Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Стасьо Каміла Михайлівна, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька, стягнення аліментів на дитину. На обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що у листопаді 2013 року [PERSON] познайомилася з [PERSON] . Зважаючи на те, що у них майже одразу після знайомства виникла взаємна симпатія, на почуттях любові та поваги один до одного зав`язалися стосунки та згодом романтичні відносини, вони часто зустрічалися, проводили час разом. У лютому 2014 року [PERSON] дізналася про те, що перебуває у стані вагітності. Від цих стосунків у них [INFO] народилася спільна донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.11.2014. Однак відповідач відмовився добровільно подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, мотивуючи це тим, що він і так вважає [PERSON] своєю дитиною та в подальшому буде піклуватися про неї та допомагати матеріально ростити доньку. Також причиною стало негативне ставлення батьків відповідача до їх спільного (сімейного) життя через занадто молодий вік. Вказує, що відомості про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України записані з слів матері (позивача [PERSON] ) за її прізвищем, а ім`я та по батькові зазначені відповідача - [PERSON] . За час вагітності, оскільки вона та відповідач були дуже молодими за віком, на той час їй виповнилося 15 років, а йому 18, [PERSON] практично не брав участі у підтримці [PERSON] . Зауважує, що незадовго до народження доньки, відношення з боку відповідача до [PERSON] змінилося у кращу сторону, він повернувся з метою примирення та оскільки у них народилася донька вони почали разом проживати, вести сімейне життя та спільне господарство без укладання шлюбу за місцем проживання позивача у с. Верхнє Солотвино Ужгородського району. Не зважаючи на будь-які намагання влаштувати сімейне життя, разом вони повноцінно прожили три місяці, після чого [PERSON] знову залишив їх з дитиною та пішов проживати окремо. Наголошує, що починаючи з березня 2015 року, хоча позивач з відповідачем і не проживали більше разом, але їх відносини по суті тривали протягом наступних п`яти років, вони постійно зустрічалися, [PERSON] приходив до них з донькою додому та бував по декілька днів або ж на вихідні дні, інколи позивач разом з донькою йшли до дому його батьків, де він також проживав. Крім того, що дитина знала батька, вона знала тітку, рідну сестру відповідача, та бабу, його матів, де вона часто бувала та й залишалася неодноразово на ніч навіть у відсутності матері [PERSON] . Оскільки [PERSON] усвідомлювала необхідність виховання дитини та потребу у підтримці з боку батька, у силу свого молодого віку, на той час намагалася будь-яким чином в інтересах дитини підтримувати зв`язок з її батьком [PERSON] та не перешкоджати їх спілкуванню. Однак жодне спілкування та компроміси вирішити ситуацію у їх стосунках користі не принесли, у них виникали непорозуміння на ґрунті побутових та життєвих стосунків, які були пов`язані з різними поглядами на сімейне життя та обов`язки чоловіка та жінки. Зазначає, що зі сплином часу, враховуючи, що їх стосунки як жінки та чоловіка не склалися, кожен з них також влаштовував своє життя окремо один від одного. З тим, як дорослішала їх донька, [PERSON] все рідше і рідше почав цікавитися її життям, вихованням та утриманням. На даний час жодного спілкування між ними не немає, дитина позбавлена батьківської уваги, підтримки та матеріального утримання. Факт спільного проживання та перебування у відносинах, а також факт того, що відповідач визнав [PERSON] своєю донькою, проводив з нею час та навідував її підтверджується фотографіями, що додані до позову. Також підтвердити їхнє спільне проживання з відповідачем, народження спільної доньки та те, що відповідач визнавав [PERSON] своєю донькою, може хрещений батько доньки, який був їх спільним другом - [PERSON] , а також матір позивача - [PERSON] . Крім того, 23.11.2014 у храмі св. Пророка Іллі в с. В. Солотвино було проведено таїнство хрещення [PERSON] , [INFO] , про що на підставі метрикального запису в книзі Хрещень і Миропомазань стор. 3 парафією видане свідоцтво, згідно з яким батьком дитини зазначено [PERSON] . Звертає увагу, що на час звернення до суду з позовом [PERSON] має повних 10 років, відвідує школу, в силу свого віку та для повноцінного розвитку, як фізіологічного так і соціального, потребує належного забезпечення враховуючи необхідність у здоровому харчуванні, одязі, приладді для навчання, медичному забезпеченні тощо. Позивач, як мати, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, змушена забезпечувати їй всі необхідні блага самостійно, але її коштів на всі потреби не вистачає. Вважає, що відповідач [PERSON] також зобов`язаний нести витрати по утриманню дитини. Таке утримання повинно забезпечувати хоча б мінімальні потреби доньки, необхідні для повноцінного розвитку. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не є можливості, відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, самоусунувся від її виховання та утримання, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. [PERSON] є молодий за віком, працездатний, про наявність інших осіб на утриманні не відомо. Враховуючи наведене, позивач вважає, що стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, є мінімальною та законною вимогою, що відповідатиме принципам розумності та справедливості. На підставі викладеного, представник позивача просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , батьком [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису №57 від 18.11.2014 про народження [PERSON] , [INFO] , вказавши батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.10.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 24.11.2025 від представника відповідача - адвоката Опаленика М.Ю. через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Позивач у підготовче засідання не з`явився, при цьому її представник - адвокат Стасьо К.М. подала заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити, розгляд справи провести без їх участі, проти ухвалення рішення у справі не заперечує. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, однак його представник - адвокат Опаленик М.Ю. подав заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у підготовчому засіданні без їх участі за наявними матеріалами, поданий позов просить задовольнити з обґрунтувань, наведених у відзиві. За змістом частини першої та другої статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини четвертої статі 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, тобто проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] народилася донька [PERSON] , батьком якої зазначено [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , актовий запис №57 від 18.11.2014, складений виконавчим комітетом Худлівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18.11.2014). Відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (за вказівкою матері), що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України №00054288673 від 21.10.2025. Згідно з свідоцтвом таїнств хрещення і миропомазання від 23.11.2014, яке видане на підставі метрикального запису в книзі Хрещень і Миропомазань стор. 3 парафією, у храмі св. Пророка Іллі в с. В. Солотвино проведено таїнство хрещення [PERSON] , [INFO] , батьком дитини зазначено [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . На підтвердження факту спільного проживання сторін та їх перебування у відносинах, а також факту визнання відповідачем своєю донькою [PERSON] , [INFO] , проведення з нею часу та навідування, до позову додано відповідні фотографії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Відповідно до статті 7 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховною Радою України №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Статтею 8 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Згідно зі статтею 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до положень статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. У постановах Верховного Суду від 20 вересня 2024 року у справі №183/2690/21 та від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмета доказування а такій категорії справ. Доказами а такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто під час вирішення спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved