Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути з АТ «КБ «Приватбанк» моральну шкоду у розмірі 439 187, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, 08 жовтня 2021 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області у справі № 175/3530/14-ц ухвалено рішення про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № DNPOAN09980382 від 11 травня 2007 року на користь ПАТ «ПриватБанк» у розмірі 5651,44 доларів США, та стягнення судового збору 665,17 грн. 18 листопада 2022 року позивач виконала вказане рішення, перерахувавши в рахунок погашення боргу кошти в сумі 66 517,45 грн. Проте, у зв`язку з тим, що в кредитній історії, яка містилася у ТОВ «УБКІ» залишалась інформація про грошові зобов`язання у [PERSON] , вона звернулася до суду з позовом до ТОВ «УБКІ» про визнання інформації недостовірною та зобов`язання вчинити дії. 15 квітня 2025 року рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 175/1109/23-ц позов було задоволено. Проте, [PERSON] наголошує на тому, що незважаючи на виконання нею рішення суду про стягнення з нею заборгованості, наявності рішення суду про визнання недостовірною, такою, що не відповідає дійсності інформації щодо наявності у неї фінансових зобов`язань, інформація щодо грошового зобов`язання зберігалась в кредитній історії, чим було завдано їй моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 439 187,00 грн. Представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Вказувала, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту завдання їй банком моральної шкоди та на підтвердження розміру такої шкоди. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 27 серпня 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 29 серпня 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 01 вересня 2025 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. 12 вересня 2025 року позивачем направлено на адресу суду заяву про усунення недоліків. 15 вересня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами загального провадження та призначено підготовче засідання. 05 листопада 2025 року позивач направила на адресу суду заяву про ненадходження відзиву відповідача, в якому просила суд розглянути справу за наявними матеріалами у справі та без її присутності. 11 листопада 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 25 листопада 2025 року через Електронний суд представник відповідача Хитрова Л.В. подала відзив на позовну заяву. 02 грудня 2025 року позивач направила на адресу суду заяву щодо відмови прийняття відзиву. 26 січня 2025 року представник відповідача Хитрова Л.В. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Сторони в засідання не з`явилися, з урахуванням раніше поданих заяв про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 08 жовтня 2021 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області у справі № 175/3530/14-ц винесено рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № DNPOAN09980382 від 11 травня 2007 року на користь ПАТ «Приватбанк» у розмірі 5651,44 дол. США, та стягнення судового збору 665,17 грн. 18 листопада 2022 року [PERSON] повністю погасила заборгованість за рішенням суду. 18 листопада 2022 року АТ КБ «Приватбанк» було зареєстровано заяву до Слобожанського ВДВС у Дніпропетровський області Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ про повне виконання рішення суду. 14 грудня 2022 року Слобожанським ВДВС у Дніпропетровські області закінчено виконавче провадження № 70154330 на підставі вимог виконавчого документа виконаного в повному обсязі 18 листопада 2022 року. 15 квітня 2024 року рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 175/1109/23-ц, позов [PERSON] до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» про визнання інформації недостовірною та зобов`язання вчинити дії, задоволено. Визнано недостовірною, такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] ( [PERSON] -до шлюбу) інформацію щодо наявності фінансових зобов`язань перед ПАТ «Приватбанк» станом з 18 листопада 2022 року, а саме інформацію про кредит DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року, яка розміщена у кредитній історії під номером №5940471, сформованій ТОВ «Українське бюро кредитних історій». Зобов`язано ТОВ «Українське бюро кредитних історій» внести зміни до кредитної історії [PERSON] ( [PERSON] -до шлюбу) змінивши стан кредиту, відредагувавши з неї недостовірну інформацію щодо наявності фінансових зобов`язань [PERSON] ([PERSON]-до шлюбу) перед ПАТ «Приватбанк» станом з 18 листопада 2022 строку «поточна заборгованість» на 0, та строку «точна прострочена заборгованість» на 0, а саме інформацію про кредит DNPOAN09980382 від 11 травня 2007 року, зареєстрований в бюро під номером № 5940471 від 11 травня 2007 року, кредитор ПАТ «Приватбанк». 12 червня 2025 року постановою Київського апеляційного суду рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року залишено без змін. Позивач зазначає, що незважаючи на виконання нею рішення суду про стягнення з неї заборгованості, інформація щодо грошового зобов`язання зберігалась у кредитній історії, чим завдано їй моральну шкоду у розмірі 439 187, 00 грн. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (Постанова ВП ВС від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц). Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень даної статті, компенсація моральної шкоди може здійснюватися за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, наявності моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини Банку. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами) «Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння особи яка її заподіяла, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням особи яка її заподіяла та вини останнього в її заподіянні». Аналогічно і Постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 містить правовий висновок, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. При цьому, як наголосила Об`єднана палата Верховного Суду у справі № 214/7462/20 від 05.12.2022 року тягар доказування наявності моральної шкоди та причинного зв`язку лежить саме на позивачеві, в той час як відповідач доводить відсутність протиправності та вини у заподіянні моральної шкоди. Проте, разом з позовною заявою позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту завдання їй Банком моральної шкоди та на підтвердження розміру такої шкоди. Посилання позивача, що завдана їй моральна шкода полягає у втраті можливості працювати за фахом в престижних компаніях через неіснуючу заборгованість, відмова у базових потребах, що полягає у неможливості отримання нових кредитів, зіпсована її ділова репутація, яку вона напрацьовувала 20 років є нічим іншим як загальними фразами. Доказів на підтвердження вказаного не надано. Окрім того, розраховуючи розмір моральної шкоди, позивач виходить із норм Кримінального кодексу України та КУпАП, що є необґрунтованим, адже жодного вироку чи постанови в адміністративній справі щодо дій АТ КБ «ПриватБанк» не ухвалено. У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» у цивільній справі під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їхній сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є безпідставним і відмовляє у його задоволенні. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed