Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

До Ємільчинського районного суду Житомирської області звернулися [PERSON] , [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення права власності на майно в порядку спадкування. Посилаються на те, що [INFO] помер їхній батько [PERSON] , після смерті якого залишилася спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай) в ПКСП «Нове Життя», орієнтовною загальною площею 2,5438 га (ділянка № [NUMBER] площею 1,6922 га та ділянка № [NUMBER] площею 0,8516 на), спадкоємицею всього майна якого, за законом першої черги, була його дружина (мати позивачів) [PERSON] , яка спадщину після смерті чоловіка прийняла, але не оформила своїх спадкових прав і померла. Згідно дублікату заповіту, виданого 04.09.2024 старостою Варварівського старостинського округу Чижівської сільської ради Звягельського району Житомирської області Павлюком В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4-19, замість втраченого заповіту, посвідченого 01.02.2002 секретарем виконавчого комітету Варварівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області Барановською В.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 7, [PERSON] заповіла все своє майно у рівних долях [PERSON] та [PERSON] . 09 вересня 2024 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Дунаєнко І.А., позивачам були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частки на майно, яке належало спадкодавцю за заповітом [PERSON] . Водночас, приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Дунаєнко І.А. відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) по ПКСА «Нове Життя» с. Варварівка, Звягельського (раніше Ємільчинського) району, Житомирської області, яке належала [PERSON] , спадкоємицею майна якого, була його дружина [PERSON] , яка спадщину після смерті чоловіка прийняла, але не оформила своїх спадкових прав і померла, у зв`язку з відсутністю оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай). Просять суд визнати за ними по частці кожній в порядку спадкування право на земельну частку (пай) по ПКСП «Нове Життя», яка належала померлому [INFO] [PERSON] , після смерті якого спадщину прийняла, але юридично не оформила свої спадкових прав [PERSON] , померла [INFO] . Ухвалою суду від 08.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 29.12.2025. Ухвалою суду від 29.12.2025 задоволено клопотання позивачів та витребувано у приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Дунаєнко І.А. копії матеріалів спадкової справи № 142024, заведеної відносно майна [PERSON] , яка померла [INFO] . Підготовче судове засідання відкладено на 27.01.2026. 27 січня 2026 року на виконання ухвали суду від 29.12.2025 на адресу суду надійшла витребувана інформація від приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Дунаєнко І.А. Позивачі в підготовче судове засідання не з`явилися, надіслали до суду телефонограми про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити. Відповідачі в підготовче судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до початку підготовчого судового засідання надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, враховуючи заяви учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.04.1963, слідує, що [INFO] народилася [PERSON] (післяшлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27.04.1985), актовий запис № 15, її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.11.1967, вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] (післяшлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 06.11.1988), актовий запис № 44, її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , що в свою чергу підтверджує родині зв`язки між позивачами та відповідачами, а саме, вони є рідними братами та сестрами. [INFO] помер [PERSON] , актовий запис №5, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане 06.03.2003 Варварівською сільською радою Ємільчинського району Житомирської області (а.с.17). З копії довідки, виданої Чижівською сільською радою Звягельского району Житомирської області за № 339, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , дійсно внесений в списки громадян, які мають право приватної власності на земельну частку (пай) реформованого ПКСП «Нове Життя» під № 14 орієнтованою загальною площею 2,5438 га, в тому числі: ділянка № [NUMBER] площею 1,6922 га, угідді рілля, ділянка № [NUMBER] площею 0,8516 га, угіддя кормові (а.с.22). Згідно інформації Відділу №4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 11.08.2025 за №29-6-0.1044-2460/35-25 слідує, що в у відповідності до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по ПКСП «Нове Життя» с. Варварівка Ємільчинського району Житомирської області зареєстровано та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0267684 за № 535 на ім`я [PERSON] . Видача дублікату сертифікату на право на земельну частку (пай) чинним законодавства України не передбачено. Станом на 01.01.2013 державний акт на право власності на земельну ділянку, взамін вищевказаного сертифікату, не реєструвався та не видавався. (а.с.19-20). З копії довідки, виданої Чижівською сільською радою Звягельского району Житомирської області за № 338, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , на день смерті [INFO] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день його смерті разом з ним та протягом 6-ти місяців після його смерті в цьому ж будинку зареєстровані та постійно проживала: дружина [PERSON] , [INFO] (а.с.21). [INFO] померла [PERSON] , актовий запис 208, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане 12.03.2024 Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.18). Згідно копії дублікату заповіту, виданого 04.09.2024 старостою Варварівського старостинського округу Чижівської сільської ради Звягельського району Житомирської області Павлюком В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4-19, замість втраченого заповіту, посвідченого 01.02.2002 секретарем виконавчого комітету Варварівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області Барановською В.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 7, [PERSON] заповіла все своє майно у рівних долях [PERSON] та [PERSON] (а.с. 37). З копії спадкової справи № 14/2024 до майна померлої [INFO] [PERSON] , наданої на ухвалу суду про витребування доказів від 29.12.2025, зокрема вбачається, що спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] є її доньки [PERSON] , [PERSON] , яким 09.09.2024 видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 520 та № 523, на (одну другу) часту у спадщині. Спадщина, на яку в указаних частках видано свідоцтво, складається із: земельних ділянок площею 2,0343 га та площею 0,8516, кадастрові номери 1821781600:06:000:0323, 1821781600:06:000:0952, які розташовані за адресою: Варварівська сільська рада, Звягельського (раніше Ємільчинського) району, Житомирської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 552008 (а.с.59-66, 66 а звороті). З копії листа приватного приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Дунаєнко І.А. слідує, щоу зв`язку з відсутністю оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), позивачам не можуть бути видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) по ПКСА «Нове Життя» с. Варварівка, Звягельського (раніше Ємільчинського) району, Житомирської області, яке належала [PERSON] , спадкоємицею майна якого, була його дружина [PERSON] , яка спадщину після смерті чоловіка прийняла, але не оформила своїх спадкових прав і померла (а.с. 79, 79 на звороті). Як зазначено у п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01.01.2004; щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 524 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (редакція кодексу на час спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УСРС 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Як зазначено у ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття (яким є день смерті спадкодавця) лише в тому разі, якщо вона прийнята спадкоємцем. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини у встановлений законодавством термін. Отже, судом встановлено, що спадкодавець за заповітом [PERSON] , спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , яка складається із права на земельну частку (пай) в ПКСП «Нове Життя» орієнтовною загальною площею 2,5438 га, прийняла, але не оформила свої спадкових прав і померла [INFO] . Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивачі є спадкоємцями за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] , отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на (одну другу) часту у спадщині. Водночас, реалізувати свої спадкові права на права на земельну частку (пай) в ПКСП «Нове Життя» орієнтовною загальною площею 2,5438 га, яке належало їх батьку [PERSON] , позивачі не в змозі у позасудовому порядку, у зв`язку з відсутністю оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) по ПКСП «Нове Життя». Указом Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Таким чином головним критерієм для одержання права на земельну частку (пай) є факт членства громадянина в колективному сільськогосподарському підприємстві на момент реєстрації державного акта на право колективної власності на землю. Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: - колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно абз.2 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (ст. 1218 ЦК України). Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Порядок прийняття спадщини регулюється ст. 1268 ЦК України, яка передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого строку не заявив про відмову від неї. За змістом ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи. Відповідно до частини першої, четвертої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону, або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надіслали заяви від 15.12.2025, згідно з яких позовні вимоги визнали (а.с. 36-39). Враховуючи зазначене, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин, які визнаються відповідачами, або добровільності їх визнання, позивачі надали суду достатньо доказів, які підтверджують позовні вимоги, відсутні правовстановлюючі документи, суд вважає, що позивачі, як спадкоємці за заповітом після смерті [PERSON] , правомірно набувають право власності на земельну частку (пай) по ПКСП «Нове Життя», а тому позовні вимоги є обґрунтованими, та підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позову повністю у підготовчому судовому засіданні. Питання про стягнення судового збору з відповідача позивачем не ставиться.

Outcome: approved