Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

В провадженні Доброславського районного суду Одеської області перебувала вищевказана справа. Адвокат Гришко С.О., що є представником [PERSON] звернувся до суду з заявою про стягнення судових витрат з позивача в розмірі 20 000 грн. В обґрунтування заяви покликається на те, що 05 жовтня 2023 року між [PERSON] та Адвокатським бюро «ГРИШКО І ПАРТНЕРИ», був укладений Договір про надання правової допомоги №05/10/23-1 та підписана Додаткова угоди №3 до Договору, згідно якої визначений порядок та обсяг правової допомоги та встановлений розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги при розгляді справи №504/2589/18 Комінтернівським районним судом Одеської області за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» до [PERSON] за участі третьої особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Управитель житлового фонду «ЄВРО-СЕРВІС» про витребування майна з чужого незаконного користування, усунення перешкод у праві володіння та користування, стягнення збитків. 07.01.2026 від представник позивача Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» надійшли заперечення на заяву про стягнення судових витрат з позивача, у яких позивач просить суд в відмовити у задоволенні заяви представника [PERSON] про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. В у разі ухвалення судом рішення щодо стягнення певних судових витрат, позивач простить суд зменшити витрати на правову допомогу до розміру, який не перевищує 2000,00 грн. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, 01.08.2018 року позивач Публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» звернулось до суду із позовом до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Управитель житлового фонду «ЄВРО-СЕРВІС» про витребування майна з чужого незаконного користування, усунення перешкод у праві володіння та користування, стягнення збитків. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2018 року визначено головуючого суддю по справі Доброва П.В. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 07 серпня 2018 року відкрито провадження по справі. 15 січня 2025 року згідно розпорядження та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Вінській Н.В. та ухвалою від 16.01.2025 року справу прийнято до провадження судді Вінської Н.В. та призначено підготовче судове засідання. У судові засідання призначені судом на 05.03.2025 року, 19.05.2025 року та 17.09.2025 року представник позивача не з`явився, не повідомивши суду причин своєї неявки. За час перебування справи у провадженні судді Вінської Н.В. позивач не проявив жодної активності у справі, не подав жодного клопотання. Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 17.09.2025 було залишено позов без розгляду у зв`язку із неявками позивача в судові засідання. Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу. За змістом частини 9 статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. З урахуванням приписів ст. 142 ЦПК України у відповідачки наявні підстави для звернення до суду із заявою про розподіл судових витрат щодо стягнення з позивачів витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою та третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Представником відповідача було подано до суду договір про надання правничої допомоги від 05 жовтня 2023 року укладений між [PERSON] та Адвокатським бюро «ГРИШКО І ПАРТНЕРИ» №05/10/23-1, копію Додаткової угоди №3 до Договору, згідно якої визначений порядок та обсяг правової допомоги та встановлений розмір гонорару адвоката в розмірі 20 000,00 грн., акт приймання-передачі послуг від 29.12.2025 року, рахунок №1 від 29.12.2025 року на суму 20 000,00 грн. У разі залишення позову без розгляду вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат підлягають задоволенню лише у разі необґрунтованих дій позивача, або у випадках зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони. Відповідно до вищевказаних норм, сам по собі факт залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача, за відсутності факту його необґрунтованих дій, не є достатньою правовою підставою для задоволення вимог відповідача про компенсацію понесених нею витрат. Заявник обґрунтовує необґрунтованість дій/бездіяльності позивача в даній справі тим, що саме через неявку в судові засідання представника повивача позов було залишено без розгляду. Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 570/5535/17 (провадження № 61-6076св21) зазначив, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю потрібно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Відповідно до висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постановах: від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, від 18 вересня 2023 року в справі № 711/64/23, стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. Залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою представника позивача свідчить, що позивач вийшов за межі дійсного змісту свого права та вчинив необґрунтовані дії, чим порушив охоронюваний законодавством баланс між сторонами спору, який має на меті забезпечення збереження майнових прав та інтересів сторони, яка потерпає від фінансових збитків. За таких підстав можна повністю погодитись з позицією представника відповідача про те, що здійснені відповідачем витрати пов`язані з розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача стали підставою для вимоги про компенсацію здійснених останньою витрат. Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Метою запровадження принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (частина третя статті 141 ЦПК України). Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 04 жовтня 2021 року у справі № 640/8316/20, від 21 жовтня 2021 року у справі № 420/4820/19 на інших, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. У питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі № 922/445/19, де серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19 та № 910/16803/19. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог (див. постанови Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 та від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21). Вказана судова практика щодо питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу є сталою. Суд приймає до уваги, що справа №504/2589/18 перебуває на розгляді суду з 2018 року, у жовтні 2023 року між [PERSON] та Адвокатським бюро «ГРИШКО І ПАРТНЕРИ» було укладено договір про надання правової допомоги, в межах якого адвокат надав певні консультації(згідно договору), підготував та надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи від 16.05.2025 року та заяву про закриття провадження у справі від 15.09.2025 року, жодних інших дій зі сторони представника відповідача матеріалами справи не зафіксовано, безпосередньої участі у судових засіданнях представник відповідача не брав. Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат відповідачем на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність заявленого розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом Гришко С.О. робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом фактично наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; складності спору та значенням справи для сторін, а також наявність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх неспівмірності, критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника відповідача про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи № 504/2589/18 та ухвалення додаткового рішення та стягнення із з Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» на користь [PERSON] 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим, а також відповідає завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України. Положеннями ч.ч.3, 5 ст.270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Outcome: partial