Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] , та користуються комунальною послугою з централізованого опалення. Починаючи з листопада 2021 року, у відповідності до вимог чинного законодавства України, зокрема, вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року - між відповідачами та позивачем склалися договірні відносини на основі публічного договору приєднання. У відповідності до Актів обстеження теплового вузла обліку та звітів за споживання теплової енергії житлового будинку за період з січня 2021 року по квітень 2025 року, позивач забезпечував відповідачів послугами з опалення по квартирі в цілому. Відповідачі свої обов`язки, згідно договору не виконували, оплата послуг не здійснювалася, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 23 849,69 грн. Враховуючи зазначене, неналежне виконання відповідачами своїх грошових зобов`язань порушує право позивача на своєчасне одержання плати за надані послуги. В позові просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з опалення у сумі 23 849,69 грн. та судові витрати у розмірі 3 028,00 грн. Згідно правил частини шостої статті 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог статті 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 06.11.2025 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Так, з матеріалів справи убачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами відповідачу [PERSON] направлено рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти R067045579090), проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку копія ухвали суду разом з доданими до неї документами, не вручені та повернуті на адресу суду. Також копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами відповідачу [PERSON] направлено рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти R067051757464), проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку копія ухвали суду разом з доданими до неї документами, не вручені та повернуті на адресу суду. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. Відзив на позов надано до суду не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що починаючи з листопада 2021 року, у відповідності до вимог чинного законодавства України, зокрема, вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року - між відповідачем та позивачем склалися договірні відносини на основі публічного договору приєднання. Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.08.2025 року квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині. У відповідності до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1, 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. У відповідності до Актів обстеження теплового вузла обліку та звітів за споживання теплової енергії житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , за період з січня 2021 року по квітень 2025 позивач забезпечував відповідачів послугами з опалення по квартирі. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів. Відповідно до ст. 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, встановлено, що власники та наймачі квартир зобов`язані оплачувати надані житлово- комунальні послуги. Добровільно відповідачі свої обов`язки не виконують, оплату послуг не здійснює, у зв`язку із чим виникла заборгованість у сумі 23 849,69 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за період з 01.01.2021 по 31.07.2025 рік. Згідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, відповідачі зобов`язані оплатити надані позивачем послуги, а позивач має право вимагати від відповідачів виконання обов`язку щодо їх оплати. Свої зобов`язання, щодо надання житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії позивач виконує в повному обсязі, при цьому з будь-якими скаргами щодо неналежного надання позивачем зазначених послуг, відповідачі не звертались, але, у порушення норм закону, свої зобов`язання перед позивачем не виконують, а саме - не розраховуються за надані послуги з опалення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за оплату, наданих послуг за опалення, за період з січня 2021 року по липень 2025 року у розмірі 23 849,69 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 3 028 грн. Так, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Адже солідарне відшкодування судових витрат процесуальним законодавством не передбачено. З огляду на це суд вважає, що з кожного відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору в розмірі по 1 514 грн. (3 028 грн. : 2). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved