Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 07.10.2025 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що від спільного проживання з відповідачем у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] , батьком якої записаний відповідач [PERSON] . Рішенням Косівського районного суду від 17.04.2019 року у справі №347/559/19 позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , було задоволено та ухвалено стягувати з батька дитини [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На даний час матеріальне становище відповідача покращилось. Він матеріально забезпечений, проживає та перебуває на роботі за кордоном, в Польщі, має постійну роботу та стабільний заробіток. Фізично здоровий, не є інвалідом, на утриманні не має непрацездатних осіб. В період з січня 2025 року по даний час аліменти на утримання дитини не сплачує, та матеріальну допомогу і кошти на утримання доньки не надає. Матеріальне становище позивача навпаки, погіршилось. На її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей: донька [PERSON] 2017 р.н. та син [PERSON] , 2009 р.н., якого вона виховує сама, так як його батько позбавлений батьківських прав. Дочка досягла шкільного віку і на її утримання потрібні значні кошти. На даний час дитина навчається за кордоном в платній школі, та потребує додаткових платних уроків, на яких навчається останні два роки. Навчання повністю оплачує позивач, а тому виникла необхідність у зміні розміру аліментів в сторону збільшення. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просила збільшити розмір аліментів, та ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі по 5000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте у позовній заяві та додатково поданій заяві представник позивача просила розгляд справи проводити в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з?явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань до суду не подавав. Судом також розміщувалось оголошення на сайті про виклик відповідача в судове засідання (а.с.16, 26). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 13.10.2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторони відповідача та призначено справу до судового розгляду на 17.11.2025 року. Ухвалою від 17.11.2025 року у зв?язку із неявкою відповідача та відсутністю доказів про належне його повідомлення, судове засідання відкладено на 15.12.2025 року. 15.12.2025 року у зв?язку із відпусткою судді судове засідання відкладено на 22.01.2026 року. Про судове засідання на 22.01.2026 року відповідач повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової повістки про виклик, що передбачено ч.3 ст.128 ЦПК України (а.с.27). Одночасно із цим, судом було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/2103/25 відповідача [PERSON] (а.с.16,26). Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, жодних заяв від нього не надходило, а представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача і представника, то суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії рішення Косівського районного суду від 17.04.2019 року за №347/559/19, судом було ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі по 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.4-5). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 02.02.2017 року, батьками [PERSON] , [INFO] є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.6). Відповідно до довідки №68 від 28.07.2025 року виданої старостою Черганівського Старостинського округу, на утриманні [PERSON] перебуває двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Відповідно до копій Витягів з Реєстру територіальної громади виданих 28.07.2025 року, позивач [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с.9-11). Згідно копії комп?ютерної роздруківки «Santander», позивач [PERSON] 10.06.2025 року здійснила оплату у розмірі 390 PLN за [PERSON] (а.с.12). Також, згідно підтвердження згенерованого в Santander mobile, позивач [PERSON] здійснила оплату за [PERSON] : 11.11.2025 року у розмірі 758,57 PLN та 15.01.2026 року в розмірі 650,24 PLN (а.с.30, 31). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з недостатнім розміром стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та неможливістю забезпечення належних умов утримання дитини. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі Закон № 2402-III). Так, утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України). Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України у роз`ясненнях, викладених у пункті 23 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертає увагу судів на те, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З урахуванням вказаних положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Правове значення при вирішенні даного спору має встановлення наявності або відсутності факту саме зміни матеріального або сімейного стану платника чи одержувача аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що згідно копії свідоцтва про народження, відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Рішенням Косівського районного суду від 17.04.2019 року ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3512 гривень. Водночас, суд звертає увагу, що позивач звертаючись до суду з позовом, не надала жодних фактичних даних, на підтвердження обставин для зміни розміру аліментів, зокрема доказів, що підтверджують покращення матеріального становища відповідача. Позивач також не надала жодних доказів, які б свідчили про погіршення її матеріального стану, а також необхідність збільшення розміру аліментів, саме в тому розмірі, який визначений в позовній заяві. У позовній заяві, позивач стверджувала, що відповідач матеріально забезпечений та перебуває на роботі за кордоном, в Польщі. Однак суд повторно зауважує, що будь яких належних доказів на підтвердження вказаної обставини, позивач не надала. Також позивач зазначала, що з січня 2025 року відповідач не сплачує аліменти. Однак в матеріалах справи відсутні будь які докази з цього приводу. Що стосується наданих позивачем роздруківок щодо деталей транзакції згенерованих в Santander mobile , то такі на переконання суду не є належним та допустимим доказом, оскільки вони частково викладені на іноземній мові, без перекладу на державну мову, а відтак не можуть братися судом до уваги. Отже, підсумовуючи вищевикладене, та враховуючи той факт, що позивачем не було доведено обставин зазначених нею у позовній заяві, які б давали підстави для збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Розподіл між сторонами судових витрат. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що позивача звільнено від сплати судового збору і в позові відмовлено, то судовий збір у розмірі ставки, яка була встановлена ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову 1211, 20 грн., слід віднести за рахунок держави. На підставі наведеного, ст. ст. 180-183, 192 СК України, та

Outcome: dismissed