Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. У квітні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, без самостійних вимог: [PERSON] в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , Тростянецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Військова частина [NUMBER] , про визнання батьківства, та просила встановити факт батьківства [PERSON] , який зник безвісти [INFO], щодо [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що вона з [PERSON] з жовтня 2021 року проживала однією сім`єю, як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. Разом із ними проживали двоє неповнолітніх дітей позивачки. Попри відмови у офіційній реєстрації шлюбу, у зв`язку з проблемами у документах позивача (адже вона не завершила процедуру виходу із громадянства РФ), сторони 19.07.2022 обвінчалися у храмі Іоанна Богослова с. Китайгород Тростянецького району Вінницької області. Дізнавшись про вагітність позивачки, сторони мали надію, що їм вдасться зареєструвати шлюб, з наявними в позивачки документами, адже вона є вагітною. 14.07.2023 сторони подали заяву про реєстрацію шлюбу до Тростянецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка зареєстрована у відповідному журналі відділу за № [NUMBER] . Державна реєстрація шлюбу призначена на 15.08.2023 о 13:00 годині. Проте, згодом у реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] відмовлено, через відсутність у позивача документів. 22.11.2023 [PERSON] отримала сповіщення №4604 про те, що «цивільний чоловік» [PERSON] , [INFO] , мобілізований 22.02.2024 у ряди Збройних Сил України для виконання обов`язку по захисту України вд російського агресора, помічник гранатометника 3 відділення 1 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення [NUMBER] батальйону оперативного призначення НГУ військової частини [NUMBER] , [ADDRESS] , зник безвісти 07 листопада 2023 року в лісосмузі поблизу населеного пункту Новопрокопівка Запорізької області. Батьківство [PERSON] визнати так і не встиг, оскільки дитина народилася після його зникнення безвісти. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON] . Відомості про батька у актовому записі про народження дівчинки записані відповідно до ст. 135 СК України, тобто зі слів [PERSON] . Зазначає, що позивачці необхідно встановити факт батьківства безвісти зниклого [PERSON] щодо їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] , для забезпечення всіх соціальних прав та гарантій дитини військовослужбовця, зокрема отримання донькою статусу дитини учасника бойових дій та оформлення соціальної виплати - пенсії по втраті годувальника. З метою захисту майнових прав доньки змушена звернутись до суду. Відзив на позов не надходив. В судове засідання позивач та її представник не прибули, хоча подали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити, заперечень щодо заочного розгляду справи не висловлювали. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, конверти адресовані йому поверталися з відмітками відділення поштового зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою». В судове засідання треті особи не з`явилися, про дату, час та місце судових засідань повідомлялися в порядку передбаченому ЦПК України. Начальник відділу ДРАЦС просила судове засідання провести без участі їх представника, щодо спору поклалася на розсуд суду. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 24 квітня 2025 року відкрито провадження за даним позовом за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 21 травня 2025 року задоволено клопотання представника позивача та призначено у справі молекулярно-генетичну експертизу, а провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 05 листопада 2025 року надійшов висновок експерата №СЕ-19/102-25/13678-БД та матеріали цивільної справи. Ухвалою суду від 07 листопада 2025 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання. 01 грудня 2025 року постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні призначеному на 20 січня 2026 року оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 29 грудня 2023 року випливає, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої зазначено: [PERSON] та [PERSON] (Т. 1, а.с. 22). Зі змісту витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України №00042952015 від 29.12.2023 випливає, що у відомості про актовий запис №184 від 29.12.2023 [PERSON] відомості про батька записані відповідно до частини 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (Т. 1, а.с. 23-24). 22 листопада 2023 року [PERSON] начальником [INFO] підполковником [PERSON] адресовано Сповіщення сім`ї (близьких родичів) безвісти зниклого №4604 про те, що її цивільний чоловік, помічник гранатометника 3-го відділення 1-го взводу аперативного призначення 2-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) [NUMBER] батальйону оперативного призначення солдат [PERSON] (Г-142800), [INFO] , під час бойового завдання зник безвісти [INFO] в лісосмузі поблизу населеного пункту Новопрокопівка Запорізької області (Т.1, а.с. 25). Згідно із посвідченням серії [NUMBER] [PERSON] є учасником бойових дій (Т. 1, а.с. 26-27). Відповідно до довідки №12 від 29.01.2024, виданої старостою Савинецького старостинського округу Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області вбачається, що [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , і проживав із 2021 року однією сім`єю із [PERSON] , [INFO] та її дітьми - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [INFO] народилася спільна їхня дитина [PERSON] . Дійсно брав участь у вихованні дітей разом вели спільне господарство (а.с.49). Довідкою №404 від 19.03.2022, виданою командиром військової частини [NUMBER] підтверджується, що солдат [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період з 24.02.2022 (Т. 1, а.с.37). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2023/002583186 від 29.03.2023 випливає, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , з 29.03.2023 зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (Т. 1, а.с.38). Відповідно до декларації №001-658Н-ТЗА0 про лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 09.11.2021 пацієнта [PERSON] , [INFO] , випливає що адресою проживання зазначено: [ADDRESS] , а довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі екстреного випадку з пацієнтом зазначено [PERSON] (Т. 1, а.с. 39). 18.09.2020 [PERSON] отримала тимчасове посвідчення громадянина України, терміном дії до 22.04.2022 (Т. 1, а.с.40-41). Відповідно до довідки Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області №222/2020 про реєстрації Особи громадянином України від 22.04.2020, [PERSON] , [INFO] , уродженеця Вінницької області, згідно з рішенням УДМС України у Вінницькій України на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до законодавства України зазначена особа є громадянином України з 22.04.2020. Довідка видана до паспорта серії [NUMBER] від 02.12.2006 (РФ) (Т. 1, а.с. 43). Відповідно до світлокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.08.2021 випливає, що у [PERSON] та [PERSON] народився [PERSON] (Т. 1, а.с. 45). Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 21.09.2010 випливає, що було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 25.10.2006 виконкомом РАЦС Шебекинського району РФ, актовий запис №409 (Т. 1, а.с. 46). Відповідно до світлокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.12.2012 випливає, що у [PERSON] та [PERSON] народилася [PERSON] (Т. 1, а.с. 44). 14 липня 2023 року [PERSON] та [PERSON] подали до Тростянецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про державну реєстрацію шлюбу (Т.1, а.с.48-50). Згідно з довідкою Тростянецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №150-28.11-54 від 14.07.2023 [PERSON] повідомлено, що реєстрація шлюбу між [PERSON] та [PERSON] призначена на 15 серпня 2023 року в Тростянецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (Т. 1, а. с. 51). З листа Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області №0501.5-4681/05.03-23 від 20.07.2023 випливає, що Тростянецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомлено, що громадянка [PERSON] , паспортом громадянина України не документувалася, тимчасове посвідчення громадянина України [NUMBER] недійсне, оскільки процедура його продовження не передбачена чинним законодавством, а сама процедура оформлення громадянства України вважається незавершеною, у зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язання про вихід із громадянства РФ (Т. 1, а.с. 47). 19 липня 2022 року [PERSON] та [PERSON] обвінчалися у храмі Іоанна Богослова с. Китайгород Тростянецького району, про що видано свідоцтво (Т.1, а.с. 52-53). 09.11.2022 [PERSON] звернувся із рапортом до командира мінометної батареї 3 батальйону оперативного призначення капітана [PERSON] , в якому військовослужбовець [PERSON] підтвердив, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , [INFO] (громадянкою росії), ведуть спільне господарство і виховують двох неповнолітніх дітей від її попередніх шлюбів. В офіційній реєстрації шлюбу їм відмовили (Т. 1, а.с. 54). 24.07.2024 [PERSON] зверталася до командира військової частини [NUMBER] НГ України щодо отримання соціальних гарантій та представництва інтересів, що передбачені чинним законодавством членів сімей військовослужбовців, просила надати інформацію щодо [PERSON] на що отримала відповідь від 13.08.2024 про можливість надання витребуваних документів лише після надання документів, які підтверджують родинні зв`язки з [PERSON] , або документи, які підтверджують наявність спільних дітей (Т. 1, а.с. 57, 58). Відповідно до письмових пояснень побратимів [PERSON] , а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , від 12.09.2024 випливає, що вони зі слів [PERSON] знали, що він спільно проживає з [PERSON] і чекають на спільну дитину - дочку (Т. 1, а.с. 59-61). Відповідно до висновку експерта, складеного Вінницьким науково-дослідним експертно криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України від 20 жовтня 2025 року за №Е-19/102-25/13678-БД, випливає, що [PERSON] , [INFO] , який зник безвісти [INFO] ймовірно є біологічним батьком дитини [PERSON] , яка народилася [INFO] у [PERSON] , [INFO] . Ймовірність походження ДНК-профілів від дитини та біологічних батьків становить не менше ніж 99,9999999% (Т. 1, а.с. 204-219). Оцінка суду. Під час вирішення справи по суті суд керується наступними нормами права. Питання реєстрації народження та визначення походження дитини регулюються ЦК України та СК України, Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України встановлено такі вимоги до доказів, як їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Достатніми, зокрема, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановлену цим кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України). Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц (провадження № 61-28728сво18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19 (провадження № 61-7013св20)). У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У рішенні від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України», заява №31111/04, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17). Відповідно до положень ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, то згідно положень ст. 125 СК України походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Водночас позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Так, частиною 1 ст. 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У свідоцтві про народження [PERSON] матір`ю дитини вказана [PERSON] . Оскільки на час народження дочки її мати у шлюбі не перебувала, відомості про батька в актовому записі про народження записані відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері. Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] вказувала на те, що відповідач [PERSON] є батьком її дочки [PERSON] , однак він зник безвісти до її народження, що позбавило можливості подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, хоча цей факт визнає. Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України. Статтею 128 СК України встановлено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Також позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Відповідно до роз`яснень п. 9 вказаної вище Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено судам, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, який визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України). Передумовою звернення до суду в таких справах є наявність кровного споріднення між особою, яка вважає себе батьком, і дитиною. Таким чином, для встановлення факту походження дитини від батька відповідно до вимог ст. 121 СК України необхідно встановити факт походження дитини від певної особи, тобто факт кровної спорідненості. При проведенні експертних досліджень застосовуються Методичні рекомендації «Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей)», які розроблені фахівцями Національної бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України. Згідно із пунктом 3 Методичних рекомендацій батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше 99,99%. Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що наразі ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (див. наприклад рішення ЄСПЛ у справі «Kalacheva v. russian federation» №3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Аналіз рішень ЄСПЛ та норм цивільного законодавства дає підстави для висновку, що суд не може допускати свавільного втручання у право дитини на повагу до приватного життя шляхом безпідставних (довільних) змін відомостей про її батьків. Беззаперечним доказом для визнання чи спростування батьківства у судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Верховний Суд у постановах від 31 січня 2024 року у справі №752/13549/22, від 13 вересня 2023 року у справі №552/4291/22 виснував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК- тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства. Правовий висновок щодо того, що доказова цінність ДНК-тесту суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства, викладено у постановах Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі №478/690/18 (провадження №61-18333св19); від 09 вересня 2020 року у справі №277/836/16-ц (провадження №61-48029св18); від 13 вересня 2023 року у справі №552/4291/22 (провадження №61-6451св23); від 31 січня 2024 року у справі №752/13549/22 (провадження №61-10510св23), від 12 березня 2025 року у справі №146/1162/23 (провадження №61-14956св24). Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства (постанова Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі №444/526/18, провадження №61-7126св22). Враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, в яких виник спір, встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи (постанова Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі №757/26284/14-ц, провадження №61-2871св19). Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: partial