Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», у грудні 2025 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 123662,87 грн, за кредитними договорами, укладеними: 14.09.2021 з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» №77515372; 06.10.2021 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкасо Фінанс» №3537001994-131400; 17.09.2021 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» №3784881, та 23.09.2021 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» №104027598. Позивач зазначив, що є правонаступником прав вимоги до позичальника [PERSON] за наведеними вище договорами. Ухвалою судді Борщівського районного суду Тернопільської області від 04.12.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив слухати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не прибув повторно, викликався шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця проживання, однак, судова повістка повернута без вручення з відміткою про відсутність відповідача за зазначеною адресою, що відповідно до п.4) ч.8 ст.128 ЦПК України являється належним врученням судової повістки. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, проти чого позивач не заперечував. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив такі факти. Щодо договору про надання коштів у позику №3537001994-131400 від 06.10.2021. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та ТОВ "ФК "ІНКАСО ФІНАНС" був укладений договір позики №3537001994-131400 від 06.10.2021 на суму кредиту 1000,00 грн. Згідно п. 2.1. договору товариство зобов`язується надати, а позичальник має право отримати та зобов`язується повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів за фактичний строк користування кредитом у порядку встановленому цим договором. Пунктами 2.2, 2.3 договору зазначено сума кредиту 1000,00 грн, строк надання кредиту 14 днів з 06.10.2021 та закінчується 20.10.2021(включно). Відповідно до п.п. 2.5, 2.6 Договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Розмір фіксованої процентної ставки, встановлений цим договором не може бути збільшений без письмової згоди позичальника. Пунктом п. 4.1.2. Договору передбачено у разі виникнення тимчасових фінансових труднощів або інших обставин, що можуть мати наслідком невиконання та/чи неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором, позичальник має право порушувати перед кредитором питання про продовження строку користування кредитними коштами поза межами строку встановленого у п. 2.3 договору, шляхом направлення позикодавцю відповідного звернення через особистий кабінет користувача за допомогою ІТС, в порядку та на умовах визначених у п. 3.19 договору. Згідно з п. 9.2 Договору цей договір укладається в електронній формі та є електронним документом, підписання якого відбувається у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором . Відповідно до п. 9.13 договору процентна ставка за користування наданими грошовими коштами у строк, передбачений п.2.3 договору становить у розмірі 702% річних або 1,95% за 1 день користування грошовими коштами. Договір підписано [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора N8ME69K8 06.10.2021. Згідно з Додатком №1 до вказаного договору позики сторони погодили Графік розрахунків, у якому зазначено дату видачі кредиту 06.10.2021, дату платежу 20.10.2021, кількість днів у розрахунковому періоді 14, сума кредиту 1000,00 грн, проценти за користування кредитом 280,00 грн, реальна річна процентна ставка 62290.3%, загальна вартість кредиту 1280,00 грн, який підписано [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора N8ME69K8 06.10.2021. До позовної заяви також долучено паспорт кредиту, який позичальником не підписаний. З інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 07.10.2025 №239/10 вбачається, що 06.10.2021 була успішно проведена транзакція у сумі 1000,00 грн на картку [NUMBER] , призначення платежу: переказ для позики 3537001994-131400, що також підтверджується інформацією з платіжного сервісу «PLATON» про успішно виконану транзакцію. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ "ФК "ІНКАСО ФІНАНС" за договором № 3537001994-131400, станом на 15.02.2022 загальна заборгованість за вказаним договором становить 1280,00 грн. 15.02.2022 між ТОВ "ФК "ІНКАСО ФІНАНС" та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 15-02/22, відповідно до якого ТОВ "ФК "ІНКАСО ФІНАНС" відступило шляхом продажу Новому кредитору - ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги до боржників за кредитними договорами зазначеними в додатку №1 до договору, у т.ч. за договором позики № 3537001994-131400 від 06.10.2021, укладеного між ТОВ "ФК "ІНКАСО ФІНАНС" та боржником, тобто [PERSON] . Згідно з реєстром боржників до договору про відступлення прав вимоги № 15-02/22 від 15.02.2022 ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 1280,00 грн, що складається з 1000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 280,00 грн заборгованості по відсотках. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3537001994- 131400. Щодо договору позики №77515372 від 14.09.2021. 14.09.2021 [PERSON] з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» уклав договір позики №77515372. Згідно з п.1 Договору позики, за цим договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі «Строк Позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики. В розділі 5 договору позики зазначено, що підписанням цього договору позики, відповідач підтверджує, що ознайомився на сайті https://mycredit.ua з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". А також підтвердив, що до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі. Відповідно до пункту 2 Договору, сума позики становить 8650,00 грн, строк позики - 30 днів із процентною (базовою) ставкою за день - 1,99 %, орієнтовною реальною річною процентною ставкою 2300%. Загальна орієнтовна вартість позики 11232,03 грн. дата повернення позики - 14.10.2021. Згідно з пунктом 4 Договору, проценти за договором нараховуються щоденно на залишок позики, включаючи дати отримання та повернення. Відповідно до п. 12 Договору його укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано відповідачем накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором C3xBM2fJ2z, про що свідчить також пункт 20 договору, юридичні адреси та реквізити сторін. Згідно з Додатком №1 до договору позики № 77515372 від 14.09.2021, загальна вартість кредиту за період з 14.09.2021 по 14.10.2021 становить 11232,03 грн., з яких сума кредиту за договором - 8650,00 грн, проценти за користування кредитом - 2582,03 грн. Зі змісту довідки ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» № КД-000053007/ТНПП від. 19.09.2025 вбачається, що [PERSON] отримав 14.09.2021 на картку № [NUMBER] кошти в сумі 8650.00 грн. Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» за договором № 77515372 від 14.09.2021, загальна заборгованість відповідача за договором станом на 22.02.2022 становить 29306,20 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 8650,00 грн; заборгованість за відсотками 20656,20 грн. 22.02.2022 було укладено договір № 22/02/2022 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77515372, що підтверджується Актом приймання-передачі Реєстру Боржників від 22.02.2022. Факт оплати за договором факторингу підтверджується платіжним дорученням № 333740001 від 23.02.2022 на суму 6 382 999,39 грн. Згідно з реєстром боржників до договору факторингу № 22/02/2022 від 22.02.2022, сума заборгованості [PERSON] за договором позики № 77515372 від 14.09.2021 становить 29306,20 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 8650,00 грн; заборгованість за відсотками становить 20656,20 грн. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77515372. Факт відступлення боргу підтверджується реєстром боржників, відповідно до якого за порядковим номером 44861 передано борг [PERSON] за договором позики № 77515372 в сумі 29307,62 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 8650,00 грн; заборгованість за відсотками становить 20656,20 грн, відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст.625 ЦК України становить 1,42 грн, що також підтверджується витягом з реєстру боржників, а також реєстром боржників. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» станом на 12.11.2025 заборгованість [PERSON] за договором № 77515372 складає в сумі 29307,62 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 8650,00 грн; заборгованість за відсотками становить 20656,20 грн, відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст.625 ЦК України становить 1,42 грн. Відповідно статті 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних праві та обов`язків. Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному чи кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Це кореспондується зі змістом ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги (ст. 1084 ЦК України). Відповідно до ч.1ст. 530 ЦК України,якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Так, порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі за текстом Закон) електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно із статтею 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2ст. 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання». Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд у п. 35 вищезазначеної Постанови зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першоїстатті 1048 ЦК Українипро щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другоюстатті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другоюстатті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору в сукупності та взаємозв`язку, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд констатує факт порушення прав позивача за такими кредитними договорами. Так, судом встановлено, що 06.10.2021 між відповідачем [PERSON] та ТОВ "ФК "ІНКАСО ФІНАНС" був укладений договір позики № 3537001994-131400 в електронній формі, шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором, відповідно до якого, останній отримав грошові кошти в сумі на суму кредиту 1000,00 грн строком на 14 днів. Також 14.09.2021 [PERSON] з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» уклав договір позики №77515372 дистанційно, в електронній формі, згідно якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 8650,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, які він зобов`язаний повернути та сплатити проценти за користування ними. Враховуючи відступлення кредитодавцями за договорами факторингу права вимоги до позичальника, та укладення останнім відповідно до умов якого воно відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги до боржників, в тому числі за договорами позики, укладеними з [PERSON] , суд вважає, що не повернувши до цього часу отримані кошти в кредит, відповідачем було порушено право позивача, а позов ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є обґрунтованим. Що стосується стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит укладеним відповідачем 17.09.2021 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» №3784881, та 23.09.2021 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» №104027598, суд встановив таке. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 17.09.2021 в електронній формі між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3784881, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 10000 гривень строком на 15 днів та зобов`язався його повернути до 02.10.2021. Згідно п.2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Також позивач посилається на те, що ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну йому суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 76945,00 грн., що складається з 10000, 00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 66445,00 грн. - заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги; 500,00 грн. - заборгованості за комісією. Позивач також вказує, що набув права грошової вимоги до відповідача за договором № 3784881, оскільки 15.12.2021 було укладено договір № 15/12-2021-22 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3784881. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3784881. Окрім того, позивач посилається на те, що 23.09.2021 в електронній формі між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №104027598, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 1500 гривень строком на 15 днів та зобов`язався його повернути до 08.10.2021. Згідно п.2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Також позивач посилається на те, що ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну йому суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 11177,25 грн., що складається з 1500, 00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 9677,250 грн. - заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги; Позивач також вказує, що набув права грошової вимоги до відповідача за договором №104027598, оскільки 17.12.2021 було укладено договір № 17/12-2021-62 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 104027598. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 104027598. Визначаючи розмір заборгованості, суд виходить із такого. Суд зазначає, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Згідно п.п.1.2- 1.4 кредитного договору, укладеного 17.09.2021 в електронній формі між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] №3784881, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 10000 гривень строком на 15 днів та зобов`язався його повернути до 02.10.2021. Проценти за користування кредитом - 945.00 грн., які нараховуються за ставкою 0.63 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. (п.1.5.2). Стандартна (базова) ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.6 договору), тип процентної ставки за договором - фіксована (п. 1.7 договору). Згідно п.п.1.2-1.4 кредитного договору, укладеного 23.09.2021 в електронній формі між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] №104027598, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 1500 гривень строком на 15 днів та зобов`язався його повернути до 08.10.2021. Проценти за користування кредитом - 2.25 грн., які нараховуються за ставкою 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2). Стандартна (базова) ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.6 договору), тип процентної ставки за договором - фіксована (п. 1.7 договору). До матеріалів справи не надано доказів, які б свідчили про укладення угоди про продовження строку кредитування. Тому, суд вважає, що позивач мав нараховувати відсотки протягом строку кредитування, встановленого пунктом 1.2 - 1.4 договорів - 15 днів на суму 945.00 грн. та на суму 2,25 грн. Так, кредитний договір за своєю суттю є строковим договором. Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Так, пунктом 2.3 договору передбачено можливість пролонгації строку кредитування шляхом вчинення певних дій позичальником. Водночас, пунктом 2.3.1.1 договору зазначено, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Разом із тим, суд вважає, що цей пункт договору не свідчить про продовження строку кредитування та можливість нарахування відсотків. Вказаний пункт не передбачає вчинення відповідачем дій для пролонгації договору, а позивачвизначив, що сам факт прострочення виконання зобов`язання є такими діями та відкладальною обставиною в розумінні статті 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії договору). Суд звертає увагу на те, що невиконання зобов`язань або неналежне виконання договірних зобов`язань не може бути підставою для звільнення від відповідальності боржника, тим більше розглядатися як «відкладальна умова», яка може й не настати, оскільки в розумінні частини першої статті 212 ЦК України, відкладальною є саме та обставина, щодо якої невідомо чи настане вона чи ні. Як уже зазначалося вище, поведінка не може бути одночасно неправомірною так і правомірною. Тому, добросовісний кредитор укладаючи договори зі споживачем розраховує на повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом в межах погодженого сторонами договору строку, відповідно й обов`язком споживача у такому договорі визначено своєчасну сплату кредиту. У зв`язку із цим, несвоєчасне повернення відповідачем кредиту чи її відсутність є саме порушенням споживачем договірних зобов`язань за укладеним договором, а не відкладальною умовою. При цьому, суд враховує і принцип тлумачення договору на шкоду тому, хто його складав, і враховує, що умова договору про автоматичну пролонгацію пов`язану із самим фактом невиконання договору, суперечить іншій умові, яка передбачає для пролонгації вчинення певних дій позичальником, адже кредитний договір є строковим договором. У зв`язку з порушенням грошового зобов`язання настає відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України, а не продовження строку кредитування. Тому, нарахування відсотків поза межами строку кредитування, у тому числі і автопролонгації є неправомірним. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові ВС від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18). Оскільки відповідачем не спростовано загальний розмір заборгованості за договорами про споживчий кредит укладеними відповідачем з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» 17.09.2021 №3784881, та 23.09.2021 №104027598, суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість: за договором, укладеним між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» 17.09.2021 №3784881 в розмірі 10000, 00 грн заборгованості за тілом кредиту, та 945.00 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом; за договором, укладеним між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» 23.09.2021 №104027598 в розмірі 1500, 00 грн заборгованості за тілом кредиту, та 2,25 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити з наведених вище мотивів. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. У позовній заяві позивач просить суд стягнути понесені судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2 442, 40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 25000 грн. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, однак суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем, в тому числі на професійну правничу допомогу, доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною. За таких обставин, суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи у загальному розмірі 25000 грн є завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат, а тому, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у даній справі в розмірі 5000,00 грн. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 940,02 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial