Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 08.09.2025 і до досягнення дитиною повноліття [INFO] . В позові посилалася на те, що сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Сторони разом не проживають, відповідач матеріальної допомоги на дитину не надає, дитина проживає з позивачкою. Відповідачем подано відзив, у якому він проти вимог позивачки щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) не заперечував, проте заперечив проти викладених позивачкою обставин у позові щодо утримання дитини, позаяк ним постійно здійснювалися перекази коштів на рахунок позивачки, про що ним надано квитанції. Позивачка у відповіді на відзив зазначила, що переказ відповідачем коштів ніяким чином не стосується аліментних зобов`язань на дитину, так як не мають посилання на призначення платежу та дійсно здійснювались на інші цілі, такі як купівля телефону батькам відповідача та інші прохання. Просила позовні вимоги задовольнити та розглянути справу без її участі. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Дитина проживає з позивачкою, що не заперечується відповідачем. Відповідно дост.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положеньст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Статтею 183 СК України, встановлено порядок визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, зокрема частиною першою визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У зв`язку з тим, що відповідач визнає позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 заробітку (доходу), є батьком дитини, зобов`язаний утримувати її до повноліття, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Водночас, викладені обставини відповідачем у відзиві щодо переказу ним коштів на рахунок позивачки не стосуються аліментних зобов`язань та здійснювалися відповідачем добровільно. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від його сплати, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved