Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

05.05.2025 позивач [PERSON] через свого представника Мудраченка В.М. звернулася до суду з вказаним цивільним позовом до відповідача [PERSON] , згідно з яким просила позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказала, що шлюб з відповідачем [PERSON] був зареєстрований 17.09.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації було зроблено запис за № 60. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Проживала з відповідачем до травня 2016 року. 11 січня 2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, згідно рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області. Спільне життя з відповідачем не склалося через постійні сварки по причині несумісності характерів та різні погляди на сімейне життя. Відповідач не піклувався про сім`ю і повністю ігнорував та ігнорує батьківські обов`язки та ігнорує їх по цей час. За аліментами існує заборгованість в розмірі 107688,76 грн. Матеріальної допомоги на виховання дитини відповідач не надає хоча згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України зобов`язаний надавати. Стверджує, що з 2016 року дитина проживає разом із матір`ю і перебуває у неї на утриманні. За увесь цей час відповідач не виявляв жодного бажання спілкуватися із сином та приймати участі у його вихованні, не цікавиться станом його здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток, морально та матеріально не підтримує дитину, має значну заборгованість зі сплати аліментів. Таким чином, позивач вважає, що відповідач самоусунувся від виховання дитини, тому просить суд позбавити відповідача батьківських прав у відношенні дитини [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивач просить визначити місце проживання дитини у неї та стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 1211,20 грн. 15.05.2025 за ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження. 02.09.2025 за ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник надав заяву про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача. Крім того, просить позовну вимогу про визначення місця проживання дитини залишити без розгляду. Відповідач, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви, клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності від нього на адресу суду не надходили. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Софіївської селищної ради Дніпропетровської області надав суду заяву в якій прохав справу розглядати за його відсутності. Підтримує поданий до суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та просить винести законне та обґрунтоване рішення із забезпеченням найкращих інтересів малолітньої дитини. Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, судом, зі згоди позивача, його представника та третьої особи постановлено про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем був зареєстрований 17 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації було зроблено запис за № 60, який 11 січня 2017 року розірвано, згідно рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області. Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище " [PERSON] " (а.с.6). Від шлюбу позивач та відповідач мають дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації зроблено запис за № 47 (а.с.7) Згідно рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 року відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дитини, але ухиляється від їх сплати.(а.с.10-11) Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ст. державного виконавця Софіївського ВДВС у Криворізькому районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лілії Савицької заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у боржника [PERSON] склалась у розмірі 107688,76 грн. , яка утворилась з вересня 2020 по лютий 2025 (а.с.12). Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.16) Факт проживання дитини [PERSON] із матір`ю [PERSON] підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, з якого видно, що він зареєстрований та проживає за однією адресою : [ADDRESS] (а.с.8,23). Рішенням виконавчого комітету Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області за №63 від 23.04.2025 року затверджено та надано до Софіївського районного суду Дніпропетровської власті письмовий висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] у відношенні його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Органом опіки та піклування встановлено, що у зв`язку з відсутністю спільних інтересів та вподобань, поглядів на сімейне життя шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем припинились з травня 2017 року. Дитина народилася у шлюбі, який згодом розірваний. Наразі позивачка уклала шлюб з іншим чоловіком та вони виховують двох спільних малолітніх дітей та сина позивачки від першого шлюбу. [PERSON] неодноразово судимий, має заборгованість зі сплати аліментів, які не сплачують з травня 2021 року. Під час розгляду питання на сесії [PERSON] заперечував проти позбавлення його батьківських прав, вважав, що дитина сама має вирішити щодо спілкування із ним. Під час сесії дитина [PERSON] пояснив, що батьком він вважає та називає [PERSON] , не пам`ятає як виглядає біологічний батько, бачитись та спілкуватися із ним не бажає. На думку органу опіки та піклування батьком свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є недостатньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 Сімейного Кодексу України. (а.с.18-19). Дитина [PERSON] навчається у Софіївському ліцеї, що підтверджується характеристикою, в якій зазначається, що батько дитини, [PERSON] не цікавиться успіхами та навчанням, не відвідує батьківські збори, а також довідкою (а.с.14,15). Враховуючи викладені обставини, можна стверджувати, що громадянин [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі дитини На підставі ст. ст. 150, 155, 164-166 СК України, ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008р. № 866, орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , (а.с.20) стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідност. 12 Закону України «Про охорону дитинства»на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 1ст. 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути у разі ухилення останніх від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Пунктом 15Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 рокупозбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що: «тлумачення змісту пункту 2 частини першоїстатті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних нормСК Українивикладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19». Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Відповідно до положеньст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно з усталеною судовою практикою, зокрема висловленої у тому числі у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18)висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав має рекомендаційний характер і такий висновок має бути оцінений у сукупності з іншими доказам та сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. Між тим, сукупність доказів, досліджених під час судового розгляду справи, вказує на те, що відповідач [PERSON] , який є батьком малолітньої дитини [PERSON] , умисно самоусунувся від виховання дитини та в порушення вимог ст. 150 СК України, не проявляє щодо нього піклування, не вчиняє дій щодо участі у його вихованні, утриманні, навчанні, не цікавиться про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, хоча має можливість це робити, не цікавиться взагалі життям та існуванням свого сина, що згідно вимог п. 2 ч.1ст. 164 СК Україниє достатніми підставами для задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав. Окрім того, суд бере до уваги обставини розгляду справи, поведінки під час розгляду даної цивільної справи, а саме: неодноразові виклики до суду, гіпотетична обізнаність відповідача про слухання справи про позбавлення батьківських прав, враховуючи його присутність (шляхом відеозвязку) на сесії Софіївської селищної ради при наданні висновку, а також, відмови отримувати виклик до суду, згідно пояснень представника позивача, під час намагання вручити повідомлення матері відповідача за місцем мешкання відповідача. При цьому, суд вважає за необхідне пояснити відповідачу що згідно ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. У цьому разі суд ретельно перевірятиме наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Поновлення батьківських прав і повернення дитини батькам допускається тільки в тому випадку, якщо це відповідає інтересам дитини. Якщо поновлення в батьківських правах суперечить інтересам дитини, то суд має право з урахуванням думки дитини відмовити в задоволенні позову батьків про поновлення в батьківських правах. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки батько свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду у разі, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Встановлено, що заява від представника позивача про залишення позовної вимоги про визначення місця проживання дитини надійшла до суду до початку розгляду справи по суті та не порушує нічиїх прав або охоронюваних законом інтересів, тому підлягає задоволенню . Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved