Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів (далі - ТОВ ФК "ЄАПБ) звернулося з позовом до суду про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за договором позики № 2526692 від 09.01.2024 у розмірі 23145 грн, в якому також просить стягнути з відповідачки понесені судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 09.01.2024 між ТОВ 1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів та [PERSON] в електронній формі укладено договір позики № 2526692. 14.06.2021 між ТОВ 1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів та ТОВ ФК ЄАПБ укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого ТОВ 1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів передає (відступає) за плату, а ТОВ ФК ЄАПБ приймає права грошової вимоги до Боржників, які вказані у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 24 від 16.05.2024 до вищевказаного договору факторингу, ТОВ ФК ЄАПБ набуло право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] у загальній сумі 23145 грн., які складаються з заборгованості за основною сумою боргу 6 000,00 грн. та 17 145,00 грн. заборгованості за відсотками. 28.05.2025 ухвалою судді відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала відзив на позов в якому просила розгляд справи провести без її участі та вказала, що вона була дружиною військовослужбовця та згідно п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) проценти за користування кредитом та штрафні санкції не повинні їй нараховуватися. Крім того, просить відмовити у позові в частині відшкодування витрат на правову допомогу, судові витрати просить розділити порівну. Представник позивача надав суду відповідь на відзив в якому вказав, що вважає аргументи, наведені відповідачкою у відзиві на позовну заяву, безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. При цьому зокрема зазначає, що відповідачка не повідомляла кредиторів про те, що на неї поширюється дія Закону № 2011-ХІІ, а подані останньою суду докази не підтверджують того факту, що на відповідачку поширюється норма п. 15 ст. 14 Закону № 2011-ХІІ. Крім того, вказує, що договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 укладений у відповідності до вимог законодавства, не порушує права та законні інтереси відповідачки, є правомірним, а його дія продовжена до 14.06.2025 . Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши документи справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.01.2024 між ТОВ 1 Безпечне агентство необхідних кредитів та [PERSON] в електронній формі укладено договір позики № 2526692. Згідно з умовами вказаного договору [PERSON] отримала кошти у розмірі 6000 грн. строком на 15 днів, базова процента ставка за перший день користування позикою фіксована та складає 15,61 %, базова процентна ставка з другого дня користування позикою фіксована та становить 3,00 % (а.с. 6-9). 14.06.2021 між ТОВ 1 Безпечне агентство необхідних кредитів та ТОВ ФК ЄАПБ укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ 1 Безпечне агентство необхідних кредитів передає (відступає) за плату, а ТОВ ФК ЄАПБ приймає права грошової вимоги до Боржників, які вказані у реєстрі боржників (а.с. 10-11). 16.05.2024 між ТОВ 1 Безпечне агентство необхідних кредитів та ТОВ ФК ЄАПБ укладено додаткову угоду № 24 до договору факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21 відповідно до якого відступлені права вимоги згідно реєстру боржників № 24 (а.с. 14). Відповідно до витягу з Реєстру боржників №24 до вищезгаданого Договору факторингу ТОВ ФК ЄАПБ набуло право грошової вимоги за договором №2526692 до відповідачки [PERSON] у загальній сумі 23145 грн., з яких 6000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 17145 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 16). Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованість відповідачки за договором № 2526692 станом на 16.05.2024 становить 23145 грн., з яких 6000 грн. за основною сумою боргу, 17145 за процентами (а.с. 17-19). Випискою по рахунку, наданою АТ КБ "ПриватБанк", підтверджується зарахування 09.01.2024 коштів у сумі 6000,00 грн. на платіжну карту, емітовану на ім`я відповідачки [PERSON] . За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, відступлення майбутніх вимог можливе тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора необхідно з`ясувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору. Таким чином, за договором факторингу може бути відступлено право вимоги (у тому числі і право вимоги, яке виникне у майбутньому), яке передбачено зобов`язанням, що існує на момент укладення договору факторингу. З матеріалів справи вбачається, що договір позики №2526692 між ТОВ 1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів та [PERSON] укладений 09.01.2024, натомість договір факторингу №14/06/21, за яким ТОВ 1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів відступило право вимоги ТОВ "ФК "ЄАПБ" був укладений 14 червня 2021 року. Тобто на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та [PERSON] , і в первісного кредитора не виникло права вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ "ФК "ЄАПБ" на підставі договору факторингу від 14.06.2021. Таким чином, позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги стосовно [PERSON] за договором позики № 2526692 від 09 січня 2024 року від первісного кредитора ТОВ 1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів до ТОВ "ФК "ЄАПБ". Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності та необґрунтованості позовних вимог. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, понесені позивачем судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed