Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує на те, що йому на підставі Договору дарування посвідченого державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Ласурія Я.О. зареєстрованого в реєстрі за № 7-856 від 07.10.2020 року на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Однак за зазначеною адресою він не проживає понад десяти років, добровільно з реєстрації не знімається. Оскільки факт реєстрації відповідача за вказаною вищезазначеної адресою порушує права позивача щодо користування та розпорядження майном, зобов`язує сплачувати додаткові комунальні послуги за сторонню особу, просить суд задовольнити позовні вимоги, та ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 09.09.2025 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача, та проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, направлялось повідомлення за місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Договору дарування посвідченого державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Ласурія Я.О. зареєстрованого в реєстрі за № 7-856 від 07.10.2020 року. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] є зареєстрованим [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № Г3-181659-ф/о від 29.07.2025 року. Однак, судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] понад десяти років. Даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи оригіналом Акту про встановлення фактичного місця проживання, складеного ТОВ «КК «Клевер» та Довідкою № 178 від 25.08.2025 року виданою ТОВ «КК «Клевер», з яких вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований, але не проживає більше шести місяців за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, здавати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Однак, судом встановлено, що факт реєстрації відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] порушує права [PERSON] , як законного власника свого майна, щодо користування та розпорядження вказаним житлом, зобов`язує сплачувати додаткові комунальні послуги за сторонню особу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази в підтвердження викладених обставин є належними, допустимими, а в своєї сукупності достатніми для задоволення даного позову, а тому слід визнати відповідача таким, що втратив право на користування вказаним вище житлом. На підставі наведеного,

Outcome: approved