Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»Степанчук О.А. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 07.05.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z62.00406.005229190. 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК» Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №07072023, за умовами якого право грошової вимоги за кредитним договором №Z62.00406.005229190, укладеним з [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 104718,19 грн., яка складається з наступного: 46990,31 грн. за основним боргом, 17137,49 грн. за відсотками; 40590,39 грн. за комісіями. Посилаючись на викладені обставини, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №Z62.00406.005229190 від 07.05.2019 в сумі 104718,19 грн.. Ухвалою судді від 17.11.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі, проти винесення заочного рішення суду не заперечував, про що зазначив у позовній заяві. Відповідачка, належним чином повідомлена в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що 07.05.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування№Z62.00406.005229190, який є змішаним договором кредиту і страхування, за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 71200 грн. зі сплатою страхового внеску 9286,86 грн. строком до 07.05.2022 (36 місяців) та зобов`язалась повернути кредит, сплатити відсотки (процентна ставка змінювана 15% річних)(а.с.5). Відповідачка була ознайомлена з паспортом споживчого кредиту, що засвідчила особистим підписом (а.с.6). Згідно з ордером-розпорядженням АТ «Ідея Банк» перераховано на рахунок відповідачки кредитні кошти в сумі 61913,04 грн. (а.с.9). Відповідачка користувалась кредитними коштами, здійснювала погашення кредиту, однак не в повному обсязі, про що свідчить виписка за період з 07.05.2019 по 07.07.2023 (а.с.10-13). Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором №Z62.00406.005229190 має заборгованість в сумі 104718,19 грн., яка складається з наступного: 46990,31 грн. за основним боргом, 17137,49 грн. за відсотками, 40590,39 грн. за комісіями (а.с.14). 07.07.2023 між ТОВ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК» Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №07072023, за умовами якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, у тому числі право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачкою на суму 104718,19 грн., про що свідчить реєстр боржників № 2 (а.с.15-20). За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного договору між відповідачкою та АТ «Ідея Банк», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем який набув прав вимоги за вищевказаним договором про надання фінансового кредиту за договорами відступлення прав вимоги. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачкою не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсними не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним увстановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладені обставини, з відповідачки на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягає стягненню сума заборгованості за основним боргом 46990,31 грн. та за відсотками 17137,49 грн.. Що стосується вимог про стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями, суд зазначає наступне. При укладенні кредитного договору сторони узгодили, що в додатку № 1 до Договору, що є невід`ємною частиною договору викладено детальний розпис складових кредиту, графік платежів та сум комісійної винагороди (п.4 договору). У додатку № 1 до договору зазначено, з відповідачки підлягає стягненню плата за обслуговування кредитної заборгованості 2,5% щомісячно від початкової суми. Як вбачається з п.5 Додатку з відповідачки підлягають стягненню супутні послуги, як зазначено інші послуги банку. У довідці-розрахунку вказано, що сума комісій становить 40590,39 грн. Однак, в розрахунку заборгованості не зазначено, на підставі якого пункту Договору здійснювалось нарахування вказаних комісій. З додатку до договору не зрозуміло, що саме входить до інших послуг банку, що підлягають стягненню з відповідачки. Умови щодо стягнення саме комісій у кредитному договорі сторонами не узгоджені. Таким чином суд позбавлений можливості надати повноцінну оцінку правомірності нарахування заборгованості за комісіями. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»» до [PERSON] в частині стягнення заборгованості за комісіями задоволенню не підлягають. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором №Z62.00406.005229190 від 07.05.2019 в сумі 64127,80 грн., яка складається з наступного: 46990,31 грн. за основним боргом, 17137,49 грн. за відсотками. Згідно ч.1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково (на 61%) тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1847,08 грн.

Outcome: partial