Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на те, що 21.08.2020 року [PERSON] уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (надалі за текстом - ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») Договір про надання споживчого кредиту № 2809563, відповідно до умов якого отримав кредит на суму 7850,00 грн та на строк 30 днів зі сплатою процентів за користування ним. В свою чергу 21.04.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (надалі за текстом - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») було укладено договір відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021, згідно умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передало (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі боржників, згідно Витягу з Реєстру боржників, в якому зазначена грошова вимога до боржника [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 2809563 від 21.08.2020 року. Однак, після настання терміну повернення кредиту, відповідачем у встановлений строк не була погашена заборгованість за зазначеним кредитним договором, яка станом на дату подання позову - 12.08.2025 року становить 25748,00 грн, з яких 7850,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, а 17898,00 грн - заборгованість за процентами. У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідача позов шляхом подання до суду через свого представника - адвоката Усенка М.І. з використанням системи «Електронний суд» позовної заяви, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 2809563 від 21.08.2020 року в загальному розмірі 25748,00 грн, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. Також позивачем до позовної заяви додано доказ надсилання іншому учаснику справи - відповідачу копій поданих до суду документів у паперовій формі листом з описом вкладення, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та абзацу другого ч.1 ст. 177 ЦПК України, а саме копію опису (Ф.107) вкладення до поштового відправлення 0505353700116 (а.с.22) на ім`я [PERSON] від 15.08.2025 року та копію списку «677 (14.08.2025)» згрупованих відправлень «Пріоритетний» (ф. 103А) АТ «Укрпошта» (а.с.22 на звороті-24), в якому під № 13 наявні відомості про рекомендоване поштове відправлення № 0505353700116 надіслане відповідачу та копії фіскального чеку (а.с.22 на звороті) про оплату послуг за пересилання. При цьому, згідно долученої судом до матеріалів справи роздруківки із сервісу https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html (а.с.67) з інформацією щодо стану доставки відправлення № 0505353700116 останнє 02.09.2025 року було повернуто поштою відправнику неврученим за закінченням встановленого терміну зберігання. Окрім того, в змісті позовної заяви представник позивача також заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. 21.08.2025 року ухвалою Балтського районного суду Одеської області (а.с.32-33) дана справа була передана за територіальною підсудністю до Кодимського районного суду Одеської області. 17.09.2025 року матеріали цивільної справи надійшли поштою до Кодимського районного суду Одеської області (а.с.39). 26.09.2025 року ухвалою суду (а.с.43-44) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали направлено сторонам у відповідності до вимог ст. 190 ЦПК України та отримано позивачем і його представниками та відповідачем, у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до їх електронних кабінетів 27.09.2025 року, про що свідчать довідки про доставку електронного документа (а.с.45-48). 13.10.2025 року представник відповідача - адвокат Калінін С.К. подав через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву (відзив), в якому останній просив суд позов задовольнити частково стягнувши заборгованість у розмірі 7850,00 грн посилаючись на ті обставини, що відсотки пред`явленні до стягнення з відповідача нараховані поза межами 30 денного строку дії кредитного договору / строку кредитування, який скінчився 20.09.2020 року. В свою чергу пункт кредитного договору, відповідно до якого нарахування відсотків за кредитом може бути автоматично продовжено без згоди споживача на 90 календарних днів поспіль суперечить нормам Закону України «Про захист прав споживачів» та є несправедливим по відношенню до позичальника. Тому представник відповідача вважає, що до повернення в рахунок заборгованості за кредитним договором повинна становити сума 7850,00 грн. Крім того, представником відповідача у відповідності до положень ч.5 ст. 137 ЦПК України заявлене клопотання про зменшення витрати на професійну правничу допомогу обґрунтоване посиланням на те, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн (доказів оплати яких до позову не додано) є не співмірними зі складністю справи та є вочевидь завищеною вартістю, яка не відповідає обсягу наданих послуг та розумності і справедливості. В свою чергу представником відповідача заявлено про стягнення з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4170,73 грн, тобто пропорційно до частини позовних вимог в задоволенні якої представник відповідача просить відмовити від розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. В свою чергу до самого відзиву додано докази його надсилання іншому учаснику справи - позивачу в електронній формі з використанням системи «Електронний суд», у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та пункту 2 ч.5 ст. 178 ЦПК України, а саме квитанцію № 4754605 про доставку 13.10.2025 року документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС. 24.10.2025 року представник позивача - адвокат Усенко М.І. з використанням системи «Електронний суд» подав додаткові пояснення, яке фактично є відповіддю на відзив, в яких останній підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та зазначив, що при укладенні кредитного договору сторонами було погоджено всі істотні умови, зокрема сплату процентів. Тому вважає нараховані проценти станом на 19.09.2020 року є цілком правомірними, відповідно до умов договору, а саме пункту 1.5.2, за стандартною ставкою, оскільки позичальник продовжував користування кредитними коштами після здійснення оплати, що призвело до пролонгації строку користування. Підписанням електронним одноразовим ідентифікатором позичальник погодився з умовами даного Договору. Також представником позивача надано пояснення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, згідно яких вважає, що надані докази підтверджують розмір цих витрат саме в розмірі 8000,00 грн є на думку позивача розумними та доведеними, а доводи представника відповідача з приводу їх не співмірності і захищеності не є обґрунтованими. Крім того, представником позивача у відповідності до положень ч.5 ст. 137 ЦПК України заявлене клопотання про зменшення витрати на професійну правничу допомогу обґрунтоване посиланням на те, що витрати на професійну правничу допомогу заявлені представником відповідача - адвокатом Калініним С.К. у поданому відзиві є значно завищеними, оскільки написання відзиву та супровід даної справи не потребує значної кількості часу і зусиль. В свою чергу до самих додаткових пояснень (відповіді на відзив) додано докази її надсилання іншому учаснику справи - відповідачу і його представнику - адвокату Калініну С.К., у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43, пункту 2 ч.5 ст. 178 та ч.3 ст. 179 ЦПК України, а саме квитанції № 4865031 і 4865032 про доставку 24.10.2025 року документів до зареєстрованих Електронних кабінетів Користувачів ЄСІТС. У встановлений судом строки відповідач не скористався своїм процесуальним правом учасника справи, а саме заперечення не подав. У зв`язку з чим та після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. 21.08.2020 року о 00:25:52 годині [PERSON] уклав з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» в електронній формі Договір про надання споживчого кредиту № 2809563 (а.с.11-12) шляхом його підписання, разом із Графіком платежів (а.с.12 на звороті), який є Додатком №1 до нього, і Паспортом споживчого кредиту (а.с.10), із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «А598048», відповідно до якого відповідач отримав кредит на суму 7850,00 грн на строк кредитування 30 днів, тобто до 20.09.2020 року, із зобов`язання сплати процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою 1.62 % в день від суми кредиту, яка застосовується у межах строку надання кредиту - 30 днів (тобто без пролонгації) у разі здійснення споживачем повного погашення заборгованості у згаданий строк, та за стандартною процентною ставкою 1,90 % в день від суми кредиту, яка застосовується у межах строку надання кредиту - 30 днів, у разі не здійснення споживачем повного погашення заборгованості у згаданий строк, та у межах повного строку, у разі якщо відбулось продовження строку користування кредитом відповідно до пунктів 4.1-4.6 договору, а також у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення. Водночас із цим у пункті 4.1 цього договору (а.с.11 на звороті) сторонами було узгоджено, що строк кредиту може бути продовжений на кількість днів, зазначену в пункті 1.4 договору (тобто 30 днів), якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2-4.5 договору. В свою чергу у пункті 4.3 цього договору (а.с.11 на звороті) сторонами було узгоджено, що пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. При цьому, пунктом 2.1 цього договору (а.с.11) його сторонами було узгоджено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Кредитні кошти в розмірі 7850 грн були успішно переказані 21.08.2020 року на картку з маскою [NUMBER] , що підтверджує лист-повідомлення ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 18.07.2025 року за Вих. № 5731-ВП (а.с.13). В свою чергу інформація надана суду АТ КБ «ПриватБанк» за № 20.1.0.0.0/7-251008/66371-БТ від 12.10.2025 року, на виконання ухвали суду від 29.09.2025 року (а.с.49-50), підтверджує те, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 21.08.2020 було здійснено переказ коштів в сумі 7850,00 грн. 19.09.2020 року, тобто в останній 30 день строку на який був наданий кредит, [PERSON] оплатив ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» проценти за користування кредитом в сумі 3803,33 грн, про що свідчить зміст картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) (а.с.14) та згадане визнавалось представником позивача у змісті поданого відзиву, а саме на його 12 сторінці. Внаслідок чого, у відповідності до умов пунктів 1.4, 4.1 і 4.3 кредитного договору, відбулось продовження строку кредиту (пролонгація) на 30 днів, тобто до 19.10.2020 року. При цьому, проценти в цей строк вже нараховувались за стандартною процентною ставкою 1,90 % в день від суми кредиту, що становила 149,15 грн в день (7850,00 грн / 100% Х 1,90 % = 149,15 грн) Однак, в подальшому у порушення положень договору відповідач [PERSON] користуючись наданими йому коштами не виконав свої кредитні зобов`язання, а саме не повернув отриманих коштів (тіло кредиту), а також не сплатив проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим станом на дату подання позову - 12.08.2025 року за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість в сумі 25748,00 грн, з яких 7850,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, а 17898,00 грн - заборгованість за процентами (які були нараховані за період з 21.08.2020 року по 20.04.2021 року), про що свідчить картка обліку Договору (розрахунок заборгованості) (а.с.13 на звороті-16). 21.04.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021 (а.с.16 на звороті-18), згідно умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, що підтверджується витягом з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021 від 21.04.2021 року (а.с.18 на звороті), в якому під № 3339 зазначена грошова вимога до боржника [PERSON] за кредитним договором № 2809563 від 21.08.2020 року, а також копія акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 21.04.2021 року до згаданого договору (а.с.18 на звороті). Відповідно до платіжної інструкції АТ «Райффайзен Банк» № 29846 від 21.04.2021 року (а.с.19) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було здійснено оплату ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за Договором відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021 від 21.04.2021 року. При цьому, з метою досудового врегулювання спору позивач склав відповідачу досудову вимогу від 12.08.2025 року за Вих. № 20655474 (а.с.19) про виконання зобов`язання за кредитним договором № 2809563 шляхом негайного погашення заборгованості в сумі 25748,00 грн, з попередженням про те, що у разі невиконання цієї вимоги буде здійснено звернення до суду. Водночас суд відзначає, що позивачем суду не надано доказів отримання відповідачем цієї досудової вимоги та/або принаймні її дійсного відправлення поштою. 15.08.2025 року копія згаданої вимоги позивачем була надіслана відповідачу рекомендованим поштовим відправленням № 0505353700116 разом з позовною заявою, що підтверджує опис вкладення до поштового відправлення № 0505353700116 (а.с.22), в якому вона зазначена під № 14. Нормативно-правове застосування Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону, регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, ч.1 ст. 3 Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно абзацу першого ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Також у відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Висновки суду - щодо обґрунтованості позову Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 2809563 від 21.08.2020 року, укладеним з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», щодо повернення тілу кредиту та сплати відсотків за користування кредитом в повному обсязі, то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до [PERSON] ґрунтуються на законі та укладених договорах, а відтак є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню в частині вимоги про стягнення заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в сумі 7850,00 грн, але частковому задоволенню в частині вимоги про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 4474,50 грн, що разом становить 12324,50 грн, з огляду на наступне. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Калінін С.К. в поданому відзиві на позовну заяву заперечує обґрунтованість здійсненого нарахування відсотків за користування кредитом поза межами 30 денного строку користування, які пред`явленні позивачем до стягнення в позові. Із картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) доданої до позовної заяви (а.с.13 на звороті-16) вбачається, що за кредитним договором № 2809563 від 21.08.2020 року відсотки боржнику [PERSON] були нараховані за період з 21.08.2020 року по 20.04.2021 року. Однак, у пункті 1.4 кредитного договору його сторонами було узгоджено ту умову, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 20.09.2020 року. Водночас у пунктах 1.4, 4.1 і 4.3 кредитного договору його сторонами також було узгоджено можливість продовження строку кредиту на 30 днів у разі здійснення споживачем платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. 19.09.2020 року, тобто в останній 30 день строку на який був наданий кредит, [PERSON] оплатив ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» проценти за користування кредитом в сумі 3803,33 грн, яка становить розмір відсотків за користування кредитом за 30 днів із розрахунку застосування зниженої процентної ставки 1.62 % в день від суми кредиту. Відтак відбулось продовження строку кредиту (пролонгація) на 30 днів, тобто до 19.10.2020 року. Тому суд вважає обґрунтованою частину вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами терміном 30 днів пролонгації строку кредитування в період з 20.09.2020 року по 19.10.2020 року із розрахунку застосування стандартної процентної ставки 1,90 % в день від суми кредиту - 149,15 грн в день, що становить 4474,50 грн (149,15 грн Х 30 днів = 4474,50 грн). Після зазначеного [PERSON] не здійснив жодного платежу ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» щодо сплати кредитної заборгованості, що підтверджує зміст картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) доданої до позовної заяви (а.с.13 на звороті-16). Таким чином 20.10.2020 року строк дії кредитного договору / строку кредиту за кредитним договором № 2809563 від 21.08.2020 року закінчився. У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18) відзначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому посилання представника позивача у додатковому поясненні на умови пункту 1.5.2 кредитного договору щодо продовження нарахування процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,90 % в день від суми кредиту у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 ч.1 ст. 1048 ЦК України, безпідставні. У зв`язку з чим суд вважає, що обґрунтованим є стягнення з відповідача [PERSON] відсотків за користування кредитом в період з 20.09.2020 року по 19.10.2020 року в розмірі 4474,50 грн, а заявлений позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до стягнення з відповідача розмір заборгованості нарахованої за відсотками в період після 20.10.2020 року до 20.04.2021 року є безпідставними, а тому задоволенню не підлягає. У змісті відзиву на позовну заяву (на його 11 сторінці) представник відповідача [PERSON] - адвокат Калінін С.К. заперечував проти стягнення процентів за користування кредитом, серед іншого, з посиланням на те, що пролонгація строку договору є несправедливою внаслідок відсутності на неї згоди позичальника. Однак, суд не погоджується з даним твердженням представника відповідача, оскільки у змісті кредитного договору № 2809563 від 21.08.2020 року його сторонами було узгоджено умови щодо пролонгації строку кредиту, а саме у пунктах 1.4, 4.1 і 4.3. Тому здійснюючи підписання договору з такими умовами позичальник [PERSON] погодився з ними та прийняв їх, тобто надав свою згоду. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). - щодо судових витрат Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 2422,40 грн, згідно платіжної інструкції (безготівковий переказ в національній валюті) АТ «Райффайзен Банк» від 19.08.2025 року № 17908 (а.с.26). Стосовно витрат, пов`язаних з розглядом справи, - на професійну правничу допомогу, судом встановлені наступні обставини. Згідно абзаців 1 і 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Аналогічний висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2020 року справа № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18). Відповідно до копії договору про надання правничої допомоги №0107 (а.с.20 на звороті), укладеного 01.07.2025 року між позивачем ТОВ «ФК « Кредит-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет», керівником якого є адвокат Усенко М.І., копії акту №902 наданих послуг від 05.08.2025 року (а.с.20 на звороті), в якому зазначено, що розмір наданих послуг складає 8000,00 грн. Таким чином матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката в суді першої інстанції, зокрема для складання позовної заяви і подання її до суду. Згідно копії договору про надання професійної правничої (правової) допомоги, укладеного 02.10.2025 року між відповідачем [PERSON] та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери», керівником якого є адвокат Калінін С.К., з додатком № 1 до нього, акту виконаних робіт (наданих послуг) від 13.10.2025 року, який є додатком № 2 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги, укладеного 02.10.2025 року, розмір наданих послуг складає 6000,00 грн. Таким чином матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем послуг адвоката в суді першої інстанції, зокрема отримання усної консультації, вивчення та аналіз позовної заяви з додатком та складення відзиву на позовну заяву і подання його до суду. При цьому, представник відповідача [PERSON] - адвокат Калінін С.К. у відзиві на позовну заяву (відзиву) в порядку передбаченому ч.5 ст. 137 ЦПК України заявив клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, зазначаючи про їх не співмірність із складністю даної справи та завищеністю. В свою чергу представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - адвокат Усенко М.І. також у додатковому поясненні в порядку передбаченому ч.5 ст. 137 ЦПК України заявив клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, зазначаючи про їх завищеність. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19; пункт 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21). Водночас у пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 відзначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Однак, згідно загальних положень про розподіл судових витрат, передбачених пунктом 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. У пунктах 21-22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч.4 і 8 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України. Згідно ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995_004) та практику Суду як джерело права. В постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 наголошено на тому, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial