Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», у якому просив визнати за ним право власності на автомобіль марки Renault модель Zoe, номер кузова [NUMBER] , 2015 року випуску, та на автомобіль марки Renault модель Zoe, номер кузова [NUMBER] , 2015 року випуску, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що ним набуто право власності на автомобіль марки Renault модель Zoe, номер кузова [NUMBER] , 2015 року випуску, та на автомобіль марки Renault модель Zoe, номер кузова [NUMBER] , 2015 року випуску, у зв`язку з виконанням умов договору фінансового лізингу № LVNRA!00001376 від 25 листопада 2019 року, укладеного з АТ КБ «Приватбанк». Позивач зазначає, що після складання та підписання акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу було оформлено акти прийому-передачі транспортних засобів, а також надано пакет документів для переоформлення автомобілів на ім`я позивача. Позивач зазначає, що звернувся до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС) в особі територіального сервісного центру МВС № 3242 (ТСЦ МВС № 4641) з питання перереєстрації автомобіля на своє ім`я, проте отримав відмову з посиланням на те, що в Єдиному реєстрі боржників міститься запис про боржника - АТ КБ «Приватбанк» (попереднього власника). Таким чином, вказані автомобілі перебувають у користуванні і володінні позивача, оскільки були передані йому за умовами договору фінансового лізингу після його підписання, але розпоряджатись цим майном, незважаючи на виконання своїх зобов`язань за вказаним договором, він не може через реєстрацію цього майна за лізингодавцем - АТ КБ «Приватбанк». Тому позивач просить визнати за ним право власності на вказані автомобілі, оскільки іншим чином набути таке право він не може. Ухвалою судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2025 року вказану справу направлено за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2025 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 4 грудня 2025 року від представника Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС) Іванишина О.О. надійшли пояснення, у яких останній вказує, що Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС), який є структурним підрозділом Головного сервісного центру МВС не є юридичною особою, а тому, не має процесуальної правоздатності та не може брати участь у вказаній справі. Зазначає, що Сервісний центр жодним чином не порушує будь-які права позивача. Разом з цим, просить розглядати справу у їх відсутність. 17 грудня 2025 року від представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» Кирдан А.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання права власності на спірне майно є неефективним. Зазначає, що Банк не порушує та не оспорює право власності позивача на предмет лізингу. Крім того, зазначає, що Банк є неналежним відповідачем у справі, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Разом з цим, просить зменшити розмір заявлених витрат на правничу допомогу шляхом відмови у їх задоволенні. 5 січня 2026 року від представника Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС) Іванишина О.О. надійшла заява про закриття провадження у справі, оскільки 24 грудня 2025 року, Кабінетом міністрів України затверджено Постанову № 1727 «Про внесення зміни до пункту 15 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Кабінет Міністрів України постановляє: Внести зміну до пункту 15 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (Офіційний вісник України, 1998 р., № 36, ст. 1327; 2009 р., № 101, ст. 3521; 2024 р., № 60, ст. 3566), доповнивши його після абзацу тринадцятого новим абзацом такого змісту: «транспортний засіб набуто у власність лізингоодержувачем у порядку, визначеному статтею 7 Закону України «Про фінансовий лізинг»;». Вважає, що предмет спору відсутній, оскільки позивач має змогу звернутися з наявними документами до Сервісного центру та безперешкодно здійснити перереєстрацію транспортного засобу. Ухвалою суду від 20 січня 2026 року у задоволенні клопотання представника третьої особи - Іванишина О.О. про закриття провадження у справі - відмовлено. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до наступного висновку. Суд установив, що 25 листопада 2019 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір фінансового лізингу № LVNRA!00001376. Відповідно до Додатку 1 до Договору фінансового лізингу № LVNRA!00001376 специфікації майна, відповідач передає позивачу у лізинг транспортні засоби марки Renault модель Zoe, номер кузова [NUMBER] , 2015 року випуску, та марки Renault модель Zoe, номер кузова [NUMBER] , 2015 року випуску. Відповідно до пункту 2.2. Договору лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплатити лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням договору, на умовах цього Договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно умов договору. 14 травня 2024 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір купівлі-продажу предмету лізингу, яким банк зобов`язався передати у власність позивача транспортні засоби Renault модель Zoe, номер кузова [NUMBER] , 2015 року випуску, а зобов`язався прийняти його. 14 травня 2024 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір купівлі-продажу предмету лізингу, яким банк зобов`язався передати у власність позивача транспортні засоби Renault модель Zoe, номер кузова [NUMBER] , 2015 року випуску, а зобов`язався прийняти його. 14 травня 2024 року АТ КБ «Приватбанк» складено Акти звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, який підписано позивачем та довіреною особою Банку. Даним актом підтверджено, що всі зобов`язання сторін по Договору фінансового лізингу № LVNRA!00001376 від 25 листопада 2019 року були виконані належним чином, претензії у сторін відсутні, лізингоодержувач повністю сплати Лізингодавцю всі платежі за договором Лізингу, а предмет лізингу - автомобілі марки Renault модель Zoe, номер кузова [NUMBER] , 2015 року випуску, та марки Renault модель Zoe, номер кузова [NUMBER] , 2015 року випуску, разом з відповідними документами передано у власність Лізингоодержувачу. 14 травня 2024 року, складено Акти приймання-передачі транспортного засобу марки Renault модель Zoe, номер кузова [NUMBER] , 2015 року випуску, та марки Renault модель Zoe, номер кузова [NUMBER] , 2015 року випуску. Позивач звернувся до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС) в особі територіального сервісного центру МВС № 3242 (ТСЦ МВС № 4641) з питання перереєстрації автомобілів на своє ім`я, проте отримав відмову з посиланням на те, що в Єдиному реєстрі боржників міститься запис про боржника - АТ КБ «Приватбанк» (попереднього власника). Судом встановлено, що відносини, які виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини другої статті 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною першою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавцець зобов`язується відповідно до договору лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону. Судом встановлено, що сторонами виконано умови Договору фінансового лізингу, складено і підписано акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, укладено Договір купівлі-продажу предмету лізингу, оформлено акт прийому-передачі транспортних засобів, а відтак право власності на автомобілі марки Renault модель Zoe, номер кузова [NUMBER] , 2015 року випуску, та марки Renault модель Zoe, номер кузова [NUMBER] , 2015 року випуску мало перейти до позивача з 14 травня 2024 року, проте перереєструвати вказаний автомобіль на ім`я позивача не виявилось можливим через те, що в Єдиному реєстрі боржників міститься запис про боржника - АТ КБ «Приватбанк» (попереднього власника). Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України врегульовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тому суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання за позивачем права власності на вказані автомобілі, з метою захисту його прав як споживача. Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини справи, та правовідносини, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані представником позивача не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу, адже цей розмір має бути доведений та документально підтверджений. За правилами ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт оплати витрат на професійну правову допомогу. Так, до матеріалів справи не додано договір про надання правничої допомоги, акт виконаних робіт, розрахунок витрат, квитанцію про оплату послуг адвоката, прибутковий касовий ордер, тощо. За таких обставин, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню. При цьому, представник позивача не позбавлений права вирішити питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу в порядку, визначеному ст. 270 ЦПК України, шляхом ухвалення додаткового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а позовні вимоги задоволені в повному обсязі то, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved