Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позовна заява мотивована тим, що 30 березня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено електронний кредитний договір (оферти) № 30.03.2025- 100001217. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 4 000 грн, строком на 98 днів, з фіксованою стандартною процентною ставкою у розмірі 0,99 % за 1 один день користування кредитом протягом усього строку користування кредитом. Неустойка 60 грн, що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. Відповідач не виконувала належним чином зобов`язання за договором, в результаті чого виникла заборгованість за договором, яку позивач просить стягнути у розмірі 9 880,80 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 4 000 грн, заборгованість за процентами - 3 880,80 грн, неустойка 2 000 грн. Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» у судове засідання не з`явився, серед іншого в позовній заяві вказав про розгляд справи без його участі проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, заяви про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подала. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлена шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. До суду повернулись конверти із відміткою про вручення судової повістки та відміткою «адресат відмовився». Вказані обставини та норми статті 223 ЦПК України вказують на наявність підстав для розгляду справи без участі сторін та ухвалення заочного рішення, про що суд 20 січня 2026 року постановив ухвалу. Процесуальні дії у справі 09 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 24 грудня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, розгляд справи відкладено. Фактичні обставини справи, встановлені судом 30 березня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки від 30 березня 2025 року, які підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Е998», укладено кредитний договір № 30.03.2025 - 100001217 від 30 березня 2025 року. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (пункт 3.1 Пропозиції) (арк. спр. 10-15). Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах визначених у заявці (п.3.3 Пропозиції). Сума кредиту 4 000 грн. Строк на який надається кредит 98 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту - 05 липня 2025 року. Реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для перерахування коштів позичальнику: 5168-74XX-XXXX-8109 (п. 2, 3,4 Заявки). Процентна ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,99% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 1 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (надалі «чергові періоди»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п. 6 Заявки). Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,99% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п. 7 Заявки). Неустойка - 60 грн 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (п.15 Заявки). ТОВ «Універсальні платіжні рішення» повідомило ТОВ «Споживчий центр» про успішне перерахування 30 березня 2025 року о 14 год 29 хв на платіжну карту № [NUMBER] коштів у сумі 4 000 гривень. Призначення платежу: видача за договором кредиту № 30.03.2025 - 100001217. Способи організації переказу грошових коштів узгодженні між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Споживчий центр» у договорі про надання послуг з переказу коштів №ФК П-2024/01-2 від 04 січня 2024 року (арк. спр. 18, 19-23). Повідомленням АТ «ПриватБанк» та випискою по банківській карті за 30 березня 2025 року підтверджується, що на ім`я [PERSON] емітовано платіжну карту № [NUMBER] , на яку 30 березня 2025 року зараховано 4 000 грн (арк. спр. 45-46). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України). Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Суд установив, що між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» було укладено кредитний договір № 30.03.2025 100001217 від 30 березня 2025 року в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). Відповідно до умов договору ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кошти в сумі 4 000 грн строком на 98 днів, тобто до 05 липня 2025 року, а остання зобов`язалася повернути кошти, сплатити відсотки за користування ними, розмір яких визначений договором, а також неустойку у випадку невиконання/неналежного виконання зобов`язань за договором. 30 березня 2025 року кредитні кошти були перераховані відповідачу, про що свідчать повідомлення ТОВ «УПР», АТ КБ «ПриватБанк». Отже, факт отримання відповідачем коштів у ТОВ «Споживчий центр» суд вважає доведеним, крім цього зазначена обставина не заперечується відповідачем. Згідно статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Згідно із наданою ТОВ «Споживчий центр» довідки розрахунку заборгованість із основного боргу становить 4 000 грн, а за процентами 3 880,80 грн (арк. спр.16). Розмір заборгованості у частині нарахування відсотків відповідає умовам вказаного договору та узгоджується із Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування». Нарахування відсотків за користування кредитом здійснено в межах 98-денного строку кредитування за погодженою відсотковою ставкою 0,99 % від суми позики, що становить 39,60 грн за день користування кредитом (39,60*98=3 880,80). Розмір вказаної заборгованості відповідач не спростував, власного контррозрахунку, доказів про належне виконання умов кредитного договору не надав. Водночас позовні вимоги про стягнення неустойки у розмірі 2 000 грн, суд вважає безпідставними та їх не задовольняє з наступних підстав. Заявляючи вказану вимогу про стягнення неустойки позивач покликався на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, на підставі якого, на думку позивача, дозволено здійснювати нарахування неустойки за договорами про споживчий кредит. Проте поза увагою позивача залишились положення пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, доповнені згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року, згідно з якими: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України(частина 2 статті 4 ЦК України). Отже, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. Відтак до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що 2 000 грн неустойки підлягають списанню позикодавцем (позивачем у справі) в силу вимог пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому відсутні підстави для її стягнення з відповідача. Відтак суд вважає, що позов є частково обґрунтованим, позовні вимоги частково доведеними, а тому з [PERSON] підлягає стягненню прострочена заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 7 880,80 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 4 000 грн, заборгованість за процентами 3 880,80 грн. Розподіл судових витрат Оскільки позовна заява подана в електронній формі, що є підставою для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, з урахуванням частково задоволення позовних вимог, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі1 932,83 грн (3 028 х 0,8=2 422,40, 7 880,80 х 100 : 9880,80 =79,75%, 2422,40 х 79,75% = 1 932,83).

Outcome: partial