Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

позивач звернувся в суд з вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивує тим, що 14.03.2018 позивач набув права власності на житловий будинок [ADDRESS] , на підставі договорів купівлі-продажу, укладених між [PERSON] та [PERSON] . Вважає, що з набуттям права власності на житловий будинок, набув права власності на земельну ділянку, на якій він розташований, а відповідачка втратила таке право. А відтак, відсутні правові підстави для реєстрації такого права на земельну ділянку за відповідачем. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 17.05.2021 заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 31 серпня 2020 року у справі № 465/3953/19, скасовано. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив такі задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Суд, заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що на підставі договорів купівлі-продажу 9/10 ідеальних часток житлового будинку від 14.03.2018р. № 1478 та 1/10 ідеальної частки житлового будинку від 14.03.2018р. № 1480 укладених між [PERSON] та [PERSON] , позивач набув право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Набуте право позивач зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційними № 1505961846101, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Таким чином, [PERSON] набув права власності на житловий будинок в цілому, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а саме пояснювальної записки, земельна ділянка площею 0,0317 га належала на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] для обслуговування житлового будинку на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 11.12.2003 року №547 кн.3-2 серія ЛВ №063418, виданого на підставі ухвали 8-ї сесії 4-го скликання Львівської міської ради від 23.10.2003 р №781. Відповідно до листа П`ятої Львівської державної нотаріальної контори від 03.09.2018 №2702/02-14 після смерті гр. [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем є гр. [PERSON] , на яку складається технічна документація. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , 19.06.2018р. замовила виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, тобто, через 3 місяці після відчуження житлового будинку. Після виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у [ADDRESS] , 28.01.2019р. відповідач зареєструвала за собою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку площею 0,0137 га, кадастровий номер № 4610136900:01:002:0113, за реєстраційним № 30072955. В силу вимог ч. 1 статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Відповідно до ч.8 ст.120 ЗК України, істотною умовою договору, на підставі якого набувається право власності (частки у праві спільної власності) на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, пов`язаного з переходом права власності (крім державної, комунальної власності) на земельну ділянку або прав оренди, емфітевзису, суперфіцію земельних ділянок усіх форм власності, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на такий об`єкт. Укладення договору, що передбачає набуття права власності (частки у праві спільної власності) на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, пов`язаного з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення такої частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до п. г) ч.1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара. Таким чином, за аналогією права, з урахуванням площі земельної ділянки, позивач набув право власності на усю земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок. Стаття 377 ЦК України, гарантує право на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на ній. До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. З набуттям права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на ній до набувача переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника, з одночасним припиненням усіх прав попереднього власника такої земельної ділянки. Отже, при виникненні в іншої особи права власності на житловий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без "оформлення" припинення права будь-якими актами та документами, а особа, яка набула права власності на будівлю, стає власником відповідної земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження майна. Таким чином, оскільки позивач набув право власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці, - позивач набув право власності на земельну ділянку відповідно до статей 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України, а відповідач, в свою чергу, втратила таке право, на підставі ст. 378 ЦКУ. Поряд з цим, земельна ділянка з кадастровим номером 4610136900:01:002:0113 перебуває у власності відповідачки, яке [PERSON] зареєструвала за собою 28.01.2019р. за № 30072955 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно з номером запису про право власності 30072955, спірна земельна ділянка сформована як об`єкт права, являє собою єдину окрему ділянку площею 0,0137 га, на якій розташовано нерухоме майно позивача. Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Відповідно до ч.ч. 1,2,4 статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом; порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Зважаючи на те, що право власності на земельну ділянку [PERSON] з підстав викладених вище, припинено, а реєстрація такого права проведена після втрати права, така реєстрація підлягає скасуванню. Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позивачем в силу наданих доказів не доведено факту безпідставно набутого майна відповідачем, а тому позовна заява не підлягає до задоволення. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] визнала позов, що підтверджується посвідченою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Василюк В.М. заявою від 03.10.2025 року за №6296, представник відповідача подала в судовому засіданні заяву про визнання позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст.141, 142 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що був сплачений ним при подачі позову до суду, тобто 2060,14 грн. (квитанція №848494 від 12.07.2019) та стягнути з відповідача на користь позивача решту суми сплаченого судового збору у розмірі 1030,07 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved