Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

20.01.2025 ТОВ "Діджі Фінанс" звернулось до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 25.07.2021 року, відповідач в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» подала заявку на отримання кредиту № 101983869. Таким чином, відповідач уклала договір про споживчий кредит № 101983869 з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 19 300 грн. Проте, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання. Вищевказаний Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Позивач зазначає, що 12.11.2021 року згідно умов договору відступлення прав вимоги № 13Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 101983869 від 25.07.2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс», набуло права вимоги до відповідача. Згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «Діджи Фінанс») становить 77257,9 грн, з яких: 19300 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 57957,9 грн сума заборгованості за відсотками, які позивач і просить стягнути із відповідача. Крім того, просить стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору та професійної правничої допомоги. Відповідно до ухвали судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Робак М.В. матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, було передано на розгляд до Калинівського районного суду Вінницької області за підсутністю. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Павленко І.В. від 24.02.2025 відкрито провадження у справі № 132/229/25 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено судове засідання на 09:00 год. 26.03.2025; направлено відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї документами та роз`яснено право на подання заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та про необхідність надання відзиву проти позову із посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, протягом 15 днів з дня вручення цієї ухвали. Відповідач скористалась своїм правом на подання відзиву 28.02.2025, у якому виклала свої заперечення проти позову, зазначивши, що відсутні належні, допустимі та достатні докази для його задоволення. Також відповідачем подано клопотання до суду про витребування доказів відсутніх у справі на підставі статті 84 ЦПК України, та клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу. 25 березня 2025 року представником позивача за довіреністю Виссал В.В. подано відповідь на відзив, в якому представник позивача виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення та клопотання про витребування доказів в АТ КБ «Приват Банк». Також 25.03.2025 представником позивача подано заперечення на клопотання відповідача про зменшення судових витрат на правничу допомогу, заперечення на клопотання відповідача про надання оригіналів для огляду та виключення копій з числа доказів у справі №149/229/25 та заперечення на клопотання відповідача про витребування доказів. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 26.03.2025 року задоволено клопотання відповідачки [PERSON] про витребування доказів в ТОВ «Діджи Фінанс». Також задоволено клопотання представника ТОВ «Діджи Фінанс» Виссала В.В. про витребування доказів в АТ КБ «Приват Банк». 03.04.2025 від відповідачки [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив відповідно до яких остання просить прийняти рішення про відмову у позові. 05.05.2025 представником позивача Виссал В.В. подано заяву про виконання ухвали суду про витребування доказів. 13.05.2025 на виконання ухвали суду про витребування доказів АТ КБ «Приват Банк» направлено запитувану інформацію стосовно рахунків [PERSON] 19.05.2025 на виконання ухвали суду від 26.03.2025 про витребування доказів ТОВ «МІЛОАН» надано запитувані документи та відповідну інформацію по справі. Представник позивача на підставі довіреності Романенко М.Е. в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що на підставі Анкети-заяви на кредит № 101983869 від 25.07.2021 року, між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] , було укладеного договір про споживчий кредит № 101983869. Дата повернення кредиту 24.08.2021 року. Відповідно до умов вказаного вище договору, відповідачу перераховані кошти на картковий рахунок в сумі 19 300 грн., що підтверджується платіжним дорученням 30304260 від 25.07.2021 (т.1 а.с. 27). Також 25.07.2021 року відповідачем [PERSON] , було підписано паспорт споживчого кредиту та підписано і погоджено графік платежів за договором про споживчий кредит ( т.1 а.с. 24 на звороті, а.с. 25). 12.11.2021 року згідно умов договору факторингу №13Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за Кредитним Договором № № 101983869 від 25.07.2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс», набуло права вимоги до відповідача (т.1 а.с. 9-13). Сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 77 257,9 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 19 300 грн.; заборгованість за відсотками становить 57 957,9 грн. Всупереч умовам кредитного договору № № 101983869 від 25.07.2021 року відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами існують цивільні правовідносини. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання по кредитному договору за яким кредитодавець виконав умови договору повністю і своєчасно, а позичальник порушив умови договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно ч. 1 ст. 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про поступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як убачається із інформації наданої АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів від 26.03.2025 у справі № 149/229/25, на ім`я [PERSON] банком було емітовану платіжну картку № [NUMBER] . Як убачається із виписки по рахунку № [NUMBER] за період з 25.07.2021 по 30.07.2021, 25.07.2021 на рахунок [PERSON] було зараховано суму 19300 грн. Відтак, в матеріалах справи наявні достатні та достовірні докази на спростування заперечень відповідача щодо отримання нею кредитних коштів за договором. Вищевказану суму кредитних коштів [PERSON] вчасно не повернула, а тому з неї на користь правонаступника кредитора ТОВ «Мілоан» - ТОВ «Діджи Фінанс» належить стягнути заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 19 300 грн. Що стосується заявлених вимог в частині стягнення заборгованості по сплаті процентів в розмірі 57 957,9 грн., то суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку дії договору. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи викладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до п. 1.3. та п.1.4. договору про споживчий кредит № 101983869 від 25.07.2021 року кредит надається строком на 30 днів, тобто до 24.08.2021 року. Зважаючи на вказане, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК, а не у виді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії договору про споживчий кредит, є необґрунтованими. Правові підстави для стягнення відсотків, нарахованих після 24.08.2021 року відсутні. Зазначений висновок зроблений з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.02.2019 року в справі № 175/4753/15-ц. За таких обставин, зважаючи на те, що відповідач [PERSON] , не виконала свої зобов`язання за договором про споживчий кредит № № 101983869 від 25.07.2021 року, проте кредитодавець продовжував нараховувати проценти поза межами дії договору, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, та з відповідача слід стягнути на користь ТОВ «Діджи Фінанс», як правонаступника кредитора ТОВ «Мілоан» заборгованість за договором про споживчий кредит № № 101983869 від 25.07.2021 року у розмірі 19 300 грн. заборгованості за основною сумою боргу та 11174,7 грн. (19 300х (1,93/100)х30) заборгованості за відсотками за період з 25.07.2021 року по 24.08.2021 року, де 1,93 - процентна ставка за день; 30 кількість днів на який видано кредит, а всього кошти в розмірі 30474,7 грн. Відповідно до ст. 257 ЦК України процесуальний строк, що застосовується і у випадках суперечок з приводу надання житлово-комунальних послуг, стягнення заборгованості за їх несплату, тощо встановлюється тривалістю в три роки. Період, за який кредитор має право стягувати заборгованість визначається строком позовної давності. Позивач звернувся до суду з цим позовом 20.01.2025 року. У позовній заяві позивач просить стягнути заборгованість з відповідача за кредитним договором від 25.07.2021 року. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України було встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений ( від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 № 928, від 23.12.2022 № 1423, від 25.04.2023 № 383). Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року №383 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 червня 2023 року. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19). Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19). Також відповідно до п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в країні запроваджено воєнний стан, який на даний час триває. З огляду на викладене доводи відповідача про сплив строку позовної давності є безпідставними. Щодо заявлених вимог в частині розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено на суму 77 251,9 грн., а задоволено 30474,7 грн., тобто на 39,44 % (30474,7 х 100/77 257,9). За таких обставин з [PERSON] на користь позивача слід стягнути 955,39 грн. судового збору (2422,40 х 39,44% /100%). З огляду на те, що позивачу частково відмовлено у задоволені позову, вимога відповідача про стягнення витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги підлягає до часткового задоволення. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду: - копію договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01.11.2024 року, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Стародуб І. В.; - копію додаткової угоди № 101983869 до договору про надання правової допомоги від 30.12.2024 року; - копію детального опису робіт (наданих послуг) від 30.09.2024 року; - копію акту про підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом від 30.12.2024 року; - копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. На підставі наведеного, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час затрачений на їх виконання, складність даної справи, часткове задоволення позовних вимог, з позивача на користь відповідача, слід стягнути 2 000 грн. судових витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, саме такий розмір на думку суду буде співрозмірним та достатнім. На підставі викладеного,

Outcome: partial