Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

у жовтні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за Кредитним договором № 18.07.2024-100001301 від 18.07.2024 року в розмірі 16 590,00 грн і понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що 18.07.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферта) № 18.07.2024-100001301 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до його умов ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредиту сумі 6 000,00 грн, строком на 124 дні на умовах сплати фіксованої процентної ставки в розмірі 1,5 % за один день користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Однак, відповідач не сплачувала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, внаслідок чого станом на дату подачі вказаної позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 16 590,00 грн, що складається із: 6 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6 500,00 грн - заборгованість за процентами, 1 080,00 грн - комісія та 3 000,00 грн - неустойка,чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за вказаним кредитним договором у заявленому розмірі та судові витрати. Ухвалою від 09.10.2025 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с.51-52). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем відзив на позовну заяву не подано. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 18.07.2024 року укладено Кредитний договір (оферту) № 18.07.2024-100001301. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 6 000,00 грн, строком на 124 дні. Процентна ставка фіксована незмінна ставка в розмірі 1,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку користування кредитом. Згідно з п. 3.1. Договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит на визначених умовах, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 3.2. цього ж Договору встановлено, що кредит надається для придбання товарів (робіт чи послуг), не пов`язаних із підприємницькою або незалежною професійною діяльністю. Відповідно до п. 4.1. Договору кредит надається на умовах строковості, платності та поворотності шляхом зарахування коштів на банківський рахунок споживача або із використанням реквізитів електронного платіжного засобу споживача ([NUMBER]). За п. 4.3. Договору днем надання кредиту вважається дата списання коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту дата надходження коштів до каси кредитодавця або на його рахунок. За змістом п. 6.1.Договору позичальник зобов`язується використовувати кредит за цільовим призначенням та своєчасно повертати кредит і проценти. Комісія, пов`язана з обслуговуванням кредитної заборгованості - 540,00 грн (п. 12. Договору). Пунктом 17. вказаного Договору визначено сплату неустойки в розмірі 60,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання [PERSON] електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора Е789підписалаПропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, акцептувала умови Договору та отримала кошти на свій рахунок. Під час укладення кредитного договору [PERSON] пройшла ідентифікацію через Систему BankID Національного банку України. Ідентифікація позичальника проведена шляхом перевірки документів на матеріальних носіях та/або електронних даних із метою однозначного встановлення особи. Факт надання кредиту позичальнику підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні доручення» відповідно до укладеного договору на переказ грошових коштів ФК П-2024/01-2 від 01.04.2024 року, згідно з якою успішно перераховано кошти в розмірі 6 000,00 грн 18.07.2024 року 15:32:58 на платіжну картку 4441111130850500, номер транзакції в системі Ipay.ua-456469526, призначення платежу: видача за договором кредиту № 18.07.2024-100001301. Згідно з наданою позивачем довідкою-розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 16 590,00 грн, що складається із: 6 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6 500,00 грн - заборгованість за процентами, 1 080,00 грн - комісія за обслуговування та 3 000,00 грн - неустойка. Проценти за кредитом нараховані за період з 18.07.2024 року по 18.11.2024 року. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Отже, судом встановлено факт невиконання відповідачем взятих зобов`язань за Кредитним договором, що у свою чергу порушує право позивача, в зв`язку із чим заборгованість за Кредитним договором № 18.07.2024-100001301 від 18.07.2024 року в розмірі 12 500,00 грн, що складається із: 6 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 6 500,00 грн - заборгованість за процентами, підлягає стягненню з відповідача. Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 1 080,00 грн - комісії, пов`язаної з обслуговуванням кредитної заборгованості. За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 2,3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з Додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно із ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (з 10.06.2017 року) щодо оплатності обслуговування кредитної заборгованості, сплату якої вимагає позивач, є нікчемною відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». До цього зводяться висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 року в справі № 496/3134/19. Таким чином, правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої комісії відсутні. Щодо стягнення неустойки в розмірі 3 000,00 грн, то суд зазначає, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої неустойки також відсутні. За викладених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» судові витрати у виді сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 825,04 грн (75,34 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial