Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, в якій просили визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] у такий спосіб: - виділити у користування позивачам [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату № 1 площею 30,6 кв.м; житлову кімнату № 2 площею 11.8 кв.м; житлову кімнату № 3 площею 15,4 кв.м, а всього 3 (три) кімнати, житловою площею 57,8 кв.м; - виділити у користування відповідачу [PERSON] житлову кімнату № 11 площею 10,0 кв.м; - виділити у користування відповідачу [PERSON] житлову кімнату № 4 площею 15,7 кв.м; житлову кімнату № 5 площею 13,8 кв.м, а всього 2 (дві) кімнати житловою площею 29,5 кв.м; - кухню, коридор, вбиральню, ванну кімнату, підсобні приміщення залишити у загальному користуванні співвласників. Посилалися та ті обставини, що за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 187/500 частин квартири [ADDRESS] ; за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 102/500 частин зазначеної квартири; за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 51/500 частин зазначеної квартири; за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 32/100 (або 160/500) частин зазначеної квартири. Сторони багато років користуються квартирою певним чином: позивачі постійно проживають у квартирі і користуються житловою кімнатою № 1 площею 30,6 кв.м; житловою кімнатою № 2 площею 11.8 кв.м; житловою кімнатою № 3 площею 15,4 кв.м., а також місцями загального користування кухнею, санвузлом, коридором. Ця квартира є єдиним постійним місцем проживання позивачів. Відповідачі у квартирі не проживають багато років. Нещодавно з боку відповідачів виникли претензії до позивачів стосовно користування квартирою, які не вирішені мирним шляхом, що і послугувало причиною звернення позивачів до суду. У судовому засіданні представник позивачів адвокат Жарова-Тітарьова Л.М. надала аналогічні викладеним у позові пояснення, позовні вимоги підтримала і просила задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. 10.12.2025 року надала до суду заяву, в якій просила в задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні надала пояснення, що кімната № 11 площею 10,1 кв.м., яку позивачі просять виділити їй в користування, не відповідає вимогам, необхідним для житла, а саме: має нестачу природного освітлення, немає кухні, опалення, електрики, води та каналізації. Просила суд запропонувати їй інші варіанти порядку користування спірною квартирою. На питання представника позивачів підтвердила, що у спірній квартирі не проживає, має інше житло двокімнатну ізольовану квартиру у Шевченківському районі м. Харкова, де і проживає постійно. Відповідач [PERSON] у судове засідання до суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать матеріали справи. В установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подала до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Тому, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] . Інші учасники справи проти судового розгляду за відсутності відповідача [PERSON] не заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано у Державному реєстрі, реєстраціи?нии? номер об`єкта нерухомого маи?на: 1750588163101 за сторонами по справі наступним чином: - за [PERSON] : 68/500 частин квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 24.12.1997 за р. № 2-97-105776, зареєстрованого в Харківському МБТІ 31.12.1997 за № П-2-13947 та договору про розподіл ідеальних часток від 27.05.2008, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О.В. за р. № 3883, зареєстрований в КП Харківське МБТІ 17.06.2008 за № 22683546; 17/500 частин квартири згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 511 від 16.11.2023, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою З.Б., номер відомостеи? про речове право: 52557541; 68/500 частин квартири згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 123 від 12.04.2023, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою З.Б., номер відомостеи? про речове право: 49911980; 34/500 частин квартири згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 738 від 18.10.2022, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є., номер відомостеи? про речове право: 48163485, а всього 187/500 частин квартири [ADDRESS] ; - за [PERSON] : 68/500 частин квартири на підставі договору дарування від 05.07.2008 р. № 5632, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О.В., зареєстрованого в КП Харківське МБТІ 21.07.2008 за № 22683546; 34/500 частин квартири згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 739 від 18.10.2022, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є., номер відомостеи? про речове право: 48163507, а всього 102/500 частин квартири [ADDRESS] ; - за [PERSON] : зареєстровано право спільної часткової власності на 51/500 частин квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 290 від 27.07.2023, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою З.Б., номер відомостеи? про речове право: 51149093; - за [PERSON] : зареєстровано право спільної часткової власності на 32/100 частини квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину № 706, виданого 25.01.2019 приватниим нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Череватенко О.М., номер відомостеи? про речове право: 30005618. Це підтверджується наданою позивачами Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но та Реєстру прав власності на нерухоме маи?но, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого маи?на щодо об`єкта нерухомого маи?на, номер інформаціи?