав суду належні і допустимі докази на підтвердження запропонованого ним розміру моральної шкоди у 219461,76 грн. внаслідок незаконного звільнення з роботи 09.03.2021, визнаного судами першої та апеляційної інстанції таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Враховуючи викладене, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з відповідача та вважає, що грошова сума у розмірі 25000,00 грн є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану незаконним звільненням моральну шкоду. Відповідно до Закону №466 «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі Закон №466) внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України). Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Outcome: partial