Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

23 липня 2025 року позивач, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та накладення заборони на відчуження житла та майна дітей. Після уточнення, в обґрунтування позовних вимог посилаються, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані разом з нею за адресою: [ADDRESS] , але з 29.04.2025 року влаштовані до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка не піклується про дітей, не цікавиться їх життям та здоров`ям, матеріально не утримує і самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Просили суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стягнути з неї аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття та накласти заборону на відчуження житла, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де зареєстровані малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до досягнення ними повноліття. В судове засідання представник позивача Органу опіки та піклування виконавчого комітету Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області за довіреністю Кучерова І.М. не прибула, однак надала заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не подавала, про причини неявки суд не повідомила, хоча у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи. У зв`язку з неявкою учасників справи відповідно ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вважає, що відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує позивач. Дослідивши письмові докази по справі, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 193, та серії [NUMBER] , актовий запис № 286 (а.с.5,6). Відомості про батька малолітніх дітей записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.7,8). Малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.9,10,11). З 29.04.2025 року малолітні діти влаштовані до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.28,29). Відповідачка не цікавиться життям дітей, не приймає участі в їх вихованні, матеріально не утримує. Згідно довідки-характеристики на громадянку [PERSON] , видану ВК Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області від 01.05.2025 року № 57, громадянка [PERSON] , [INFO] , характеризується негативно: офіційно не працевлаштована, періодично зловживає алкогольними напоями, не займається веденням домашнього господарства, вихованню дітей не приділяє достатньо уваги (а.с.14). З повідомлення Лозівського РВП ВП № 1 вбачається, що відносно [PERSON] , [INFO] , було складено адміністративний протокол за ч.1 ст.184 КУпАП, у зв`язку із тим, що остання ухилилась від виконання передбачених ст.150 СК України батьківських обов`язків, щодо забезпечення необхідних умов проживання та виховання своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] від 25 квітня 2025 року, від 29 квітня 2025 року (а.с.18,20) в будинку, де проживають діти разом з матір`ю, за адресою : [ADDRESS] ,незадовільні умови, у будинку холодно, брудно, речі та одяг брудні, готової їжі для дітей немає, відключено електропостачання, діти не миті, не причесані, у брудному одязі. Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Біляївської сільської ради від 21.07.2025 року № 133 [PERSON] , [INFO] , доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.а.с.31-32, 33-34, 36-36). Стаття 150 Сімейного Кодексу України містить перелік обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини, фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 164 СК України, батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В пункті 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, вказано, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, а також вивчивши письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] виявляє свою байдужість до долі своїх дітей, участі у вихованні не приймає, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям дітей, матеріально не утримує, що протирічить ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» та є підставами для позбавлення її батьківських прав. Обставин, які перешкоджали б їй виконувати свої батьківські обов`язки не встановлено. Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.166 СК України особа позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень ст. 183 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За таких обставин, суд стягує з відповідачки аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття на користь опікуна, прийомних батьків, батьків-вихователів або державного закладу, де буде утримуватись дитина. Щодо позовної вимоги про накладення заборони на відчуження житла, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає таке. Згідно ч.4 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" суд у разі позбавлення батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року № 789-ХІІ у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню прав дітей. Згідно з ч.1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 3 статті 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» передбачено, що жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Відповідно до ч.3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавленого батьківського піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з наданих копій витягів з реєстру територіальної громади. Частиною 1 статті 248 Сімейного Кодексу України передбачено, що дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Враховуючи викладене, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, який задоволено, то в відповідності до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачки судовий збір в сумі 2422,40 грн. на рахунок держави.

Outcome: approved