Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

15.10.2025 позивач звернувся до суду із вказаним позовом мотивуючи його тим, що після набуття права власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , фактично користується земельною ділянкою площею 0,1500 га, кадастровий номер 0522455100:00:001:0241, однак право власності на неї не зареєстроване. Зазначає, що попередньому власнику будинку земельна ділянка була передана у власність рішенням органу місцевого самоврядування, ділянка сформована та внесена до Державного земельного кадастру, проте право власності не було зареєстроване. Позивач із посиланням на ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, а також усталеної практики Верховного Суду,що право на земельну ділянку переходить до нового власника будинку в силу закону, незалежно від факту державної реєстрації такого права у попереднього власника. У зв`язку з цим позивач просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер 0522455100:00:001:0241, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] , та судові витрати залишити за ним (а.с. 2-5). 04.11.2025 позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер 0522455100:00:001:0241, цільове призначення, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Витрати по справі залишити за позивачем (а.с. 29-33). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Натомість його представник адвокат Олійник А.М. подав на електронну адресу суду заяву, якою просить суд судове засідання проводити у його відсутність та відсутність його довірителя. Додатково повідомляє, що рішення Літинською селищною радою з приводу розгляду заяви [PERSON] що відмови від земельної ділянки не приймались. Позивач підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити (а.с. 63). Представник відповідача Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області до судового засідання не з`явився. Надіслали на електронну адресу суду листа, яким просили розгляд справи проводити у відсутність представника селищної ради. Зазначається, що Літинська селищна рада позовні вимоги визнає (а.с. 40). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду письмову заяву, в якій повідомила, що не заперечує проти заявлених позовних вимог [PERSON] . У заяві зазначила, що, незважаючи на отримання рішення Літинської селищної ради про передачу їй у власність земельної ділянки площею 0,1500 га за адресою: [ADDRESS] , державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку вона не здійснювала та здійснювати не планує, оскільки житловий будинок, розташований на цій ділянці, був нею відчужений у березні 2025 року. Крім того, [PERSON] повідомила, що добровільно надала згоду, посвідчену приватним нотаріусом 11.12.2025 року за реєстровим № 1266, на вилучення з її користування земельної ділянки кадастровий номер 0522455100:00:001:0241 площею 0,1500 га, та просила суд врахувати зазначену заяву під час розгляду справи (а.с. 60). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи та письмові позиції сторін суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 22.03.2025 року (а.с. 9-10), [PERSON] продала, а [PERSON] придбала житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Також у договорі зазначено, що вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,15 га, кадастровий номер 0522455100:06:001:0241, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка не перебуває у приватній власності продавця. Відповідно до договору дарування (а.с. 11-12) 28.03.2025 [PERSON] , подарувала [PERSON] житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 14-15) земельна ділянка з кадастровим номером 0522455100:00:001:0241 призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Також вказаним витягом зазначається, що власник за вказаною ділянкою не зареєстрований. Рішенням Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області від 26.12.2003 (а.с. 18) [PERSON] безоплатно у приватну власність передано земельну ділянку площею 0,2399 га у тому числі для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарчих споруд -0,1500 га, по [ADDRESS] , та для ведення особистого селянського господарства 0,0899 га по [ADDRESS] . Рішенням Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 8043 від 15.08.2025 року (а.с. 19) [PERSON] відмовлено у затвердженні технічної документації землеустрою щодо земельної ділянки кадастровий номер 0522455100:00:001:0241 площею 0,1500 га, а також у безоплатній передачі цієї земельної ділянки у приватну власність. Підставою відмови визначено невідповідність вимогам земельного законодавства, зокрема ст. 116, 118, 120, 122 та п. 5 ч. 5 ст. 186 Земельного кодексу України, оскільки зазначена земельна ділянка вже була безоплатно передана у приватну власність попередньому власнику домоволодіння [PERSON] рішенням Літинської селищної ради від 26.12.2003. Нотаріально-посвідченою заявою від 23.04.2025 (а.с. 61) [PERSON] надала добровільнузгоду на вилучення з її користування земельної ділянки площею 0,0899 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] , з метою передачі її на користь [PERSON] , поданої відповідно до ч. 3 ст. 142 Земельного кодексу України. Стаття 14 Конституції України встановлює, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 12 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, до яких належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу, інформування населення щодо вилучення (викупу) та інші. Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Статтею 118 ЗК України передбачено, що громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Зі змісту статті 120 ЗК України слідує, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Предметом правочину, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва або частку у праві спільної власності на такий об`єкт), який розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), що перебуває у власності відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, повинна бути також така земельна ділянка (або частка у праві спільної власності на неї). Істотною умовою договору, який передбачає такий перехід права власності, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача до набувача такого об`єкта (частки у праві спільної власності на неї). Положення статті 377 ЦК України передбачає, перехід права на земельну ділянку у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, що розміщені на ній. Так, зокрема, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку, посилається на положення статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України. Водночас позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували належність спірної земельної ділянки на праві власності чи на праві користування попередньому власнику житлового будинку ( [PERSON] за договором купівлі-продажу або [PERSON] за договором дарування), в обсязі та на умовах яких таке право могло б перейти до позивача як нового власника будинку. За таких обставин відсутні підстави для застосування положень статей 377 ЦК України та 120 ЗК України, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що попередні власники житлового будинку мали будь-які права на спірну земельну ділянку, які могли б перейти до набувача нерухомого майна. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 127/10011/18. Суд також бере до уваги, що відповідач Літинська селищна рада Вінницького району Вінницької області визнали позовні вимоги. Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про його задоволення лише за наявності для того законних підстав. Оцінивши наведені обставини справи та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем саме по собі не може бути підставою для його задоволення, оскільки у даному випадку відсутні передбачені законом підстави для виникнення у позивача права власності на спірну земельну ділянку. Суд критично оцінює подану третьою особою [PERSON] письмову заяву та нотаріально посвідчену згоду на вилучення земельної ділянки, з огляду на те, що згідно матеріалів справи, [PERSON] не здійснила державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, а отже не набула права власності на неї у розумінні статей 125, 126 Земельного кодексу України. За відсутності зареєстрованого права власності або права користування така особа не є належним землевласником чи землекористувачем та, відповідно, не наділена повноваженнями розпоряджатися земельною ділянкою, у тому числі шляхом відмови від неї або надання згоди на її вилучення. Крім того, чинне земельне законодавство не передбачає можливості набуття іншою особою права власності на земельну ділянку виключно на підставі заяви чи згоди попереднього користувача, без прийняття відповідного рішення уповноваженим органом місцевого самоврядування та дотримання встановленої законом процедури набуття права на землю. Таким чином, заява третьої особи [PERSON] та надана нею нотаріально посвідчена згода на вилучення з її користування земельної ділянки площею 0,0899 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства не створюють для позивача жодних правових наслідків, не є належною правовою підставою для виникнення у позивача права власності на спірну земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та не можуть бути враховані судом як доказ на підтвердження обгрунтованості заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed