Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. До Соборного районного суду міста Дніпра 02 вересня 2025 року надійшла вищевказана позовна заява. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 04 травня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 200521264. Відповідно до умов кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 8 848,98 грн., з встановленим строком користування з 04 травня 2016 року по 04 травня 2017 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними позичальниками з ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021р. у справі №910/11298/16 відповідно до якої Позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором № 200521264 від 04 травня 2016 року. Відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 19 серпня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 26 749,72 грн., з яких: 8 848,98 грн. заборгованість за кредитом; 17 900,74 грн. заборгованість за відсотками. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 200521264 від 04 травня 2016 року у розмірі 26 749,72 грн., суму збитків з урахуванням 3% річних у розмірі 2 405,28 грн. та сумк збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань у розмірі 5 849,21 грн., що разом становить 35 004,21 грн. та судові витрати по справі. 28 листопада 2025 року від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. та заява про застосування строку позовної давності. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначив, що відповідач як свідома і законослухняна особа належним чином виконував оплати за кредитним договором та сплачував його більшими частинами, ніж те було передбачено умовами кредитного договору, а саме, відповідач здійснив оплати: 25 травня 2016 року на суму 1 700,00 грн., 22 червня 2016 року на суму 1 600,00 грн., 20 липня 2016 року на суму 2 000,00 грн., 25 серпня 2016 року на суму 1 700,00 грн., 12 вересня 2016 року на суму 2 000,00 грн. Таким чином станом на 12 серпня 2016 року відповідач виконав у повній мірі на суму 9 000,00 грн. свої зобов`язання за кредитним договором. Усі оплати здійснено в строк, навіть раніше за погоджений графік у кредитному договорі, усі оплати проведено із призначенням платежу: «погашення кредиту №200521264», тобто на момент погашення усієї заборгованості вона була сплачено вчасно і в повному обсязі відповідно до умов Кредитного договору, отже в розумінні ст.599 ЦКУ зобов`язання вважається припиненим, адже воно виконане належним чином. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. Згідно із вимогами ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. 03 вересня 2025 року до суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача. Ухвалою судді від 08 вересня 2025 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі. Ухвалою судді від 17 жовтня 2025 року у задоволенні клопотання представника [PERSON] про розгляд даної цивільної справи в порядку загального позовного провадження було відмовлено. Представник позивача у позовній заяві просив суд розглядати справу без його участі. Представник відповідача надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечував. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановлені судом. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 04 травня 2016 року року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено кредитний договір №200521264. Відповідно до умов вказаного кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 8 398,98 грн., з встановленим строком користування з 04 травня 2016 року по 04 травня 2017 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року. Оскільки кредитний портфель придбано з електронного аукціону Національної електронної біржі, протокол №UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15 червня 2020 року то інформація про відступлення права вимоги міститься в публічному доступі на сайтах https://zakupivli.pro/auctions/ua-ea-2020-06-09-000032-b (посилання на аукціон) та https://torgi.fg.gov.ua/216108 (посилання на паспорт активу на сайті ФГВФО). Окрім того підписаний паперовий варіант реєстру кредитних договорів. До позовної заяви надано витяг з реєстру, що пов`язано з тим, що відповідно до умов договору було відступлено право вимоги по 109642 кредитному договору та реєстр до договору містить персональні дані фізичних осіб, надання інформації щодо яких суперечить закону України «Про інформацію». Згідно з наданим позивачем розрахунком, сума заборгованості за договором № 200521264 від 04 травня 2016 року, укладеним з відповідачем, становить у загальному розмірі 35 004,21 грн., яка складається із: суми заборгованості 26 749,72 грн., суми інфляційних втрат 5 849,21 грн., суми 3% річних 2 405,28 грн. З постанови Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року вбачається, що 19 травня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» (клієнт) і ТОВ «ФК "Плеяда» (фактор) було укладено договір факторингу № 1905, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта, а банк зобов`язався відступити на користь ТОВ «ФК «Плеяда» право вимоги до третіх осіб (боржників). Крім того, 20 травня 2016 року між ТОВ «ФК «Плеяда» і ТОВ «ФК «Фагор» було укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ТОВ «ФК «Плеяда» за плату відступило на користь ТОВ «ФК «Фагор» права вимоги, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору факторингу № 1905. Також зазначеною постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16 застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, а саме: зобов`язано ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, реєстрах прав вимог від 19 травня 2016 року № 1 та від 20 травня 2016 року № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20 травня 2016 року № 1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». Зобов`язано ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20 травня 2016 року № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, реєстрах прав вимог до нього від 19 травня 2016 року № 1 та від 20 травня 2016 року № 2, актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20 травня 2016 року № 1 та додатках до нього. 29 грудня 2022 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. закінчено примусове виконання наказу № 910/11298/16, виданого Господарським судом м. Києва 12 липня 2021 року, про зобов`язання ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20 травня 2016 року № 1 і № 2. 17 січня 2023 року постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявським А.М. закінчено примусове виконання наказу № 910/11298/16, виданого Господарським судом м. Києва 12 липня 2021 року, про зобов`язання ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20 травня 2016 року № 1 і № 2. Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно із ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦКУ встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 2 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст. ст. 1080,1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В обґрунтування своїх заперечень, представником відповідача подано до суду додаткові пояснення до позовної заяви, в яких представник відповідача визнав факт укладення кредитного договору № 200521264 між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем, та надання кредитних коштів, не спростувавши обставини їх отримання від первинного кредитора, а також їх розміру. Як зазначає відповідач у поданих поясненнях, 25 травня 2016 року він прибув до відділення ПАТ «Банк Михайлівський» аби сплатити перший платіж, де співробітниками банку йому було вручене повідомлення (нажаль не зберіглось до цього часу) та повідомлено про необхідність оплати подальших платежів на реквізити ФК «Фагор», як правонаступника банку і його кредитного договору в тому числі. Як вбачається з платіжних доручень наданих суду (25.05.2016 року на суму 1 700,00 грн. (Погашення кредиту згідно договору №200521264 від 04.05.2016 року); 22.06.2016 року на суму 1 600,00 грн. (Погашення кредиту згідно договору №200521264 від 04.05.2016 року); 20.07.2016 року на суму 2 000,00 грн. (Погашення кредиту згідно договору №200521264 від 04.05.2016 року); 25.08.2016 року на суму 1 700,00 грн. (Погашення кредиту згідно договору №200521264 від 04.05.2016 року); 12.09.2016 року на суму 2 000,00 грн. (Погашення кредиту згідно договору №200521264 від 04.05.2016 року) заборгованість за договором погашена в повному обсязі. Таким чином, відповідач, знаючи про те, що первинний кредитор ПАТ «Банк Михайлівський» відступив право вимоги по укладеному ним із банком кредитному договору від ПАТ «Банк Михайлівський» до ТОВ «Плеяда», а від ТОВ «Плеяда» до нового кредитора ТОВ «Фагор» перейшло право вимоги, здійснив сплату по зобов`язаннях, які виникли за кредитним договором №200521264 від 04 травня 2016 року на рахунок ТОВ «ФК «Фагор», що також підтверджено наданими представником відповідача копіями квитанцій. Відтак, суд вважає, що відповідач, діючи в добросовісний спосіб, як боржник за кредитним договором, сплатив наявну заборгованість. Крім того, слід зазначити, що станом на дату здійснення погашення боржником кредитної заборгованості, діяв укладений договір факторингу № 1905 від 19 травня2016, за яким до ТОВ «ФК «Фагор» перейшло право вимоги, про що боржник був належним чином повідомлений і на виконання своїх зобов`язань, останній сплатив зазначеному товариству, як новому кредитору заборгованість по вказаному кредитному договору. Суд вважає, що всі подальші обставини, в тому числі і судові справи, пов`язані з розглядом позову ПАТ «Банк Михайлівський» до ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» про застосування наслідків нікчемності договорів факторингу, результатом яких стало рішення про зобов`язання ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи отримані від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договорів факторингу, не може вважатись правовою підставою для повторного покладення на Відповідача обов`язку по сплаті кредитної заборгованості. Оскільки договір факторингу від 20 травня 2016 року № 1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» визнано недійсним рішенням суду від 01 липня 2021 року, то на час виконання зобов`язань станом на 12 вересня 2016 року (дата останнього платежу) відповідач не знав та не міг знати про його недійсність. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» є безпідставними та не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем зобов`язання було виконано ще у 2016 році. Проте, слід зазначити, що позивач не позбавлений права звернутися з вимогою до ТОВ ФК «Фагор» про повернення безпідставно отриманих коштів. Посилання представника позивача на пропуск строку позовної давності та необхідність його поновлення суд не бере до уваги, оскільки наслідки спливу строку позовної давності застосовуються лише до обґрунтованих позовних вимог, тому у даному разі вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові сплачений судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed