Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] уклав з АТ «Таскомбанк» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №1781463-413 від 28 травня 2021 року, підписанням якого акцептував публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті банку www.tascombank.com.ua та беззастережно приєднався до умов договору. 26 травня 2025 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №НІ/11/29-Ф. Відповідно до додатку №1 до вищевказаного договору факторингу - реєстру прав вимог, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі: 133 491,51 грн., з яких: 65 942,88 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 7,15 грн. - загальна заборгованість по відсотках; 67 541,48 грн. - загальна заборгованість за комісією. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» і попереднього кредитора, та з моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув представник позивача звернулась до суду з цією позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором № 1781463-413 від 28 травня 2021 року в загальному розмірі 133 491,51 грн., з яких: 65 942,88 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 7,15 грн. - загальна заборгованість по відсотках; 67 541,48 грн. - загальна заборгованість за комісією, а також понесені судові витрати. Розпорядженням Верховного Суду від 06 березня 2022 року за № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ саме Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська (Новокодацький районний суд міста Дніпра). Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 14 листопада 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 09 грудня 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра закрито підготовче провадження у справі з призначенням справи до судового розгляду по суті. Представник позивача у позовній заяві просила суд розглядати справу за відсутності представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Новокодацького районного суду міста Дніпра, заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 26 січня 2026 року ухвалою Новокодацького районного суд міста Дніпра було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 28 травня 2021 року [PERSON] підписав заяву-анкету про надання споживчого кредиту №1781463-413 на власні потреби в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого: загальна сума кредиту - 83 920 грн.; комісія за надання кредиту 4,9%, що складає 3 920 грн.; строк кредиту - 48 місяців; проценти за користування кредитом - 0,01 % річних; комісія за обслуговування кредиту - 4,9% щомісячно (а. с. 10-13). Пунктом 1.5. розділу 1 вищевказаного кредитного договору передбачено, що банк зобов`язується надати позичальнику на умова заявки-договору кредит, шляхом зарахування коштів в сумі, визначеній в п. 1.1.1. вказаного розділу з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України: на власні потреби в сумі 83 920 грн. на поточний рахунок [NUMBER] в АТ «Таскомбанк» Також сторонами підписаний графік платежів, в якому визначені дати здійснення щомісячних платежів зі сплати тіла кредиту, процентів, комісії, та суми цих платежів, а також паспорт споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка Максимум» (а. с. 15-18). Матеріалами справи підтверджено, що 26 травня 2025 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №НІ/11/29-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. В матеріалах справи також наявний акт прийому-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу №НІ/11/29-Ф від 26 травня 2025 року, за яким АТ «Таскомбанк» передав ТОВ «ФК «ЄАПБ» реєстр прав вимоги, та платіжна інструкція №22817 від 26 травня 2025 року про сплату за відступлення права вимоги згідно договору факторингу №НІ/11/29-Ф від 26 травня 2025 року (а. с. 26-27). Відповідно до витягу з реєстру прав вимог до договору факторингу №НІ/11/29-Ф від 26 травня 2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1781463-413 від 28 травня 2021 року на загальну суму 133 491,51 грн., з яких: 65 942,88 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 7,15 грн. - загальна заборгованість по відсотках; 67 541,48 грн. - загальна заборгованість за комісією (а. с. 28). Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України). Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3 ст. 1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Частиною 1 статті 7 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ. Наявне в матеріалах справи свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ФК «ЄАПБ» від 28 лютого 2012 року та інформація бази даних Державного реєстру фінансових установ, яка є у відкритому доступі, встановлено, що позивач є внесеним до такого реєстру, а відтак така особа має право на здійснення відповідних факторингових послуг (а. с. 31). Також з матеріалів справи судом встановлено, що станом на момент звернення ТОВ «ФК «ЄАПБ» до суду наявна заборгованість відповідачем не погашена, а доказів іншого відповідачем не було надано. Крім того, з наданих позивачем розрахунків заборгованості судом встановлено, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося жодних нарахувань, а заборгованість [PERSON] за період з 26 травня 2024 року по 31 жовтня 2025 року за кредитним договором №1781463-413 від 28 травня 2021 року становить 133 491,51 грн. (а. с. 25). Отже, пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просив стягнути заборгованість за основним боргом, відсотками, комісіями. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Згідно із ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, існування заборгованості у відповідача за кредитним договором №1781463-413 від 28 травня 2021 року на загальну суму 133 491,51 грн., з яких: 65 942,88 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 7,15 грн. - загальна заборгованість по відсотках; 67 541,48 грн. - загальна заборгованість за комісією, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростовано відповідачем у встановленому законом порядку. При цьому, суд також приймає до уваги ту обставину, що АТ «Таскомбанк» відступило право вимоги щодо заборгованості відповідача на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу №НІ/11/29-Ф від 26 травня 2025 року, і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 513 ЦК України. Враховуючи вищезазначене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved