Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

У червні 2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Панков Дмитро Володимирович звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 грудня 2024 року о 20 год. 40 хв. по вул. В`ячеслава Чорновола, 43 в м. Вишневе Бучанського району Київської області, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault Duster», д.н.з. [NUMBER] , в порушення вимог п.16.11 ПДР України, не надав перевагу у русі транспортному засобу «Peugeot», д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок зазначеної ДТП вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень із матеріальними збитками. Власником пошкодженого транспортного засобу «Peugeot Partner», д.н.з. [NUMBER] згідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER] є [PERSON] . Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2025 року за справою №369/21306/24, Відповідача визнано винним в порушенні п.16.11 ПДР України і скоєнні ДТП, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на винуватця адміністративне стягнення у виді штрафу. Враховуючи те, що відповідальність водія автомобіля «Renault Duster», д.н.з. [NUMBER] була застрахована в АТ «Страхова компанія «Інго» за Полісом №224239156, то відповідно страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування на адресу потерпілої особи в розмірі 46770,00 грн. Однак, згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ №27/01-25 від 21 січня 2025 року складеного суб`єктом оціночної діяльності (ТОВ «Клевер Експерт») за зверненням Позивача, вартість відновлювального ремонту ТЗ «Peugeot Partner», д.н.з. [NUMBER] складає 129560,46 грн., а вартість послуг оцінювача з оцінки матеріального збитку складає 6000,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. Таким чином, різниця між вартістю ремонту, необхідного для відновлення пошкодженого автомобіля та страховою виплатою складає 82790,46 грн. та відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України покладається на особу яка, спричинила завдані пошкодження. На підставі викладеного, позивач звертається до суду та просить стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду у розмірі 82 790,46 грн., витрати на проведення незалежної оцінки у розмірі 6 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 20 968,96 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 червня 2025 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. У встановлений законом строк сторони заперечень щодо такого порядку не заявили. Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, ухвалу суду про відкриття провадження у справі не отримав, вказана кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Судом встановлено, що [PERSON] 12 грудня 2024 року о 20 год. 40 хв. вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, а саме: керуючи транспортним засобом «Renault Duster», д.н.з. [NUMBER] , по вул. В`ячеслава Чорновола, 43, в м. Вишневе Бучанського району Київської області, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Асканія на вул. Чорновола не надав перевагу в русі транспортному засобу «Peugeot», д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення. В результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, за що ст. 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2025 року по справі №369/21306/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. На час скоєння ДТП відповідальність власника транспортного засобу «Renault Duster», д.н.з. [NUMBER] була застрахована у АТ «Страхова компанія «Інго» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. АТ «Страхова компанія «Інго» за результатами розгляду заяви позивача прийняло рішення про виплату страхового відшкодування та здійснило відшкодування у розмірі 46770,61 грн., що підтверджується відповідною роздруківкою з рахунку [PERSON] . З метою визначення дійсного розміру заподіяного збитку, позивач замовив огляд пошкодженого транспортного засобу «Peugeot», д.н.з. [NUMBER] у суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт». На підставі огляду автомобіля позивача було складено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ №27/01-25 від 21 січня 2025 року. Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ №27/01-25 від 21 січня 2025 року, вартість відновлювального ремонту ТЗ Peugeot Partner, державний реєстраційний знак [NUMBER] складає 129560,46 грн. Таким чином позивачем визначено розмір різниці між вартістю ремонту, необхідного для відновлення пошкодженого автомобіля 129560,46 грн. - та страховою виплатою 46770,61 грн. = 82789,85 грн. Крім того, позивачем понесено витрати на складання оцінки заподіяного збитку у розмірі 6000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №13 від 16 січня 2025 року. Будь-яких доказів відшкодування позивачу завданої шкоди відповідачем суду не надано. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. 01 січня 2025 року вступив у дію новий Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-IX (далі Закон №3720-IX). Відповідно до підп. 14 п. 3 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону № 3720-IX встановлено, що дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами). А відтак, суд зазначає, що при вирішенні даного позову по суті застосуванню підлягають положення Закону, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (Закон № 1961-IV в реакції від 01.07.2024 року зі змінами до 01.01.2025 року, далі - Закон № 1961-IV). Так, цей Закон № 1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі ст. 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Судом встановлено, що АТ «Страхова компанія «Інго» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 46 770,61 грн.. Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ №27/01-25 від 21 січня 2025 року, вартість відновлювального ремонту ТЗ Peugeot Partner, державний реєстраційний знак [NUMBER] складає 129560,46 грн.. А відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту та страховою сумою у розмірі 82 789,85 грн. (129 560,46 46 770,61 = 82 789,85). Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані з проведенням оцінки вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу у розмірі 6000,00 грн., які оплачені [PERSON] на користь ТОВ «Клевер Експерт», що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 13 від 16 січня 2025 року. Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 20 000 суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача [PERSON] представляв адвокат Панков Дмитро Володимирович на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ДІІ № 1981737. Згідно з частинами 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Положення ч. 5 ст. 137 ЦПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Від відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно неспівмірності заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із судовим розглядом справи, не надходило. Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано наступні докази: копію Договору №137/Ю/25 про надання правової допомоги від 13 лютого 2025 року; копію Додаткової угоди №1 до Договору №137/Ю/25 про надання правової допомоги від 13 лютого 2025 року; копію Акту наданих послуг від 01 грудня 2025 року до Договору №137/Ю/25 про надання правової допомоги від 13 лютого 2025 року та копію прибуткового касового ордеру №137/Ю/25 від 13 лютого 2025 року на суму 15 000,00 грн. Відповідно до п. 1.1. Додаткової угоди №1 до Договору №137/Ю/25 про надання правової допомоги від 13 лютого 2025 року, на виконання п. 6.1 Договору, сторони домовились про те, що клієнт сплачує адвокату за правову допомогу гонорар в розмірі 15 000,00 грн. в момент підписання Договору, а також гонорар успіху в розмірі 10 відсотків від суми фактично стягнутої з боржника на користь клієнта на протязі 5 днів з моменту стягнення. Відповідно до п. 3 Акту наданих послуг від 01 грудня 2025 року до Договору №137/Ю/25 про надання правової допомоги від 13 лютого 2025 року, гонорар адвоката за договором фіксований та становить 15 000,00 грн. Згідно копії прибуткового касового ордеру №137/Ю/25 від 13 лютого 2025 року адвокатом Панковим Д.В. було прийнято від [PERSON] суму у розмірі 15 000,00 грн. на підставі Договору №137/Ю/25 про надання правової допомоги від 13 лютого 2025 року. Таким чином, є документально підтвердженими витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Outcome: partial