Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог У травні 2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося до суду з позовом та просило ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №4750306 від 20 червня 2024 у розмірі 96000 грн, що складається з: суми заборгованості по кредиту 15000 грн, заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором 56925 грн, заборгованості за процентами нарахованими позивачем 24075 грн, а також просило стягнути сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 10000 грн. Позов мотивований тим, що 20 червня 2024 ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4750306 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».Договір вважається укладеним з моменту одержання товариством електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). На умовах кредитного договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 15000 грн шляхом зарахування на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , який був ним зазначений у договорі, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язувався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними. Кредит видавався строком на 360 днів, факт перерахування коштів підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-0603 від 06 березня 2025 року. Відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором. Згідно з п.п. 5.1.3 кредитного договору, кредитодавець має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Кредитним договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. 27 лютого 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» уклали договір факторингу №27/02/2025, згідно якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4750306 від 20 червня 2024 року. За вказаним договором факторингу до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] по вищевказаному кредитному договору. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №4750306 від 20 червня 2024 року у розмірі 96000 грн, що складається з: суми заборгованості по кредиту 15000 грн, заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором 56925 грн, заборгованості за процентами нарахованими позивачем за 107 календарних днів 24075 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечив щодо ухвалення судом заочного рішення. Доводи та заперечення відповідача. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. До заяви долучила копію довідки з військової частини [NUMBER] від 04 серпня 2024 року про мобілізацію її чоловіка [PERSON] та копію свідоцтва про шлюб. Просила списати відсотки відповідно до закону. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 08 жовтня 2025 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з цим позовом, до якого долучив клопотання про витребування докази, що містять банківську таємницю. 20 жовтня 2025 року суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача. 21 жовтня 2025 проку суд відкрив спрощене позовне провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 20 листопада 2025 року. 18 листопада 2025 року до суду надійшли витребувані судом докази. Розгляд справи відкладався на 08 грудня 2025 року та на 14 січня 2026 року. 14 січня 2026 року сторони в судове засідання не з`явилися. Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, без оформлення окремого документа, перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення 23 січня 2026 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин Між сторонами виникли правовідносини щодо заборгованості за кредитним договором, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Судвстановив, що 20 червня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4750306 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Кредитний договір укладений в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту, що опублікований в особистому кабінеті відповідача на веб-сайті www.credit7.ua, підписаний електронним підписом та акцептований відповідачем, 20 червня 2024 року 11:12:16, шляхом використання одноразового ідентифікатора у вигляді коду 32193. Датою укладання договору є дата одержання товариством електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). Дата та час отримання повідомлення фіксується у договорі позики у розділі 10. Реквізити та підписи сторін. ТОВ «Лінеура Україна» надало [PERSON] кредитні кошти в розмірі 15000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом на умовах строковості, зворотності, платності, строк кредиту 360 днів, тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка становить 1,50%, та нараховується в межах всього строку кредиту, знижена процентна ставка 0,01% (п.п. 1.1-1.4.2.). Згідно п.1.3. договору строк кредиту 360 днів: з 20 червня 2024 року по 15 червня 2025 року. Періодичність сплати платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем на карту позичальника № [NUMBER] . 20 червня 2024 року 2024 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ініціювало переказ коштів згідно договору №4750306 від 20 червня 2024 року безготівковим зарахуванням на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №0-0603 від 06 березня 2025 року. Зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного Договору №ФК-П-19/03-01 про переказ коштів від 12 березня 2019 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення». Згідно інформації АТ КБ «ПриватБанк» та виписки по рахунку в банку на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] , на яку 20 червня 2024 року зараховані кошти в сумі 15000 грн. За умовами цього договору відповідач зобов`язався повернути отримані грошові кошти у визначений договором строк. Кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошті згідно умов кредитного договору, позичальник свої зобов`язання не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за вказаним кредитним договором. Згідно з п.п. 5.1.3 кредитного договору, кредитодавець має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Кредитним договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. 27 лютого 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» уклали договір факторингу №27/02/2025, згідно якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4750306 від 20 червня 2024 року. За вказаним договором факторингу до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги за зобов`язанням [PERSON] по вищевказаному кредитному договору. Відповідно до положень договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржника відбувається після підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2 та надходження ціни продажу у повному обсязі, відповідно до п.3.3. цього договору, на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п.1.1. договору факторингу №27/02/2025 від 27 лютого 2025 року, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання якого настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основногозобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до умов п.1.3 договору №4750306 строк кредиту 360 днів з 20 червня 2024 року по 15 червня 2025 року. Станом на дату укладення договору факторингу №27/02/2025 від 27 лютого 2025 року, строк дії договору №4750306 від 20 червня 2025 року не закінчився. В межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 28 лютого 2024 року по 14 червня 2025 року (107 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у розмірі 24075 грн. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 4750306 від 20 червня 2024 року у розмірі 15000 грн, яка згідно наданого розрахунку заборгованості становить 96000 грн та складається з: суми заборгованості по кредиту з тіла кредиту 15000 грн, заборгованості по відсотках 81000 грн, з них нараховані проценти первісним кредитором 56925 грн та відсотки нараховані ТОВ «Українські фінансові операції» 24075 грн. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією кредитного договору №4750306 від 20 червня 2024, паспортом споживчого кредиту; розрахунком заборгованості ТОВ «Лінеура Україна» за кредитним договором №4750306 від 20 червня 2024 року; розрахунком заборгованості ТОВ «Українські фінансові операції» за кредитним договором №4750306 від 20 червня 2024 року за 107 календарних днів; копією повідомлення №1-0603 від 06 березня 2025 року; копією договору факторингу №27/02/2025 від 27 лютого 2025 року; копією витягу з реєстру прав вимог до договору факторингу, іншими матеріалами справи. Застосовані норми права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Відповідач уклав кредитний договір з ТОВ «Лінеура Україна», яке надало йому кредитні кошти на умовах строковості і платності. Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору товариство надало відповідачу кредитні кошти у загальному розмірі 15000 грн, на умовах, передбачених договором, а відповідач зобов`язався одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Отже, відповідач був належним чином ознайомлений з умовами вищевказаного кредитного договору. Після укладення договору відповідачу були перераховані кредитні кошти в розмірі 15000 грн на її картковий рахунок № [NUMBER] , відкритий у АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-0603 від 06 березня 2025 року та листом АТ КБ «ПриватБанк» від 18 листопада 2025 року. За умовами цього договору відповідач зобов`язався повернути отримані грошові кошти у визначений договором строк 360 днів, однак відповідач не виконав свої зобов`язання в повному обсязі.. Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» уклали договір факторингу №27/02/2025, згідно якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4750306 від 20 червня 2024 року. Відповідно до п.1.1. договору факторингу №27/02/2025 від 27 лютого 2025 року, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання якого настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. За умовами кредитного договору договору №750306 строк кредиту складає 360 днів з 20 червня 2024 року по 15 червня 2025 року. Станом на дату укладення договору факторингу №27/02/2025 від 27 лютого 2025 року, строк дії договору №4750306 від 20 червня 2024 року не закінчився. А тому в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 28 лютого 2025 року по 14 червня 2025 року (107 календарних днів) позивач правомірно нарахував проценти за стандартною процентною ставкою у сумі 24075 грн. Відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань. Разом з тим, відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Відповідачка [PERSON] є дружиною солдата військової служби за призовом під час мобілізації [PERSON] , який проходить військову службу в Збройних Силах України, що підтверджується копією довідки з військової частини та копією свідоцтва про шлюб, а тому на відповідачку поширюються норми вказаного Закону. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з відповідачки підлягає стягненню заборгованість в розмірі 15000 грн, яка складається з тіла кредиту. Вирішуючи позовні вимоги про застосування положень ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України,суд зазначає таке. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. В свою чергу,згідно з ч.11 ст.265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченомурозділом VIIцього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватися з урахуванням обставин конкретної справи. Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 27 лютого 2025 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні трати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн, позов задоволений на 15,6%, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 377,90 грн (2422,40:100%х15,6%) судового збору. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд дійшов таких висновків. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Звертаючись до суду, представник позивача згідно вимог ст. 134 ЦПК України, в позовній заяві зазначив про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складається з витрат на правову допомогу та становить 10000 грн, на підтвердження понесення яких долучив до позовної заяви акт №4750306 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, детальний опис робіт №4750306 від 18 вересня 2025 року, заявку на виконання доручення до договору №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року та рахунок на оплату до договору №4750306 від 18 вересня 2025 року. Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц. На підтвердження відповідних витрат на правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Суд встановив, що представник позивача Дідух Євген Олександрович представляє інтереси ТОВ «Українські фінансові операції» на підставі довіреності від 31 липня 2024 року. Водночас у позовній заяві представник позивача зазначив, що на підтвердження факту надання адвокатом правничої допомоги надається копія договору про надання правничої допомоги №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, укладеного між позивачем та [PERSON] . Згідно Акту №4750306 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, складеного та підписаного сторонами, ТОВ «Українські фінансові операції» прийняло послуги, надані [PERSON] , вартість яких складає 10000 грн; Згідно п. 3.1-3.4 договору №01/08/2024-А про надання юридичних послуг, вартість послуг виконавця визначається у Актах наданих послуг по домовленості. Вартість послуг виконавця, що були надані замовнику та не вказані у п.3.1. Договору визначається сторонами у Актах наданих послуг та рахунках на оплату. Замовник сплачує виконавцю послуги шляхом перерахування коштів на банківський рахунок виконавця протягом 30 банківських днів з моменту підписання відповідного Акта наданих послуг, якщо сторонами в Акті не визначено інакше. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивачем, дійсно, були понесені витрати на правничу допомогу у цій справі. Суд задовольнив позовні вимоги на 15,6%, отже відшкодування підлягають витрати позивача на правову допомогу у розмірі 1560 грн (10000:100%х15,6%)

Outcome: partial