Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

У листопаді 2025 року «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання коштів у кредит №71483653 від 26.04.2025 року в розмірі 20720,00 грн та судових витрат. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 26.04.2025 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у кредит №71483653, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 7000,00 грн, строком на 30 днів, тобто з 26.04.2025 року до 25.05.2025 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом розмірі 0,5%, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту - 15.00% від суми наданого кредиту, що в грошовому еквіваленті складає 1050,00 грн. Кредитодавець на виконання умов кредитного договору, виконав свої зобов`язання, передав відповідачу грошові кошти в розмірі 7000,00 грн шляхом їх перерахування на банківський рахунок відповідача. 04.06.2025 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 15082281 до договору позики №71483653 від 26.04.2025, за умовами якої сторони домовились про реструктуризацію заборгованості в розмірі 11900,00 грн на 120 днів та визначили графік погашення заборгованості. 16.10.2025 року між ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено договір факторингу №16/10/25, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема до відповідача за договором про надання коштів у кредит №71483653 від 26.04.2025. Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 20720,00 грн, з яких: 7000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 1050,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1050,00 грн заборгованість за комісією, 11620,00 - сума заборгованості за пенею/комісією, 0 - заборгованість за відсотками за понадстрокове користування кредитом. 19 листопада 2025 року позивач звернувся до Пересипського районного суду м. Одеси з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2025 року матеріали позовної заяви передано за територіальною підсудністю до Машівського районного суду Полтавської області. Ухвалою судді Машівського районного суду Полтавської області від 26.12.2025 провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін (а.с.61), цією ж ухвалою витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» докази (а.с.62); 14.01.2026 від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли витребувані судом докази (а.с.83-84). Представник позивача, повідомлений належним чином, шляхом направлення електронного листа до його електронного кабінету та його представника в судове засідання не з`явився (а.с.72-73). У позовній заяві представник позивача просив розгляд справи проводити без його участі, у разі неявки у судове засідання належним чином повідомленого відповідача провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення (а.с.6). Відповідач у судове засідання не з`явився. Був належним чином, завчасно повідомлений про день, час та місце судового розгляду шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації, відповідно до довідки з Єдиного державного демографічного реєстру, яку він не отримав, а поштовий конверт повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.79). Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повістка вважається такою, що вручена відповідачу. Відповідач причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав. Згідно повідомлення від 13.01.2026 через «Електронний суд» у даній справі бере участь представник відповідача - адвокат Устимчик М.В. У судове засідання 20.01.2026 представник відповідача не з`явився, 16.01.2026 року через систему «Електронний суд» надав суду заяву - пояснення по даній справі, в якій позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні. Зокрема, посилався на те, що докази видачі кредиту відповідачеві у матеріалах справи відсутні, також не підтверджено зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача; відсутні докази підписання відповідачем документів, зазначив, що позивачем необґрунтовано нарахована пеня та витрати на правничу допомогу, а також вказував на відсутність первинних бухгалтерських документів та на невідповідність платіжної інструкції вимогам Закону. Зазначив, що при укладанні договору був порушений порядок укладання кредитних договорів в електронному вигляді, а тому вважає позовні вимоги необґрунтованими (а.с.86-97). Суд зазначає, що за приписами ч.ч. 1,2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Заява - пояснення, подана до суду представником відповідача 16.01.2026 містить у собі заперечення щодо наведених позивачем обставин з посилання на невизнання позову, тобто є заявою по суті справи, разом з тим за процесуальною формою не відповідає приписам ст. 178 ЦПК України. Між тим, відповідно до загальних вимог ст.12 ЦПК України, суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Тому, вказаним поясненням була надана оцінка судом у судовому рішенні. Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Ухвалою суду від 20 січня 2025 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав складання та проголошення судового рішення на 15-00 год 23 січня 2026 року. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд установив таке. 26 квітня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] було укладено кредитний договір №71483653, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, та на картковий рахунок відповідача була перерахована сума кредиту у розмірі 7000 грн 00 коп зі сплатою 0,500 % процентів, що нараховуються щоденно на залишок заборгованості за кредитом, строком на 30 днів до 25.05.2025 (а.с.23 зв). Відповідно до п.2.2.4 кредитного договору, комісія за надання кредиту складає 15 % від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1050,00 грн). Відповідно до п.12 кредитного договору, номер електронного платіжного засобу позичальника [NUMBER] , електронний підпис одноразовим ідентифікатором 20678, телефон [NUMBER] , електронна пошта timofeevaraisa65@gmail.com (а.с.22-29). ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 7000,00 грн шляхом перерахування грошових коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується довідкою від 15.01.2026 та інформацією, наданою АТ КБ «ПриватБанк», з якої вбачається, що банківська картка № [NUMBER] емітована та видана на ім`я відповідача та згідно з випискою про рух коштів по рахунку відповідача 26.04.2025 року на зазначену картку зараховано грошові кошти в сумі 7000,00 грн (а.с.83-84). 04 червня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] уклали додаткову угоду №15082281 до договору надання коштів у кредит (з комісією про надання кредиту) №71483653 від 26.04.2025, якою домовилися про реструктуризацію погашення позичальником заборгованості, що утворилася на дату укладення цієї додаткової угоди в сумі 11900,00 грн на 120 днів. Сторони також домовилися, що позичальник сплачує кредитодавцю суму заборгованості частинами за наступним графіком: 04.06.2025 - 2380,00 грн, 04.07.2025 - 2380,00 грн, 03.08.2025 - 2380,00 грн, 02.09.2025 - 2380,00 грн, 02.10.2025 - 2380,00 грн (а.с.30-31). Додаткова угода підписана [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора. Вказані обставини стверджуються копією додаткової угоди (а.с.30, 31). Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Частиною першою статті 627 ЦК України, визначено, що у відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір у якому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору та який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, отже кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» установлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абзац 3 ч.1). Згідно з довідкою про ідентифікацію, відповідно до договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», [PERSON] ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» шляхом використання одноразового ідентифікатора, що є аналогом електронного підпису при укладенні кредитного договору №71483653, одноразовий ідентифікатор '20678, електронна пошта timofeevaraisa65@gmail.com, на яку направлено одноразовий ідентифікатор 26.04.2025; договору №15082281 одноразовий ідентифікатор '01602, направлено одноразовий ідентифікатор 04.06.2025; ідентифікація клієнта проведена 16.04.2025 07:42:02 за посередництвом системи BankID НБУ: sensebank (а.с.33) Тобто, кредитний договір та додаткову угоду [PERSON] підписано електронним підписом, одноразовим ідентифікатором, що свідчить про прийняття ним умов договору щодо розміру, строку кредитування, процентної ставки, розміру штрафних санкцій та взяття на себе зобов`язань, передбачених умовами договору, а також умов договору про реструктуризацію боргу за кредитним договором (а.с.29,31,33) Суд вважає, що вказаний договір укладено саме з [PERSON] , оскільки без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. Таким чином, доводи представника відповідача про те, що [PERSON] договір з первісним кредитором не укладав не знайшли свого підтвердження та спростовані дослідженими доказами. Первісний кредитор ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» є фінансовою, а не банківською установою. Зважаючи на положення Закону України «Про платіжні послуги», інформаційний лист платіжного сервісу (платіжної системи), через який здійснювалося перерахування коштів, є первинним обліковим документом, що підтверджує факт здійснення платіжної операції та всі її реквізити (а.с.34зв). Згідно з платіжної інструкції № b34f6075-eeab-452a-89e3-d98a02035fc9 від 26.04.2025 року, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», перерахувало 26.04.2025 на карту № [NUMBER] отримувачу [PERSON] 7000,00 грн, фінансові послуги надало ТОВ «ФК «Фінекспрес» (а.с.34) Саме такий номер картки для зарахування коштів зазначено у кредитному договорі №71483653 від 26.04.2025, що укладений ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» з [PERSON] (а.с.29). Отже, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої зобов`язання за Кредитним договором та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку № [NUMBER] , яку він зазначив при оформленні кредиту. Вказана операція підтверджується довідкою від 15.01.2026 та інформацією, наданою АТ КБ «ПриватБанк», з якої вбачається, що банківська картка № [NUMBER] емітована та видана на ім`я відповідача та згідно з випискою про рух коштів по рахунку відповідача 26.04.2025 року на зазначену картку зараховано грошові кошти в сумі 7000,00 грн (а.с.83-84). Суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, а тому є всі підстави стверджувати, що [PERSON] отримав від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 26.04.2025 7000 грн. кредитних коштів та скористався ними на власний розсуд. Доказів на спростування вказаного відповідач не надав, тому твердження представника відповідача щодо зарахування на картку [PERSON] кредитних коштів суд відхиляє. Доказів повернення тіла кредиту в повному обсязі, відповідачем суду не надано. 16.10.2025 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу №16/10/25, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.35-39). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №16/10/25-02 від 16.10.2025 року, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про надання коштів у кредит №71483653 від 26.04.2025 (а.с.40 зв.) Зборгованість [PERSON] за кредитним договором №71483653 від 26.04.2025 становить 20720,00 грн, із них: 7000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 1050,00 грн сума заборгованості за відсотками, 1050,00 грн - сума заборгованості за комісією, 11620,00 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою (а.с.40) Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема п. 1 ч. 1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц. Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. За змістом ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Позивачем надано договір факторингу, який оформлений та підписаний належним чином, витяг з реєстру боржників, частково реєстр боржників, платіжну інструкцію про перерахування узгодженої суми за договором факторингу, зокрема відносно боржника [PERSON] (а.с.40, 41зв, 42). Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У постанові Верховного Суду від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 Як зазначено, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Таким чином у суду відсутні підстави ставити під сумнів укладений договір факторингу та реєстр боржників, у зв`язку з чим суд вважає, що ТОВ «Фінпром Маркет» має право вимоги від боржника [PERSON] заборгованості, що утворилася на підставі кредитного договору №71483653 від 26.04.2025. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами суд зазначає наступне. За вимогами із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Як визначено в ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Частиною 1 статті 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно розрахунку заборгованості за Договором №71483653 від 26.04.2025 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, вбачається, що станом на 17.10.2025 заборгованість [PERSON] за цим кредитним договором складає 20720 грн, з яких: 7000 грн. - сума тіла кредиту, 1050,00 грн - сума нарахованих процентів, 1050,00 грн - сума заборгованості за комісією, 11620,0 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою (а.с.32-36). За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Отже, за приписом зазначеної статті нарахування процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку користування кредитом. Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, крім ст. 1048 ЦК України, і самим Договором. Аналіз викладених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018року у справі № 202/4494/16-ц). Проценти за «користування кредитом» нараховані після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження N12-16гс22). Судом встановлено, що за Договором 71483653 від 26.04.2025 відповідач отримав кредит в сумі 7000,00 грн, зобов`язання за кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків та комісії відповідач не виконав. Також суд враховує, що 04.06.2025 [PERSON] було сплачено товариству з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» 2380,00 грн в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту. Вказані обставини визнані позивачем та зазначені у розрахунку заборгованості за кредитним договором сформованому 17 жовтня 2025 року товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (а.с.20-21). Призначення платежу, в рахунок чого була сплачена ця сума, в розрахунку заборгованості не зазначено. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитом в розмірі 1050,00 грн нараховані з 26.04.2025 по 25.05.2025, тобто у межах строку кредитного договору (а.с.32-35). Відповідно до п. 2.2 кредитного договору від 26.04.2025, [PERSON] проінформований про основні умови кредитування, а саме: тип кредиту, валюту кредиту, суму, строк кредитування, а також поінформований про орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту, порядок повернення кредиту. Договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором 26.04.2025 00:34:12 (а.с.33). З розрахунку заборгованості за договором №71483653 від 26.04.2025, станом на 17.10.2025 року вбачається, що заборгованість [PERSON] за відсотками становить 1050,00 грн (а.с.20-22). З вказаного розрахунку судом встановлено, що з 26.04.2025 по 25.05.2025 відсотки відповідачу було нараховано виходячи з розміру відсоткової ставки 0,5 % на день. Судом встановлено, що позивачем було нараховано відсотки у межах дії договору, після закінчення строку дії договору позивач не здійснював нарахування відсотків, що відповідає вимогам закону. Розмір денної процентної ставки відповідав умовам договору та вимогам ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування». Таким чином, вимога представника позивача щодо стягнення з відповідача тіла кредиту та відсотків за користування кредитом правомірна. Згідно розрахунку заборгованості за Договором №71483653 від 26.04.2025 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, вбачається, що станом на 17.10.2025 заборгованість [PERSON] складається: 7000 грн. - сума тіла кредиту, 1050,00 грн - сума нарахованих процентів, на загальну суму 8050 грн (а.с.32-36). Разом з тим, враховуючи, що при погашенні заборгованості не було вказано призначення платежу чи за тіло кредиту, чи за проценти, комісію, пеню, враховуючи часткове виконання кредитного договору та сплати кредитних коштів відповідачем на погашення заборгованості в розмірі 2380,00 грн, судом проведено розрахунок суми, яка підлягає до стягнення з відповідача, а саме - 5670,00 грн: 8050 грн (загальна сума боргу: тіло кредиту та проценти) - 2380 грн (сплачена відповідачем сума заборгованості) = 5670 грн. (сума, яку необхідно стягнути з відповідача в погашення заборгованості за кредитним договором) Стосовно вимог позивача щодо стягнення комісії, суд дійшов такого. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення за кредитним договором 1050,00 грн комісії, суд зазначає наступне. Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 8 Закону України« Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Як встановлено судом з умов договору п. 2.2.4, комісія пов`язана з наданням кредиту: 15% від суми кредиту та дорівнює 1050,00 грн (а.с.23 зв). Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 666/4957/15-ц вказано, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №204/224/21 у постанові від 06 листопада 2023 року, дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Надаючи оцінку вказаним твердженням, суд зазначає таке. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у своїх постановах формує єдину судову практику, надаючи обов`язкові для всіх правові позиції та висновки щодо застосування норм права, що забезпечує сталість та однаковість у правосудді, а ці висновки є важливим джерелом для судів нижчих інстанцій та інших суб`єктів владних повноважень . Верховний Суд у вказаній постанові зокрема зазначив, що у кредитному договорі не лише потрібно зазначити перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, а й надати докази їх понесення. У кредитному договорі від 26.04.2025 кредитодавцем фактично встановлено сплату комісії за надання кредиту, не зазначивши, за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, позивачем не надано. Разом із тим, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід. Суд зазначає, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Приймаючи до уваги те, що у кредитному договорі ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» не зазначило та не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця пов`язаних з видачею кредиту, суд дійшов висновку, що положення п. 2.2.4 кредитного договору № 7148653 від 26.04.2025 є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 ЗУ «Про споживче кредитування», а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1050,00 грн комісії задоволенню не підлягають. Щодо правомірності вимог про стягнення заборгованості за пенею суд зазначає таке. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З матеріалів справі вбачається, що кредитний договір №71483653 укладено 26.04.2025, тобто у період дії воєнного стану, а тому суд приходить до висновку, що у кредитодавця були відсутні законні підстави для нарахування пені. Таким чином, позивачу в стягненні неустойки (пені) в сумі 1050,00 грн слід відмовити. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Підсумовуючи викладене, приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти, зобов`язання з повернення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами в повному обсязі не виконав, належних та допустимих доказів щодо спростування доводів позивача суду не надав, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором правомірні та підлягають частковому задоволенню на загальну суму в розмірі 5670,00 грн, з розрахунку: 8050 грн (загальна сума боргу: тіло кредиту та проценти) - 2380 грн (сплачена відповідачем сума заборгованості) = 5670 грн. (сума, яку необхідно стягнути з відповідача в погашення заборгованості за кредитним договором) В частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії та пені слід відмовити. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1,2 стаття 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 20720 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 5670,00 грн, що становить 27,36% від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 662,80 грн. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до договору №25-08/25/ФП від 25.08.2025 про надання правової допомоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» та адвокат «Ткаченко Юлія Олегівна» уклали договір, за умовами якого остання зобов`язалася надати правову допомогу при зверненні до суду та розгляді в суді цивільної справи. Згідно з витягу з акту №5ФП від 25.08.2025 приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП від 25.08.2025, адвокат «Ткаченко Юлія Олегівна» надала Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» правову допомогу, а саме: вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів / доказів (у разі відсутності у клієнта необхідних документів) для формування позовної заяви вартість 500 грн, судовий супровід у суді -4000 грн. Всього 4500 грн (а.с.46 зв) Відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів №579939288.1 від 27.10.2025 ТОВ «Фінпром Маркет» перерахував [PERSON] 130500 грн оплати згідно з акту №5ФП від 21.10.2025 приймання наданої правової допомоги за договором про надання правової допомоги №25-08/25/ФП від 25.08.2025 без ПДВ (а.с.48 зв) Судом установлено, що сума витрат відповідно до витягу з акту приймання передачі наданої правової допомоги становить 4500 грн. За приписами п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки позов задоволено частково, витрати, які поніс позивач на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог на суму 1231,20 грн, що складає 27,36 % від 4500,00 грн. На підставі наведеного, ст.247,263-265,273,279,354 ЦПК України, суд,

Outcome: partial