Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

30 жовтня 2025 року ТзОВ "ФК "Споживчий центр", в особі представника Пилипчук А.С., звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 лютого 2025 року між ТзОВ "Споживчий центр" та [PERSON] був укладений кредитний договір №04.02.2025-1000000438. На підставі укладеного договору, відповідач отримала кредит у розмірі 10000 грн., строком на 140 днів із фіксованою відсотковою ставкою 1% за день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит. Позивач ТзОВ "Споживчий центр" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надало можливість відповідачу розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач [PERSON] , всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином обов`язки перед банком не виконала та має прострочену заборгованість, яка станом на дату подачі позову складає 8336,49 грн. і включає заборгованість по тілу кредиту в розмірі 4000,68 грн., а також 2035,81 грн. заборгованості за відсотками, 2300 грн. неустойки. З огляду на викладене, просить суд стягнути з [PERSON] в користь ТзОВ "Споживчий центр" 8336,49 грн. заборгованості за вищевказаним договором, а також 2422,40 грн. судового збору. Ухвалою від 31 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом, повідомленням сторін. У п.3 прохальної частини позовної заяви представник позивача Пилипчук А.С. просила суд здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами (а.с.5 зворот). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки (а.с.52). Відповідно до ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 04 лютого 2025 року між позивачем ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №04.02.2025-1000000438, шляхом укладення та підписання сторонами пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (а.с.12-15). До укладення договору про споживчий кредит відповідачу надавалася інформація щодо умов кредитування у вигляді паспорту споживчого кредиту (а.с.10-11). Згідно п.3.1. договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Пунктом 3.2. встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 4.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача. Копією заявки від 04 лютого 2025 року, що є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) підтверджується, що позичальник ознайомилася з нею на сайті та підписала одноразовим ідентифікатором, [PERSON] був наданий кредит в розмірі 10000 грн., строком на 140 днів, що обраховується з дати його надання (а.с.15-16). Процентна ставка за договором є фіксованою і незмінна у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, що застосовується протягом всього строку на який надається кредит. Комісія, що пов`язана з наданням кредиту обумовлена сторонами в розмірі 15% від суми кредиту та складає 1500 грн. 04 лютого 2025 року відповідач [PERSON] електронним цифровим підписом підписала пропозицію про укладення договору до кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) - звернення позичальника, відповідь кредитора про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (кредитної лінії) №04.02.2025-1000000438 (а.с.16-18). Укладення вищевказаного кредитного договору та отримання відповідачем коштів за цим договором підтверджується повідомленнями по операціям (а.с.24-34) та довідкою ТзОВ "Універсальні платіжні рішення за №105-2410 від 24.10.2025 (а.с.40). Частиною дванадцятою статті 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Оскільки, у наявних в матеріалах справи, а саме копії заявки відповідача та пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), наявні всі істотні умови кредитного договору, зокрема сума кредиту, строк користування кредитом, процентна ставка за користування кредитом, графік платежів, вказана заявка та підтвердження кредитного договору підписані електронним підписом відповідача, суд вважає, що відповідач підписав кредитний договір та був проінформований про всі істотні умови кредитного договору. Судом встановлено, що прийняті зобов`язання за кредитним договором позивач виконав та надавав відповідачу кредитні кошти. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором. Наданою позивачем довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором (а.с. 38) підтверджується, що заборгованість відповідача [PERSON] становить 8336,49 грн., що включає: 4000,68 грн. заборгованості за тілом кредиту, 2035,81 грн. заборгованості за відсотками, 2300 грн. неустойки. Оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості не був спростований відповідачем, суд, з огляду на встановлений строк кредитування приймає до уваги наданий розрахунок та вважає доведеним розмір заборгованості за процентами, що нарахований позивачем. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За таких обставин факт укладення договору між сторонами підтверджений наданими позивачем доказами. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи, що отримані та використані кошти відповідачем [PERSON] в добровільному порядку та в обумовлені строки не були повернуті ТзОВ «Споживчий центр», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6036,49грн. загальної заборгованості за кредитним договором №04.02.2025-1000000438 від 04 лютого 2025 року, тобто нараховану заборгованість за тілом кредиту та відсотками. При ухваленні рішення у справі, суд враховує, що сторонами в договорі визначена неустойка, на нараховується у розмірі 100 грн. за кожен день невиконання, неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного /неналежно виконаного зобов`язання. Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача пені (неустойки), суд виходить з наступного. Законом України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення"Цивільного кодексу України пунктом 18. Згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексуУкраїни у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. При цьому, суд наголошує, що основним регулятором договірних відносин є ЦК України, а не окремі закони, що вбачається з висновків постанови ВС від 10.10.2018 у справі № 362/2159/15-ц. Водночас пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. З системного аналізу як приписів п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», про які вказував позивач, так і п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Враховуючи вищезазначене, вимоги про стягнення неустойки за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) грошового зобов`язання, суперечать законодавству. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] пені в розмірі 2300 грн. задоволенню не підлягають. Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь позивача суд стягує сплачений останнім судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 1744,13 грн., що підтверджується документально (а.с. 7).

Outcome: approved