Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить стягувати з відповідача [PERSON] щомісячно аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) і до закінчення сином навчання, але не більше, як до досягнення ним 23 років. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач [PERSON] являється батьком [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом, виданим Біляївським районним судом Одеської області, ухваленим у справі № 496/5455/20, з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [INFO] дитині виповнилось 18 років, але син продовжує навчання у вищому учбовому закладі, у зв`язку з чим потребує додаткових витрат на своє утримання. Станом на сьогоднішній день [PERSON] навчається у відокремленому структурному підрозділі «Одеський фаховий коледж комп`ютерних технологій Одеського національного університету імені І.І. Мечникова» за спеціальністю «Галузеве машинобудування». Термін закінчення учбового закладу 30.06.2026 року. У зв`язку з продовженням навчання значно збільшилися витрати по утриманню дитини, що пов`язані з придбанням учбового матеріалу, спеціального одягу, продуктів харчування тощо. Окрім того, дитина навчається на денній формі навчання та через відсутність гуртожитку щоденно добирається до учбового закладу, що, в свою чергу, також значно збільшує розмір витрат на її утримання. Відповідач матеріальної допомоги на навчання сина не надає, хоча має таку можливість, оскільки служить в лавах ЗСУ. За таких обставин вона змушена звернутись з даним позовом до суду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, а від її представника [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона вказала, що просить суд провести судове засідання без участі сторони позивача, не заперечує проти позиції відповідача щодо перерахування аліментів особисто на рахунок повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проте погодився сплачувати аліменти на утримання сина на його особистий рахунок, відкритий у банківській установі. Приймаючи до уваги заяви представника позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні установлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Судовим наказом від 21.01.2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.12.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Зазначений судовий наказ знаходився на примусовому виконанні у Біляївському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ВП № 64385372, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження від 04.02.2021 року (а.с. 6). [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років, проте він продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує додаткових коштів на своє утримання, зокрема, на придбання учбового матеріалу, спеціального одягу, продуктів харчування, проїзд та ін. Із довідки Відокремленого структурного підрозділу «Одеський фаховий коледж комп`ютерних технологій Одеського національного університету імені І.І. Мечнікова» від 20.10.2025 року № 4568 убачається, що [PERSON] є студентом ІV курсу денної, бюджетної форми навчання Відокремленого структурного підрозділу «Одеський фаховий коледж комп`ютерних технологій Одеського національного університету імені І.І. Мечнікова». Спеціальність 133 «Галузеве машинобудування». Термін навчання з 01.09.2022 року по 30.06.2026 року (а.с. 7). Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.02.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 141 СК України установлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. За змістом частини першої статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, у разі припинення якого право на утримання припиняється. Навчання, крім побутових витрат, також потребує коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Визначаючи розмір аліментів суд приймає до уваги те, що дитина проживає разом з матір`ю, відповідач є батьком дитини, яка продовжує навчання, проте матеріальну допомогу сину не надає, хоча останній потребує такої допомоги у зв`язку із навчанням, позов визнав, та погодився сплачувати аліменти на особистий рахунок дитини, зважаючи на те, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги, в т.ч. з боку батька, зокрема, на витрати, пов`язані з проїздом до навчального закладу, витрати на навчання (канцелярські товари), харчування, одяг та взуття, приймаючи до уваги матеріальне становище позивачки та відповідача, а також те, що батьки зобов`язані утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання до досягнення нею двадцяти трьох років, а тому вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь повнолітнього сина щомісячно аліменти на його утримання у зв`язку з продовженням ним навчання, у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) і до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення ним 23 років, як того просив відповідач, і з чим погодилася позивачка. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, з урахуванням чого суд вважає за необхідне визначити дату початку стягнень з дати звернення до суду, а саме з 14.11.2025 року. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, частиною шостою статті 141 ЦПК України установлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору. Відповідач [PERSON] надав суду копію військового квитка серії [NUMBER] , відповідно до якого він являється військовослужбовцем Збройних Сил України. Пунктом дванадцятим частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, військовослужбовці - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Зважаючи на те, що спір у даній справі не пов`язаний із порушенням прав відповідача з виконання військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків, відповідно у цьому випадку відсутні підстави для звільнення його від сплати судового збору, а тому на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 к.

Outcome: approved