Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», представник позивача Цюпа О.В., звернулося в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 87765.50 грн, а також судових витрат, які поніс позивач у зв`язку з розглядом судової справи в розмірі 2422,40 грн. Позовна заява мотивована тим, що 02 січня 2022 року між ТзОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] було укладено договір № 013958-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТзОВ "Бізнес Позика" 02 січня 2022 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 013958-КС-001 про надання кредиту. 02 січня 2022 року [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №013958-КС-001 про надання кредиту на умовах визначених офертою. Таким чином, 02 січня 2022 року між ТзОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] було укладено Договір №013958-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1 Договору кредиту, ТзОВ "Бізнес позика" надає позичальнику грошові кошти у розмірі 31 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. ТзОВ "Бізнес Позика" свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 31 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] (котрий позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті). Також, 29 вересня 2022 року між ТзОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до Договору №013958-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди сторони домовились внести зміни в п.1 Договору та викласти «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 20 липня 2023 року». Також сторони домовились внести зміни в п.1 Договору та викласти «Строк Кредиту» в новій редакції: «Строк кредиту: 565 днів». Крім того, 15 листопада 2022 року між ТзОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 2 до Договору №013958-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди сторони домовились внести зміни в п.1 Договору та викласти «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 25 липня 2023 року». Також сторони домовились внести зміни в п.1 Договору та викласти «Строк Кредиту» в новій редакції: «Строк кредиту: 570 днів». До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за Кредитним договором №013958-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за Договором №013958-КС-001, чим [PERSON] порушила свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором №013958-КС-001, [PERSON] на виконання умов договору здійснила часткову оплату на загальну суму 34105.20 грн. Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у боржника станом на 03 січня 2024 року утворилась заборгованість за Договором №013958-КС-001 про надання кредиту в розмірі 87765.50 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 17779.59 грн; суми прострочених платежів по процентах 69985.91 грн, суми прострочених платежів за комісією 0.00 грн. Посилаючись на наведене, позивач просив задовольнити позов. Ухвалою суду від 06 лютого 2024 року постановлено відкрити провадження у справі та розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позовні вимоги задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка [PERSON] , представник відповідачки Мороз І.І. в судове засідання не з`явилися, представник відповідачки надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги вважає необґрунтованими. Вважає встановлену позивачем процентну ставку за договором такою, що не відповідає критеріям справедливості та суперечить законодавству в сфері захисту прав споживачів. В задоволенні позову просить відмовити. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та оцінивши наявні докази, суд встановив наступні факти. Судом встановлено, що 02 січня 2022 року між ТзОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] було укладено договір № 013958-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТзОВ " Бізнес Позика" 02 січня 2022 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 013958-КС-001 про надання кредиту. 02 січня 2022 року [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №013958-КС-001 про надання кредиту на умовах визначених офертою. Таким чином, 02 січня 2022 року між ТзОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] було укладено Договір №013958-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1 Договору кредиту, ТзОВ "Бізнес Позика" надає позичальнику грошові кошти у розмірі 31 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Також, 29 вересня 2022 року між ТзОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до Договору №013958-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди сторони домовились внести зміни в п.1 Договору та викласти «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 20 липня 2023 року». Також сторони домовились внести зміни в п.1 Договору та викласти «Строк Кредиту» в новій редакції: «Строк кредиту: 565 днів». Крім того, 15 листопада 2022 року між ТзОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 2 до Договору №013958-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди сторони домовились внести зміни в п.1 Договору та викласти «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 25 липня 2023 року». Також сторони домовились внести зміни в п.1 Договору та викласти «Строк Кредиту» в новій редакції: «Строк кредиту: 570 днів». До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 013958-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за Договором № 013958-КС-001, чим [PERSON] порушила свої зобов`язання, встановлені договором. Як вбачається з Листа №20.1.0.0.0/7-240606/22796, виданого 07 червня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Відповідно до Виписки за договором №б/н по банківському рахунку [PERSON] , за період з 02 січня 2022 року по 03 січня 2024 року, на банківську картку відповідачки 02 січня 2022 року зарахована сума 20000,00 грн та 11000.00 грн. Згідно копії розрахунку заборгованості, виконаного станом на 03 січня 2024 року, за Договором № 013958-КС-001 від 02 січня 2022 року про надання кредиту в [PERSON] утворилась заборгованість в розмірі 87765.50 грн, що складається з: суми прострочених платежів за кредитом 17779.59 грн; суми прострочених платежів по відсотках 69985.91 грн, суми прострочених платежів за комісією 0.00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При вирішенні питання щодо стягнення нарахованих відповідачу відсотків, суд звертає увагу, що з долученого до матеріалів справи розрахунку вбачається значне перевищення суми заборгованості за відсотками над сумою заборгованості за кредитом. Таким чином, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Згідно із ч. 2, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року №39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року по справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20. Також відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі №902/417/18 якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. З огляду на вищевикладене, враховуючи вимоги позивача, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованих позикодавцем процентів до розміру прострочених платежів по тілу кредиту в сумі 17779.59 грн, що на думку суду є розумним та пропорційним наслідком несвоєчасної сплати боргу. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та з [PERSON] слід стягнути на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 17779.59 грн, суми прострочених платежів по процентах 17779.59 грн, , суми прострочених платежів за комісією 0.00 грн, а всього в сумі 35559.18 грн. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивачем ТОВ «Бізнес Позика» сплачено судовий збір в сумі 2422.40 грн, при цьому суд приймає до уваги платіжну інструкцію №135 від 08 січня 2024 року. З огляду на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 981,00 грн (40.5 % з 2422.40 гривень). На підставі наведеного,

Outcome: partial