Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою із заявою в порядку окремого провадження, заінтересована особа виконавчий комітет Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в період з 06.02.2024 по 18.04.2025 проживав по [ADDRESS] без реєстрації. Даний факт проживання підтверджує актом про встановлення факту проживання та показаннями свідків, що проживали по сусідству. Для внесення до ЄДДР зазначених відомостей про факт його проживання він звернувся до виконавчого комітету Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської області, на що отримав відмову з рекомендацією звернутись до суду. Встановлення такого факту йому необхідне для подальшого отримання передбачених законодавством грошових доплат для пенсіонерів. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді Нижнику Г.П. Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 19.12.2025 відкрито провадження у справі. У судовому засіданні заявник заяву підтримав та повідомив, що все життя проживав у селі Білокоровичі Коростенського району Житомирської області. Із села нікуди не виїжджав. До 06.02.2024 був прописаний за місцем попереднього проживання із дружиною та дітьми по [ADDRESS] . У подальшому, перейшов жити до іншої жінки по [ADDRESS] , де проживав до 18.04.2025. Однак, власниця будинку відмовлялась його прописати у її будинку, через що він повернувся до своєї дружини, де знову прописався по [ADDRESS] з 18.04.2025. Представник заінтересованої особи виконавчий комітет Білокоровицької сільської ради Коростенського району Житомирської областіу судове засідання не з`явилась, проте були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. Заслухавши заявника та свідків, дослідивши та оцінивши докази, наявні в матеріалах справи суд дійшов наступного висновку. Як передбачено ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1 ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий. У постанові Великої Палати Верховного Суду №560/17953/21 від 18.01.2024 зазначено, що неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання з метою отримання пільг. Таким чином, дане окреме провадження пов`язане із виникненням прав заявника, щодо суті таких прав спору немає, оскільки законодавством визначений перелік гарантованих прав особам потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи. У заяві про встановлення проживання відсутні посилання на те, що даний факт встановлюється виключно для призначення пенсії на пільгових умовах. Також, для заінтересованих осіб у справі не виникає обов`язків, які б могли бути предметом спору у позовному провадженні. Крім того, єдиним способом підтвердити факт проживання є звернення до суду з відповідною заявою, оскільки інших способів законодавством не визначено. Тому заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання, у спосіб, передбачений ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що вказана заява, подана [PERSON] в порядку окремого провадження, стосується встановлення факту, що має юридичне значення; іншого, тобто позасудового порядку, підтвердження даного факту чинним законодавством України не передбачено; встановлення даного факту є необхідним для реалізації прав заявника у сфері соціального захисту, відтак вказана справа підлягає розгляду судом по суті, в порядку, визначеному Цивільним процесуальним Кодексом України, а саме в порядку окремого провадження. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у с. Білокоровичі Коростенського району Житомирської області, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , виданого 08.07.1999 Олевським РВ УМВС України в Житомирській області (а.с. 7-11). Відповідно витягу з реєстру територіальної громади, виданої Білокоровицькою сільською радою, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 18.04.2025 по [ADDRESS] (а.с. 13). Згідно копії акту про встановлення факту проживання від 20.10.2025, депутатом Білокоровицької сільської ради Бауманом Ю.В. у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] підтверджено, що [PERSON] у період з 06.02.2024 по 18.04.2025 фактично постійно проживав без реєстрації по [ADDRESS] (а.с. 15). Виконавчий комітет Білокоровицької сільської ради Житомирської області 05.11.2025за №1096 роз`яснив [PERSON] порядок внесення відомостей до інформаційної системи ДМС та Реєстру (а.с. 16). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] з 06.02.2024 по 18.04.2025 постійно проживав по [ADDRESS] . Отже, з досліджених в судовому засіданні доказів, в їх сукупності та послідовності вбачається, що [PERSON] , хоч не був зареєстрований по [ADDRESS] в спірний період, однак фактично проживавза зазначеним адресом. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні`зазначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце проживання особи з місцем реєстрації даної особи, а ототожнює його з місцем проживання особи, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. А тому, суд рахує, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт проживання заявника [PERSON] по [ADDRESS] у період із 06.02.2024 по 18.04.2025. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи окремого провадження заявнику не відшкодовуються. На підставі наведеного,

Outcome: approved