Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

20 серпня 2025 року [PERSON] звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово - Правова Група Лекс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Баірова Наталія Михайлівна про визнання виконавчого напису, таким що не підлягає виконанню. В обґрунтування вимог вказує, що 13 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 1524, яким стягнув на користь ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» за договором №200276000 від 06.05.2015 року з [PERSON] заборгованості у розмірі 30 656 грн 65 коп. 31 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Онишкевичем Романом Івановичем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №68417807 з виконання виконавчого напису №1524 виданого 13.01.2022. Вважають, виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович №1524 від 13.01.2022 року незаконним та відповідно таким, що не підлягає виконанню, оскільки, на день вчинення спірного виконавчого напису, діяла редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, яка не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений. Однак договір №200276000 від 06.05.2015 укладений [PERSON] з ПАТ «Банк Михайлівський», був укладений у простій письмовій формі, та не був посвідчений нотаріально. Таким чином, під час вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович виконавчого напису № 1524 від 13 січня 2022 року порушено вимоги закону, виконавчий напис вчинений нотаріусом без належних документів, які б свідчили про безспірність вимог кредитора, та без отримання нотаріусом від кредитора оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору. З огляду на наведене, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 13 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за № 1524, про стягнення на користь ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» за договором №200276000 від 06.05.2015 року з [PERSON] заборгованості у розмірі 30 656 грн 65 коп. та судові витрати по справі. Одночасно із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2025 року позовну заяву було залишено без руху (а.с. 38). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2025 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову; постановлено зупинити стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису № 1524 від 13 січня 2022 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово - Правова Група Лекс» за договором №200276000 від 06.05.2015 року з [PERSON] заборгованості у розмірі 30 656 грн 65 коп. у виконавчому провадженні №68417807 (а.с. 39-40). 25.08.2025 року позивачем усунені недоліки позовної заяви (а.с. 50-51). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2025 року у справі було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та витребувано у ТОВ «Фінансово-правова група «Лекс» договір відступлення права вимоги №7_БМ від 20.07.2020 року, укладеним ПАТ «Банк Михайлівський» з ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», та договорів відступлення права вимоги №516/ФК-21 від 01.12.2021 року, укладеним з ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ», та договір відступлення права вимоги №516/ФК-21/1 від 01.12.2021 з ТОВ «Фінансово-правова група «Лекс» (а.с. 55-56). Відповідно ч. 8 ст. 128, п. 5 ч.6 ст. 272 ЦПК України відповідачу та третім особам було направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї та роз`яснено їх право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Представник відповідача у встановлений строк відзив на позов не подав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача, треті особи, кожен зокрема, в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, заяв та клопотань від них до суду не надходило (а.с.57-59,65-68,72-86,88-101,111-119). За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Враховуючи наведене та вимоги ч. 3 ст. 211, ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність учасників справи, по наявним матеріалам справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення, з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Під оспорюванням права слід розуміти такий стан цивільних правовідносин, за якого між учасниками існує спір з приводу наявності чи відсутності суб`єктивного права у сторін, а також належності такого права певній особі. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що13 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 1524, яким стягнуто на користь ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» за договором №200276000 від 06.05.2015 року з боржника [PERSON] заборгованість у розмірі 30 656 гривень 65 копійок за кредитним договором № 200276000 від 06.05.2015 року, укладеним з ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення права вимоги №7 БМ від 20.07.2020 року, укладеним з ТОВ «Діджи Фінанс», та договором відступлення права вимоги №516/ФК-21 від 01.12.2021 року, укладеним з ТОВ ФК «Укрфінстандарт», та договором відступлення права вимоги №516/ФК-21/1 від 01.12.2021 є Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово - правова група Лекс»(а.с.18). На підставі вказаного виконавчого напису, 31 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Онишкевичем Романом Івановичем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №68417807 з виконання виконавчого напису №1524 виданого 13.01.2022 (а.с.16). Постановою приватного виконавця від 09.06.2023 року [PERSON] був накладений арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках позивача (а.с.12-13). Постановою приватного виконавця від 23.06.2025 року Онишкевича Р.І. був накладений арешт на майно позивача (а.с.14-15). Постановою приватного виконавця від 02.12.2024 року Баірової Н.М. було накладено арешт на грошові кошти (а.с.10-11). При дослідженні виконавчого напису нотаріуса № 1524 встановлено, що він вчинений в місті Києві 13.01.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем на підставі ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172. (а. с. 18). Проаналізувавши надані докази, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 (в редакції, чинній до 21 лютого 2017 року). Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Одночасно з цим, 26.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» України № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Тобто, на даний час та на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 13.01.2022 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. В матеріалах справи відсутні докази, що кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна позиція закріплена в постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року № 158/2157/17. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 12.01.2018 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. У разі наявності правових підстав у відповідності до п. 2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 12.01.2018 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Зі свого боку, відповідачем не виконано положення ст. 191 ЦПК України щодо права подання відзиву на позовну заяву, про наслідки чого було роз`яснено в ухвалі суду про відкриття провадження у справі від 26 серпня 2025 року, та не подано до суду жодного належного й достовірного доказу щодо спростування доводів позивача. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, крім вищевикладеного, не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 7 та ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Зі змісту прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката розмірі 10 000 гривень. Відповідно до ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Проте, ні до позовної заяви, ні в подальшому в ході розгляду справи судом, стороною позивача не надано жодних доказів на підтвердження понесення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, зокрема, в сумі 10 000 гривень. Таким чином, факт понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката суду повністю недоведений, не підтверджується жодними доказами по справі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суму судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, як про це просить позивач. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, сума сплаченого судового збору в розмірі 968,96 гривень за подання позовної заяви, а також 484,48 гривень за подання заяви про забезпечення позову підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. На підставі ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ЗУ «Про нотаріат», Закону України «Про судовий збір»

Outcome: partial