ноі? довідки: 437720877 від 31.07.2025. Із наданого суду позивачами в якості доказу технічного паспорту на квартиру, виготовленого ТОВ «ПРОЕКТ-ІНВЕСТ ДЕВЕЛОПМЕНТ» 07.01.2025, квартира [ADDRESS] має загальну площу 165,8 кв.м. (з урахуванням приміщень, збудованих без дозвільних документів); має загальну площу 146,6 кв.м. (без урахування приміщень, збудованих без дозвільних документів); складається з 6 (шести) кімнат житловою площею 97,3 кв.м. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Зі змісту вказаної статті випливає, що право кожного із співвласників пов`язується з часткою у праві спільної власності, і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому. Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Верховним Судом у постанові від 08.05.2024 у справі № 727/7224/22 в черговий раз висловлено правову позицію про те, що судове рішення про встановлення порядку користування спільним майном не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їхніх прав як власників, оскільки суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їхніх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, тобто з наближенням до ідеальних часток. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 07.04.2023 у справі № 760/19865/15-ц та від 06.02.2023 у справі № 607/22941/21. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно з правовим висновком Верховного суду України, викладеного у постанові від 03.04.2013 у справі № 6-12цс13 вбачається: «Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, ст. 358 ЦК України, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд». Суду був наданий позивачами висновок експерта № 6751 від 17.06.2025 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, відповідно до якого, можливо визначити порядок користування співвласниками квартирою [ADDRESS] (у тому числі з відступом від ідеальних часток) у такий спосіб: - виділити у сумісне користування [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату № 1 площею 30,6 кв.м.; житлову кімнату № 2 площею 11,8 кв.м.; житлову кімнату № 3 площею 15,4 кв.м., а всього три кімнати житловою площею 57,8 кв.м; - виділити у користування [PERSON] житлову кімнату № [NUMBER] площею 10 кв.м; - виділити у користування [PERSON] житлову кімнату № 4 площею 15,7 кв.м.; житлову кімнату № 5 площею 13,8 кв.м., а всього дві кімнати житловою площею 29,5 кв.м; - кухню, коридор, вбиральню, ванну кімнату, підсобні приміщення залишити у загальному користуванні співвласників. У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Посилання відповідача [PERSON] , що кімната [ADDRESS] площею 10,1 кв.м. не відповідає вимогам, необхідним для житла, а саме6 має нестачу природного освітлення, спростовується відомостями технічного паспорту на квартиру, виготовленого ТОВ «ПРОЕКТ-ІНВЕСТ ДЕВЕЛОПМЕНТ» 07.01.2025, згідно якого, приміщення № 11 є житловою кімнатою площею 10 кв.м., обладнано вікном. У висновку експерта № 6751 від 17.06.2025 експерт зазначив, що під час натурного обстеження приміщення квартири [ADDRESS] знаходяться у задовільному технічному стані. У судовому засіданні відповідач [PERSON] просила саме суд запропонувати їй інші варіанти порядку користування спірною квартирою, що не передбачено діючим законодавством і суперечить ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові від 07.04.2023 у справі № 760/19865/15-ц Верховний Суд зазначив, що встановлюючи порядок користування квартирою у запропонований позивачем спосіб, суди попередніх інстанцій врахували баланс інтересів співвласників спірної квартири та осіб, які мають право користування квартирою та дійшли до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Іншого варіанту користування спірною квартирою, який би відповідав часткам співвласників у праві власності, відповідач не запропонував, наполягаючи на неможливості встановлення порядку користування житлом без порушення прав когось із мешканців квартири. Відповідач [PERSON] доказів на спростування висновку експерта № 6751 від 17.06.2025 та/або іншого варіанту користування спірною квартирою, який би відповідав часткам співвласників у праві власності, суду не надала, клопотань про витребування доказів та про призначення експертизи не заявляла, зустрічного позову про визначення порядку користування спірною квартирою в інший спосіб не заявляла. Відповідач [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у її заявах та поясненннях у судовому засіданні або на спростування доказів, наданих позивачами. А тому суд вважає заперечення відповідача недоведеними. З іншого боку, суд вважає, що позивачами надані належні, достовірні і достатні докази на підтвердження заявлених вимог, які не були спростовані відповідачами. Суд вважає, що встановлення порядку користування співвласниками квартирою [ADDRESS] у спосіб, викладений у висновку експерта № 6751 від 17.06.2025 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, призведе до правової визначеності у спірних правовідносинах сторін та надасть реальну можливості сторонам реалізувати своє право на користування належним їм майном незалежно один від одного. А тому позовні вимоги належить задовільнити. Також, задовольняючи вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] , суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.11.2023 у справі № 761/42030/21 та у постанові від 12.02.2025 у справі № 725/5612/23, згідно яких, приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності. При розгляді цієї справи таких підстав для відмови у позові судом не встановлено. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує наступним чином. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved