Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

у жовтні 2025 року представник позивача адвокат Герасимчук О.О. звернувся до Саратського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який зареєстровано 26 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 129. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 вересня 2015 року між [PERSON] було зареєстровано шлюб з [PERSON] (наразі після укладання шлюбу [PERSON] (далі відповідач [PERSON] ). У шлюбі у сторін народились доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Наразі діти сторін проживають разом з батьком. На початку сімейного життя шлюбні відносини позивача з відповідачем складалися добре, однак на даний момент подружжя разом не проживає, шлюбні відносини між сторонами припинились. Сторони перестали розуміти та любити один одного, проживати однією сім`єю, вести домашнє господарство, а також у них з`явились розбіжності в поглядах на сімейне життя, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, виховання дітей та ведення спільного побуту. Всі зусилля щодо знаходження компромісу між сторонами не дали жодних результатів, тому позивач вважає, що наразі немає можливості збереження сім`ї. На даний час, шлюб носить формальних характер та без фактичних сімейних відносин, а тому подальше сумісне життя, примирення, збереження між сторонами сім`ї, позивач вважає неможливим та таким, що суперечить його інтересам. Відтак, укладений між сторонами шлюб підлягає розірванню з таких підстав. Ухвалою судді Саратського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Герасимчук О.О. будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися. Від представника позивача адвоката Герасимчука О.О. надійшла заява, в якій він просить суд справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення у справі. Відповідачу [PERSON] судові виклики надсилались за адресою її місця реєстрації, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, однак відповідач до суду не з`явилася, будь-яких заяв або клопотань не подала. Згідно з пунктом 4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Окрім того, за правилами ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Отже, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не подав відзив. За положеннями ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105 СК України встановлює, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 26 вересня 2015 року, що підтверджується скріншотом актового запису про шлюб сформованого у застосунку Дія, актовий запис № 129. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] . Тому суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а тому вважає за необхідне розірвати шлюб, укладений між сторонами. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд дійшов таких висновків. Згідно з нормами ч.1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до вимог ч.3 ст.133 ЦПК України вказані витрати відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 17 вересня 2025 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Герасимчуком Олегом Олександровичем був укладений договір про надання правової допомоги, в якому відповідно до розділу 3 п.3.1., Клієнт сплачує Адвокату за надання правової допомоги гонорар в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень за розгляд справи в суді першої інстанції. Гонорар сплачується авансом в безготівковій формі на розрахунковий або картковий рахунок Адвоката. Приймаючи до уваги надані докази, суд вважає, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 гривень підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 гривень.

Outcome: approved