Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

20.10.2025 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 25.07.2010 року у виконавчому комітеті Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, вона зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON] , актовий запис № 20. Після одруження вона змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». В даному шлюбі у них народилося четверо дітей, а саме: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , які на даний час є неповнолітніми і проживають разом з нею. Зазначає, що на перших порах сімейного життя у них були менш-більш нормальні дружні стосунки, однак в подальшому подружнє життя не склалося. Причиною розпаду сім`ї стало те, що у них з відповідачем з часом стали різні погляди на життя, на сімейні цінності, на ведення господарства, виховання дітей, тощо, в результаті чого між ними стали постійно виникати непорозуміння і конфлікти. Стверджує, що вона намагалася зберегти сім`ю і вплинути на чоловіка з метою знайти консенсус в їх взаємовідносинах, проте нічого не вийшло і їх відносини тільки погіршилися. Зокрема, вони вже не могли знайти спільну мову при вирішенні навіть самих елементарних побутових питань, в результаті чого між ними склалося таке відношення, як нетерпимість один до одного. Також посилається на те, що відповідач застосовує до неї фізичне і психологічне насильство, наносить побої та постійно обзиває непристойними словами, принижуючи її честь та гідність як жінки так і матері. Крім того, звертає увагу, що відповідач дуже погано відноситься до дітей, яких також обзиває непристойними словами. З огляду на вказані обставини, впродовж останнього часу вони не підтримують подружніх стосунків, хоча і проживають в одному будинку, однак в різних приміщеннях. Наведене призвело до остаточного розпаду їх сім`ї, оскільки відповідач зовсім не цікавиться життям їх дітей та не надає коштів на їх утримання. Таким чином, вона переконливо вирішила розірвати шлюб, який став носити формальний характер. Вони з чоловіком перестали цікавитися один одним як дружина і чоловік, втративши взаємні почуття підтримки, любові та поваги і на даний час стали один одному зовсім чужими, а тому позивач вважає неможливим перебування в шлюбі з відповідачем, який (шлюб) вичерпав себе як такий і майбутнього в нього немає. Також вважає, що недоцільно надавати їм з відповідачем термін на примирення, оскільки воно вже неможливе, так як неприязні стосунки між ними тривають вже досить довго, що змусило її прийняти рішення про звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, оскільки їх шлюб уже розпався, і це відповідає їх інтересам. Разом з тим вказує, що спору про місце проживання їх неповнолітніх дітей від шлюбу у них немає, оскільки за згодою відповідача вони залишаються проживати з нею, а також те, що після розірвання шлюбу з відповідачем вона залишає собі шлюбне прізвище « [PERSON] ». В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги [PERSON] з підстав, наведених в позовній заяві і просив їх задоволити в повному обсязі. Крім того зазначив, що не заперечує щодо заочного розгляду даної справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією. Крім того, про час і місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутність на адресу суду не надходило. Враховуючи наведене, зі згоди представника позивача, згідно ухвали від 23.01.2026 року про вирішення вказаної справи в порядку заочного розгляду, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб, що долучене до матеріалів справи, згідно якого вказаний шлюб зареєстровано 25.07.2010 року у виконавчому комітеті Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 20 (а.с.7). Від даного шлюбу у сторін по справі народилося четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] і [PERSON] , [INFO] , які на даний час є малолітніми і проживають разом з матір`ю, тобто позивачем по даній справі (а.с.8-11). Разом з тим судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини та проживають окремо протягом часу, який оцінюється тривалим, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, а тому їх шлюб носить формальний характер. Відповідно до змісту п.10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Однак, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що сторони протягом тривалого часу проживають окремо та не підтримують сімейних відносин. Зокрема, позивач [PERSON] не має наміру підтримувати їх в подальшому, з підстав, викладених у її позовних вимогах. За таких обставин суд вважає, що позов підставний, так як в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи, які викладені в позовній заяві і які не спростовано відповідачем та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сторони не вживають заходів для примирення, тривалий час не підтримують жодних стосунків як подружня пара, а за таких обставин цей шлюб існує формально. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Також суд констатує, що сторони дійшли спільної згоди щодо місця проживання малолітніх дітей, оскільки ними не заявлялись вимоги про визначення місця їх проживання, а тому питання про місце проживання малолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] і [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу, судом не вирішується. Що стосується розподілу судових витрат між сторонами по даній справі, суд зазначає наступне. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно наданих стороною позивача квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №74327674 від 02.10.2025 року, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат від 02.10.2025 року, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат від 16.10.2025 року, договору про надання правничої допомоги №124 від 06.10.2025 року та акту виконаних робіт про надання послуг на правничу допомогу від 17.11.2025 року, витрати позивача на правничу допомогу склали 3000 грн. 00 коп. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] , із відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 00 коп. згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №74327674 від 02.10.2025 року (а.с.12). Також, з відповідача в користь позивача слід стягнути 1211 грн. 20 коп. сплаченого судового збору, згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №74327733 від 02.10.2025 року (а.с.3), а всього судових витрат 4211 грн. 20 коп. На підставі ст.ст.24, 105, 110, 112, 160 СК України,

Outcome: approved