Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

ТзОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом, в якому просили стягнути з [PERSON] на свою користь борг за кредитним договором № 171700 від 17.02.2025 року в розмірі 21 641,04 грн., а також судові витрати по справі. Свої вимоги мотивували тим, що 17 лютого 2025 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 171700, що підписаний в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». На виконання вимог вказаного Закону відповідачка зареєструвалася на сайті кредитодавця, пройшла процедуру ідентифікації та верифікації, приєдналася до публічної частини, прийняла умови індивідуальної частини та графіку платежів, що становлять єдиний кредитний договір, який підписала електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора «6ea12f99». Кредитодавець ініціював переказ коштів безготівковим зарахуваннями у розмірі 13 334,00 грн. на платіжну картку позичальника № [NUMBER] . 16 квітня 2025 року ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТзОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 16042025, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за зазначеним кредитним договором в розмірі 23 441,04 грн. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти відповідачці виконав в повному обсязі, однак, остання взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, що створило заборгованість у розмірі 21 641,04 грн., яка складається з наступного: 13 334,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 7 806,04 грн. - заборгованість по несплачених відсотках та 501,00 грн. заборгованість по комісії. Вищевказані дії відповідачки свідчать про відмову від добровільного повернення боргу, в зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 36337945 від 18.11.2025 (а.с. 60-62) директор ТзОВ «Юніт Капітал» Хлопкова М.С. не з`явилася, в позовній заяві висловила прохання про розгляд справи за її відсутності, вказавши, що не заперечує проти заочного розгляду даної справи Відповідачка відзиву на позов не подавала, в судове засідання не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи була належно повідомлена у встановленому законом порядку шляхом направлення їй судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення від 02.01.2026 року (а.с. 78-79), однак повістка повернулася до суду в зв`язку з відсутністю адресата за місцем проживання. Також [PERSON] викликалася в судове засідання шляхом поміщення оголошення про виклик її до суду на сайті Долинського районного суду Івано-Франківської області 01.01.2026 року (а.с. 77). За таких обставин суд 22.01.2026 року постановив ухвалу про проведення розгляду даної справи за відсутності відповідачки в порядку заочного провадження. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 даного Кодексу, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 17 лютого 2025 року [PERSON] звернулася до ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» із заявою на видачу кредиту № 100764268 (а.с. 20), на підставі чого на сайті кредитодавця було укладено договір про споживчий кредит № 171700 (індивідуальна частина), який підписаний позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора «6ea12f99», тобто було укладено у електронному вигляді договір (а.с. 10-13). За умовами даного кредитного договору та паспорту споживчого кредиту від 17.02.2025 року, що підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором «с0865117» (а.с. 21-22), первісний кредитор надав відповідачці кредит у розмірі 13 334,00 грн. на задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльність або виконанням обов`язків найманого працівника, в наступному порядку: в розмірі 10 000,50 грн. на номер рахунку/карти позичальника № [NUMBER] у національній валюті та 3 333,50 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника по комісії за надання кредиту. Строк кредитування становить 84 дні (дата повернення кредиту 12.05.2025 року). Відповідно до п.п. 2.3, 2.7.1 даного договору, проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00 % річних, тип процентної ставки фіксована. Денна процентна ставка складає 0,9951 % в день. Про те, що 17.02.2025 року [PERSON] первісним кредитором ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» було переховано кредитні кошти згідно кредитного договору № 171700 в розмірі 10 000,50 грн. на платіжну картку позичальника № [NUMBER] , ТзОВ «Юніт Капітал» до позову долучено довідку про перерахування грошових коштів від 30.10.2025 року № 3885/30-10 (а.с. 34). Згідно картки обліку виконання договору № 171700, наданої первісним кредитором ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та виписки з особового рахунка [PERSON] , що надана позивачем (а.с. 51,53), борг [PERSON] по даному кредитному договору становить 23 441,04 грн., з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту 13 334,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 7 806,04 грн., комісія 501,00 грн. та 1 800,00 грн. пеня. З цієї ж карти обліку виконання договору встановлено, що [PERSON] не здійснила жодної сплати з метою погашення кредиту за вищевказаним договором. Звертаючись до суду зі вказаним позовом ТзОВ «Юніт Капітал» зазначило, що право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 171700 від 17.02.2025 року перейшло до позивача на підставі договору факторингу. Так, 16.04.2025 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТзОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 16042025, відповідно до умов якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників, в обсязі та умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (а.с. 42-46). Відповідно до акту приймання-передачі Реєстру прав вимог № 5 до договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025 року, Реєстру прави вимог № 5 від 05.08.2025 року та платіжної інструкції в національній валюті № 547 від 11.08.2025 року на суму 1 281 573,57 грн. (а.с. 47,49-50), ТзОВ «Юніт Капітал» отримало право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 171700 від 17.02.2025 року в розмірі 23 441,04 грн. За вищевикладених обставин, враховуючи, що відповідачка істотно порушила умови укладеного з первісним кредитором ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» кредитного договору, право вимоги за яким згідно договору факторингу перейшло до позивача, своєчасно кредит не погашала та не повернула позичені кошти, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення і з неї на користь ТзОВ «Юніт Капітал» слід стягнути 21 140,04 грн. за договором про споживчий кредит № 171700 від 17.02.2025 року, з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту 13 334,00 грн. та прострочена заборгованість за нарахованими процентами 7 806,04 грн. При цьому суд вважає, що в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідачки комісії за управління та обслуговування кредиту в розмірі 501,00 грн. слід відмовити, оскільки згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року в справі № 496/3134/19, вимоги кредитних договорів, які встановлюють щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно (в даному випадку за надання та обслуговування кредиту) є нікчемними. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, в ч. 1 якої зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу до позову долучено договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року, укладений між ТзОВ «Юніт Капітал» та адвокатським бюро «Соломко та партнери», додаткову угоду № 25771367374 до цього договору від 11.09.2025 року та акт прийому-передачі наданих послуг від 25.11.2025 року, з яких вбачається, що вартість послуг адвоката з аналізу, складання та подання позовної заяви, адвокатського запиту і клопотання щодо отримання інформації становить 7 000,00 грн. (а.с. 54-57). Виходячи з викладеного, оскільки суд задоволив позовні вимоги позивача на 97,65 %, то на його користь пропорційно слід стягнути з відповідачки відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 835,50 грн. Також з відповідачки на користь позивача слід стягнути 97,65 % сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що був сплачений згідно платіжної інструкції в національній валюті № 31971 від 23.12.2025 року (а.с. 7), який становитиме 2 365,47 грн. На підставі викладеного, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 207,512,526,626,628,638,1048-1050,1054,1055 ЦК України,

Outcome: approved