Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 02.12.2025 на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Харкова від 27.10.2025 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла за підсудністю позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" (далі - ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР") до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 03.04.2024-100000226 (кредитної лінії) від 03.04.2024 у сумі 19 800 грн. Позов обґрунтовано тим, що 03.04.2024 між ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 03.04.2024-100000226 (кредитної лінії), за умовами якого позивач (банк) зобов`язався надати відповідачу (позичальнику) кредит, а відповідач взяла на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти, комісії та інші передбачені договором платежі у сумі, в строки та на умовах, визначених цим правочином. Позивач взяті на себе обов`язки за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у сумі 10 000 грн строком на 42 дні шляхом зарахування на платіжний засіб відповідача № [NUMBER] . Натомість відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 20.10.2025 виникла заборгованість у сумі 19 800 грн, з яких: 10 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 9 800 грн - проценти за користування кредитом. Посилаючись на викладене, ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором № 03.04.2024-100000226 (кредитної лінії) від 03.04.2024. 08.01.2026 через електронний кабінет в системі "Електронний суд" представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, судові витрати покласти на позивача, стягнути з позивача витрати на правничу допомогу, понесені відповідачем. Відзив мотивований тим, що позивач не довів факт укладення кредитного договору саме відповідачем. Крім того, спірний договір не містить особистого підпису відповідача, а підтвердження через SMS-код не є належним доказом волевиявлення фізичної особи. Належність "фінансового" номера телефону відповідачу не доведена, що унеможливлює встановлення факту отримання та введення SMS-коду саме відповідачем. Довідка BankID не підтверджує укладення спірного договору, оскільки сформована іншим суб`єктом, датована іншим періодом, містить інший номер телефону, не пов`язана з конкретною фінансовою послугою. Також, представник відповідача зазначив, що BankID є способом ідентифікації, а не підтвердженням волевиявлення, і не є способом підписання цивільно-правових договорів. Позивач вказав у спірному договорі недостовірну інформацію, зазначивши реквізити анульованої ліцензії, що свідчить про недобросовісну поведінку. Навіть у разі фактичного надання коштів, кредит не міг бути наданий на підставі ліцензії, зазначеної у договорі, що виключає покладення негативних наслідків на споживача. Таким чином, представник відповідача стверджує, що доказування позивача ґрунтується на припущеннях, що прямо заборонено частиною шостою статті 81 ЦПК України. Отже, позовні вимоги є недоведеними, необґрунтованими та безпідставними. На підтвердження зазначеного долучив скріншот отриманої з сайту https://kis.bank.gov.ua/search-fu інформації щодо ліцензій, виданих в Нацкомфінпослуг (до 01.07.2020) та в НБУ (з 01.07.2020), з якої убачається, що ліцензію, видану ТОВ "СПОЖИВЧИЙ КРЕДИТ" 28.02.2017 було анульовано 07.03.2024 (а.с. 49-57). Представник позивача 15.01.2026 подав відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позовні вимоги. Зазначив, що за повної відсутності будь-яких доказів з боку відповідача, його заперечення проти позовних вимог мають виключно декларативний характер та не спрямовані на спростування конкретних фактичних обставин, доведених позивачем належними і допустимими доказами. Позиція позивача є більш аргументованою та вірогідною на відміну від позиції представника відповідача. Спірний кредитний договір укладений сторонами в електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Договір підписано стороною позивача (кредитодавця) електронним підписом та стороною відповідача - за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останньою, як фінансовий. Саме його було використано відповідачем для підписання кредитного договору. Відповідачем не надано відповідних доказів, що відповідний засіб зв`язку їй не належить, або на час укладення спірних договорів вона втратила вказаний засіб зв`язку, що повинно бути підтверджено відповідними доказами, які відповідач не подала, як і клопотання про їх витребування. Відповідачем під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію через систему BankID. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті специфікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку України. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується листом ТОВ "УПР", з якого убачається, що позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено нею у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу - iPay. Таким чином, TOB "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" виконало свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Заперечуючи отримання відповідачем кредитних коштів, сторона відповідача не подала виписки по рахунках відповідача або клопотання про витребування таких доказів на спростування доказів, наданих стороною позивача. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, позовна заява та відповідь на відзив містять клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, наведених у відзиві. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 08.12.2025 позовну заяву прийнято до провадження Балаклійського районного суду Харківської області, відкрито провадження та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 22.01.2026. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що 03.04.2024 [PERSON] уклала з ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" кредитний договір № 03.04.2024-100000226 (кредитної лінії) від 03.04.2024 (далі - Кредитний договір), що підтверджується: пропозицією про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), заявкою кредитного договору, відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, інформаційним повідомленням позичальника, які були підписані відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора Е188, який був відправлений відповідачу на її фінансовий номер телефону 0502222126. Умовами договору визначено тип кредиту - кредитна лінія, обумовлено суму кредиту, яка складає 10 000 грн, строк кредитування - 42 дні з дати надання, дата повернення - 14.05.2023. Договором визначено, що первинний період користування кредитом становить 14 днів з дня його надання (первинний період), черговий період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду (черговий період). Сторонами узгоджено процентну ставку "Економ" - фіксовану незмінну процентну ставку у розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду, та процентну ставку "Стандарт" - фіксовану незмінну процентну ставку у розмірі 2,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду (а.с. 22-27). Аналогічні умови наведені у паспорті споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем 03.04.2024 одноразовим ідентифікатором А188, відправленим на її номер телефону [NUMBER] (а.с. 20-21). З інформації, отриманої з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача, убачається, що позичальник [PERSON] була ідентифікована через абонента-ідентифікатора АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК". Зазначена інформація містить персональні дані відповідача, зокрема її прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, РНОКПП, адресу реєстрації (а.с. 13). На підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" надало копiю квитанції LIQPAY, відповідно до якої 03.04.2024 о 04:19 год платником "Швидкий кредит" через ідентифікатор еквайра АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на платіжний інструмент № 444111*94 було зараховано грошові кошти у сумі 10 000 грн, із зазначенням призначення платіжної операції: видача за договором № 03.04.2024-100000226 (а.с. 12). До матеріалів прави долучено копію Договору № 4507 про надання послуг в системі LiqPay від 01.11.2020, укладеного між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (банк) і ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" (клієнт), яким визначено, що банк надає дистанційне обслуговування, фінансові послуги з прийому та відправлення платежів за допомогою системи LiqРay, а також забезпечує технологічне обслуговування з прийому платежів та перерахування грошових коштів за розпорядженням клієнта на банківські рахунки платників (а.с. 14-19). За даними довідки-розрахунку, наданої позивачем, про стан заборгованості за кредитним договором № 03.04.2024-100000226 від 03.04.2024 позичальника [PERSON] , загальна сума заборгованості становить 19 800 грн, з яких: 10 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 9 800 грн - проценти за користування кредитом, нараховані за період 03.04.2024-14.05.2024 (а.с. 9). На час розгляду справи судом, відповідачем не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" (далі - Закону) такі електронні правочини, а також електронні правочини, щодо яких сторони домовилися про підписання, мають бути підписані за допомогою електронного підпису або електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису або іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Мотиви суду. У судовому засіданні було встановлено, що між сторонами виникли кредитні правовідносини на підставі кредитного договору № 03.04.2024-100000226 (кредитної лінії) від 03.04.2024, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти у сумі 10 000 грн шляхом безготівкового зарахування на її банківську картку № [NUMBER] , номер якої зазначено у п. 4.1 Кредитного договору. Зазначеним Кредитним договором були визначені його предмет, розмір кредитного ліміту, строки та умови повернення кредиту, розміри плати за користування кредитними коштами та інші умови правовідношення. Спір стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитними коштами. Позивачем до суду надані докази щодо укладення договору про надання споживчого кредиту, а саме: пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), заявка кредитного договору № 03.04.2024-100000226 (кредитної лінії) від 03.04.2024, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 03.04.2024-100000226 (кредитної лінії) від 03.04.2024, підписані відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора Е188, який був відправлений відповідачу на номер її мобільного телефону [NUMBER] . Вказаний номер відповідно до п. 22 Кредитного договору є фінансовим номером телефону позичальника [PERSON] . З наданих суду позивачем доказів убачається, що відповідач вчинила певну сукупність дій спрямовану на отримання кредиту у ТОВ "СПОЖИВЧИЙ КРЕДИТ", а саме, зареєструвалася в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію, отримала повідомлення від суб`єкта електронної комерції (в даному випадку від ТОВ "СПОЖИВЧИЙ КРЕДИТ") з одноразовим ідентифікатором, та прийняла пропозицію (оферту) позивача шляхом використання (підписання) надісланого їй позивачем одноразового ідентифікатора. Особу відповідача було ідентифіковано та верифіковано як споживача через систему BankID НБУ (п. 18 Кредитного договору). Проходження відповідачем ідентифікації підтверджено також інформацією, отриманою з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача (а.с. 13 зворот). Отже, факт укладення кредитного договору № 03.04.2024-100000226 (кредитної лінії) від 03.04.2024 між [PERSON] і ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" доведено позивачем належними і допустимими доказами, тоді як відповідачем та її представником вказаний факт спростовано не було. Як і не було спростовано належність [PERSON] фінансового номера телефону [NUMBER] , зазначеного в п. 22 кредитного договору, на який їй було відправлено одноразові ідентифікатори А188 і Е188 для підписання паспорта споживчого кредиту та кредитного договору. Відтак твердження представника відповідача щодо недоведення позивачем факту укладення спірного договору між сторонами суд вважає безпідставними. На підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" надало копiю квитанції LIQPAY, відповідно до якої 03.04.2024 о 04:19 год платником "Швидкий кредит" через ідентифікатор еквайра АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на платіжний інструмент № 444111*94 було зараховано грошові кошти у сумі 10 000 грн, із зазначенням призначення платіжної операції: видача за договором № 03.04.2024-100000226. Доводи представника відповідача про недоведення факту видачі кредитних коштів саме позивачем, оскільки платником у вказаній квитанції зазначено "Швидкий кредит" замість ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" спростовуються скріншотом з сайту НБУ, з якого убачається, що ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" є абонентом-надавачем послуг, що надає послуги з використанням абонентського вузла "ШвидкоГроші". Крім того дата та час укладення кредитного договору співпадають з датою та часом проведення транзакції з перерахування кредитних коштів, що також підтверджує факт видачі кредитних коштів саме позивачем. Згідно з пунктом 10 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 листопада 2021 року № 113, договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ ХХ** **** ХХХХ (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу). Доказів того, що банківська картка з відповідним номером відповідачу не належить, матеріали справи не містять. Також відповідачем не надано доказів того, що на рахунок платіжної картки № [NUMBER] не було перераховано кредитні кошти у сумі 10 000 грн. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, і вона мала можливість представити суду виписку з свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору. Позивачем кредитні кошти були перераховані на банківську картку, номер якої було повідомлено відповідачем після проходження відповідної ідентифікації. Суд зазначає, що в даному конкретному випадку обов`язок доводити факт виконання відповідного платежу покладено на позивача, тоді як обов`язок доводити неотримання кредитних коштів покладається саме на відповідача. Позивач довів факт перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідача, що підтверджується відповідною квитанцією LIQPAY. Натомість заперечення представника відповідача щодо належності відповідачу номера телефону [NUMBER] та платіжної картки № [NUMBER] суд вважає безпідставними, оскільки доведення факту неотримання кредитних коштів покладається саме на відповідача, як і доведення факту неналежності їй фінансового номера телефону, зазначеного у п. 22 кредитного договору. Крім того, представнику відповідача у судовому засіданні було роз`яснено його право на подання клопотання про витребування доказів, які б могли підтвердити його доводи щодо неналежності банківської картки № [NUMBER] відповідачу та ненадходження кредитних коштів на рахунок цієї картки. Проте представник відповідача своїм правом не скористався, відповідне клопотання не подав. Твердження представника відповідача щодо відсутності у позивача діючої ліцензії на час укладання спірного договору спростовуються отриманими судом даними Комплексної інформаційної системи Національного банку України, що перебувають у відкритому доступі за посиланням https://kis.bank.gov.ua/search-fu, з яких встановлено, що ліцензію на надання коштів у позику в тому числі на умовах фінансового кредиту, видану ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" 28.02.2017, було анульовано 07.03.2024 у зв`язку з переоформленням ліцензії на підставі п. 32 розділу VII ЗУ "Про фінансові послуги та фінансові компанії" та п. 10 додатку 1 до Постанови № 199. Разом з цим, 07.03.2024 ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" було видано ліцензію на діяльність фінансової компанії, у тому числі з надання послуг з видачі коштів та банківських металів у кредит з необмеженим строком дії. Тобто станом на день укладення кредитного договору № 03.04.2024-100000226 (кредитної лінії) від 03.04.2024 у ТОВ "СПОЖИВЧИЙ КРЕДИТ" була діюча ліцензія на надання послуг у тому числі з видачі кредитних коштів. Доводи представника відповідача щодо відсутності в матеріалах справи довіреності саме того представника ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", який підписав кредитний договір, суд також вважає безпідставними та такими, що не спростовують факт укладання сторонами кредитного договору і виникнення на підставі нього відповідних правовідносин. За таких обставин суд вважає доведеними факт укладання сторонами кредитного договору № 03.04.2024-100000226 (кредитної лінії) від 03.04.2024 та перерахування позивачем на рахунок платіжної картки відповідача кредитних коштів в узгодженому сторонами розмірі, тоді як відповідачем та її представником вказані факти спростовані не були. Отже, відповідачем [PERSON] були порушені зобов`язання стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, внаслідок чого виникла заборгованість за вказаним вище Кредитним договором. Наданий позивачем розрахунок перевірено судом та встановлено, що заявлений позивачем розмір заборгованості за тілом кредиту разом із заборгованістю за процентами у загальній сумі 19 800 грн, з яких 10 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9 800 грн - заборгованість за процентами, відповідає узгодженим сторонами умовам договору. Нарахування процентів здійснювалося в межах строку кредитування. За таких обставин, враховуючи, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання та порушила умови договору, укладеного між нею і банком, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимогу у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судові витрати. Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 2 422,40 грн судового збору (а.с. 1). У зв`язку із задоволенням позову суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України присуджує з відповідача на користь позивача вказані судові витрати зі сплати судового збору. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved