Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» через свого представника Пархомучка С.В., звернувся до суду з позовною заявою, поданою через систему "Електронний суд" до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, 25.11.2019 між ТОВ «Гоуфінгоу» та відповідачем укладено кредитний договір №3379203395/172239 за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 3500,00 грн. 31.05.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором № 3379203395/172239 від 25.11.2019 укладеним з [PERSON] 03.06.2021 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № 3379203395/172239 від 25.11.2019 до ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», відповідно позивач набув права грошової вимоги до відповідача. Згідно з умовами даного договору, позичальник зобов`язувався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом. Однак, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором. Заборгованість за кредитним договором № 3379203395/172239 від 25.11.2019 року становить 6543,25 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3500,00 грн., заборгованості по процентам 3043,25 грн.. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі 6543,25 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3500,00 грн., заборгованості по процентам 3043,25 грн та судовий витрат понесених у справі. 28 серпня 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача адвокат Лавренчук О.В. 16.10.2026 звернувся до суду із відзивом на позовну заяву. У відзиві просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю виходячи із наступного. Вказує, що [PERSON] не укладав кредитний договір з позивачем та не брав на себе зобов`язань щодо заборгованості за кредитним договором. Крім того, вказає, що сплив строк позовної давності для пред`явлення позову позивачем, а відтак у задовленні позову слід відмовити. Також просив відмовити у стягненні з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу на користь відповідача у розмірі 10000,00 грн.. Від представника позивача Пархомчука С.В. 21.10.2025 надійшла відповідь на відзив у якому, було наведено аналогічні обґрунтування, що були викладені у позовній заяві, вказано, позивач виконав свіої зобов`ізання за кредитним договором належним чином та ним були перераховані кошти у розмірі 3500,00 грн. на картку відповідача, яку він самостійно вказав. Щодо витрат на правничу допомогу, заявлених відповідачем, вказує що спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням умов договору. Отже, заявлені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу є безпідставними, а їх розмір є необґрунтованим. А тому просить позовну заяву ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості задовольнити в повному обсязі. Відмовити відповідачу у задоволенні вимоги про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу або суттєво зменшити її розмір. Представник ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити у відсутності представника позивача. Проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. У судове засідання відповідач та представник відповідача адвокат Лавренчук О.В. не з`явилися, на адресу суду надійлсав додаткові пояснення, в яких наведено аналогічні обґрунтування, що були викладені у відзиві. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що 25.11.2019 між між ТОВ «Гоуфінгоу» та відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту №3379203395/172239 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до договору №3379203395/172239 від 30.12.2019, сума кредиту 3500,00 грн. (п. 1.1), кредит надається строком на 22 днів до 16.12.2019 (п.1.2), за користування кредитом клієнт сплачує товариству 675,25% річних від суми кредиту, з розрахунку 1,85% на добу (п.1.3). У п.2.3 кредитного договору сторони передбачили, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту до повного погашення заборгованості за кредитом включно. Відповідно до п.п. 6.1 п.6 Кредитного договору, цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 1.4 договору кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Відповідачем у кредитному договорі були зазначені реквізити платіжної банківської карти для перерахування кредитних коштів. У кредитному договорі позичальник зазначив рахунок № 5375-41xx-xxxx-8363 на яку будуть перераховані кредитні кошти. В реквізитах кредитного договору зазначено електронний підпис (одноразовий ідентифікатор) «R80524», РНОКПП [NUMBER] , номер телефону, адреса проживання відповідача, його електронна поштова адреса. Згідно наданої позивачем інформаційної довідки по платіжним операціям, 25.11.2019 11:50:06 на платіжку картку 5375-41xx-xxxx-8363 були перераховані кошти в сумі 3500,00 грн. Тобто, грошові кошти перераховані на картку, яку вказав відповідач у договорі №3379203395/172239 від 25.11.2019. Посилання сторони відповідача, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту укладення спірного договору, суд відхиляє, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (відомості паспорта громадянина України, РНОКПП, номер телефону), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій не звертався. Також, у відзиві відповідач посилався на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, проте, такі доводи відхиляються, як необґрунтовані. Відповідно до наданої позивачем інформаційної довідки по платіжним операціям, 25.11.2019 11:50:06 на платіжку картку 5375-41xx-xxxx-8363 були перераховані кошти в сумі 3500,00 грн. Тобто, грошові кошти перераховані на картку, яку вказав відповідач у договорі №3379203395/172239 від 25.11.2019. Згідно листа АТ «Універсал Банк» № 17789-В від 24 листопада 2025 року, на виконання ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 листопада 2025 року про витребування доказів, банк надав інформацію про свого клієнта [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 26.09.2018 року, а саме, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Згідно виписки з банківської картки № [NUMBER] 25.11.2019 [PERSON] було зараховано кошти у розмірі 3500,00 грн. о 11:50. Згідно наданої позивачем виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 26.05.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором №3379203395/172239 від 25.11.2019 становить 6543,25 грн. з яких: 3500,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3043,25 грн. прострочена заборгованість за процентами. 31 травня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 1-31/05/21, відповідно до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» відступило ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно з п. 1.1 вказаного договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1-31/05/21 від 31 травня 2021 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3379203395/172239 від 25.11.2019 в сумі 6543,25 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3500,00 грн; простроченої заборгованості за процентами в розмірі 3043,25 грн. У подальшому 03 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» укладено договір відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відступило позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно з п. 1.1 вказаного договору відступлення права вимоги кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. Щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд зазначає наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.ст. 256, 257 ЦК України). Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. 11 березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 впроваджено дію карантину на території України. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України були продовжені на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень). 01 липня 2023 завершено дію карантину відповідно до Постанови КМ України № 651 від 27 червня 2023 року. Тобто у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Разом з тим, в подальшому, Законом України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом19 такого змісту: «19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Так, 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні». В подальшому, відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації. 04 вересня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 № 4434-IX. Закон скасовує зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, шляхом виключення п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. Таким чином, з урахуванням введення карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) 12 березня 2020 року, а також введення воєнного стану в Україні 24 лютого 2022 року, строк дії якого продовжено по даний час, трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, не сплив та був продовжений на строк дії такого карантину, а в подальшому зупинений у зв`язку із введенням воєнного стану, то позивачем позов пред`явлено у межах строку позовної давності. З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення заяви відповідача про відмову у позові з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки такий строк позивачем не пропущений. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» щодо нарахування суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3 500, 00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Визначаючи розмір заборгованості за процентами, суд виходить з наступного. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (такий правовий висновок викладений в п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). За обставинами справи, погодженим строком кредитування є строк 22 днів (п. 1.2 кредитного договору). Обставини продовження чи пролонгації строку кредитування позивачем не обґрунтовувалися (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) та судом не встановлені. Відтак, суд вважає, що позивач вправі нараховувати проценти за користування кредитом лише за період погодженого строку кредитування. Отже, за розрахунком суду, сума процентів за користування кредитом, сплати яких позивач вправі вимагати, становить 1424,50 грн. (3500 грн. (тіло кредиту) х 1,85 % (стандартна процентна ставка) х 22 днів (строк кредитування). Суд відхиляє розрахунок заборгованості позивача, оскільки з нього вбачається, що проценти нараховувалися поза межами строку кредитування, чого законом не передбачено. Отже, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту в розмірі 3500,00 грн. та відсотків за користування кредитом в розмірі 1424,50 грн. слід задовольнити, тоді як в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову, а саме, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за Кредитним договором № 3379203395/172239 від 25.11.2019, у розмірі 4924,50 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі - 3500, 00 грн., за процентами в розмірі 1424,50 грн.. Отже, [PERSON] істотно порушив умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України не повернув суму простроченого кредиту, в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 4924,50 грн.. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін (ч.3 ст. 141 ЦПК України). В силу вимог ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема у справах №923/560/17, №329/766/18, № 178/1522/18. Враховуючи особливості предмета спору, а також характер виконаної адвокатом роботи з урахуванням складності справи, а також заперечення стороною відповідача, щодо обгрунтованості суми вказаних витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 гривень. Щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачем, суд зазначає наступне, так як при частковому задоволенні позовних вимог інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони, а тому з позивача на користь відповідача слід стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу з урахуванням дійсності, обґрунтованості, розумності співмірності відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, а також заперечення позивача вказані у відповіді на відзив, у розмірі 3000,00 грн.. Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Таким чином, у порядку встановленому ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 500,00 грн. витрат понесених у даній справі на професійну правничу допомогу (3500-3000). Позовна заява з доданими до неї матеріалами позивачем подано через систему «Електронний суд» та сплачено судовий збір в сумі 2 422, 40 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому із відповідача на користь позивача стягується судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 1823,17 грн. (4924,50/2422,40*6543,25).

Outcome: partial