Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. До суду 10.07.2025 надійшла позовна заява від ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 26 268 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначається наступне. Відповідно до умов договору про надання кредиту № 1417970585979 від 27.06.2024, укладеного між [PERSON] та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ВІВА КАПІТАЛ" Відповідач отримав на споживчі цілі кредит у розмірі 5500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі від 522,44% до 540,20% (0,592% в день перші 20 днів, 1,48% в день з 21 дня по дату повернення) річних від суми кредиту. Реальна річна процентна ставка становить від 5936,22% до 11840,22%. Кредитний договір укладений у формі електронного документу та підписаний Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідач не повернув своєчасно кредитодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, суму судового збору та витрати на правничу допомогу. До суду 19.09.2025 надыйшов выдзив на позовну заяву, в якому выдповыдач зазначає, що є інвалідом 3 групи, за станом здоровя не працює, живе на пенсію, яку вважає геноцидом українського народу. Жодних договорів з ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» не укладав, проте вважає, що якщо Позивач якимось чином отримав його персональні дані і в такий нелегкий час перевів йому кошти (які здобуті Позивачем злочинним шляхом), то він йому дуже за це вдячний. Вважає необхідним вилучити його персональні дані, які ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» також здобула незаконно. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою від 03.09.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 26 268 грн. Розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судове засідання призначено на 27.10.2025. До суду 19.09.2025 надійшов відзив на позовну заяву. До суду 27.10.2025 відповідач, [PERSON] , подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з порушенням визначених строків подання такої заяви. Ухвалою суду від 27.10.2025 у задоволенні зазначеної заяви відмовлено. На адресу суду 14.11.2025 надійшла заява від відповідача [PERSON] про відвід судді головуючої судді Дем`янової Ж.М. від участі в розгляді позовної заяви у справі №149/2448/25. Ухвалою суду від 17.11.2025 зазначена вище заява про відвід визнана необґрунтованою, а цивільна справа №149/2448/25 передана на авторозподіл для вирішення заяви іншим суддею, визначеним у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою суду від 26.11.2025 у задоволенні заяви [PERSON] , [INFO] , про відвід судді Дем`янової Ж.М. від участі в розгляді цивільної справи №149/2448/25 за позовом ТОВ «Фінансова Компанія «Віва капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості - відмовлено. До суду 15.01.2026 надійшла заява [PERSON] , [INFO] , про відвід судді Дем`янової Ж.М. Ухвалою суду від 20.01.2026 зазначена вище заява залишена без розгляду. До суду 20.01.2026 надано відзив, який суд, з урахуванням пропуску процесуальних строків, не бере до уваги. Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходили, інші процесуальні дії не вчинялись. У ситуації, що розглядається, суд прийшов до висновку, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого рішення по справі не відкладаючи її розгляду. Згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що Відповідно до умов договору про надання кредиту № 1417970585979 від 27.06.2024 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ВІВА КАПІТАЛ" Відповідач отримав на споживчі цілі кредит у розмірі 5500,00 грн. (три тисячі) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі від 522,44% до 540,20% (0,592% в день перші 20 днів, 1,48% в день з 21 дня по дату повернення) річних від суми кредиту. Реальна річна процентна ставка становить від 5936,22% до 11840,22%. Згідно з п. 1.3 Договору кредит надано строком на 120 днів з 27.06.2024 по 25.10.2024. Відповідно до умов до п. 1.3.1. Договору відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту відповідно до Графіку, що є додатком до кредитного договору. Згідно з п. 3.3. Договору у разі несплати Позичальником платежу у рекомендовану дату оплати, згідно з п.1.3.1. даного Договору, за дисконтною процентною ставкою, Позичальник з дати видачі кредиту сплачує проценти за базовою процентною ставкою, встановленою п.1.4.2. Договору. Кредитний договір укладений у формі електронного документу та підписаний Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Судом встановлено, що за умовами Договору кредит надається шляхом перерахування суми Кредиту на банківський рахунок Клієнта, за реквізитами Платіжної картки, вказаної Клієнтом у особистому кабінеті, що відбувається до 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Електронного договору. За затримку перерахування коштів, що спричинена діями третіх осіб та/або з незалежних від Кредитодавця обставин (у тому числі але не виключно, обставини форс-мажору), Кредитодавець відповідальності не несе. Відповідач звернувся з заявкою на отримання кредиту 27.06.2024 о 22:36, а в 22:46 27.06.2024 ним був підписаний кредитний договір шляхом введення в особистому кабінеті ОТР паролю «H6G9L2». Перерахування кредитних коштів на банківські картки клієнтів ТОВ компанія «Віва Капітал» здійснює ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий відповідно до договору №M1805/1 від 18.05.2023 року про надання послуг з прихи переказу платежів. Інформаційна взаємодія між компаніями здійснюється за захи протоколами HTTPS (HTTP over TLS), за посередництвом процесингового центру коштів передаються шляхом електронного обміну даними. ТОВ «Фінансова з та/або оператора послуг платіжної інфраструктури ВПС. Відомості про факт перерахування коштів «Контрактовий дім» було надано довідку від 08.07.2025 року вих. № 7/1279%W успішність операції згідно транзакції № 1431072552 від 27.06.2024 в сумі 5500,00 на картку [NUMBER] (AT «Приватбанк»). Одночасно, ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» було сформовано довідку про ідентифікацію, як підтвердження переказу кредитних коштів за транзакцією №1431072552 від 27.06.2024. Згідно із долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитним договором, укладеним із відповідачем становить 26268,00 грн, яка складається з наступного: Заборгованість за кредитом - 5500,00 грн; Заборгованість за відсотками 9768,00 грн; Штраф -11000.00 грн. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» до [PERSON] та є відносини, які пов`язані із укладанням кредитних договорів, отриманням на їх виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договорами, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. В силу пункту 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Як вже було встановлено судом, кредитні договори у справі, що підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразових ідентифікаторів, який були надіслані на номер мобільного телефону відповідача, що повністю узгоджується із процедурою укладення кредитного договору, визначеною Законом України «Про електронну комерцію». Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з умовами кредитного договору відповідачем взято на себе зобов`язання використовувати кредит на зазначені в договорі цілі, сплачувати відсотки за користування кредитом, комісії за надання кредиту, комісії за обслуговування кредиту, здійснювати погашення кредиту щомісячними платежами, однак вказані зобов`язання не виконано в повному обсязі, що призвело до виникнення боргу. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що відповідно до умов договору про надання кредиту № 1417970585979 від 27.06.2024, укладеного між [PERSON] та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ВІВА КАПІТАЛ" Відповідач отримав на споживчі цілі кредит у розмірі 5500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі від 522,44% до 540,20% (0,592% в день перші 20 днів, 1,48% в день з 21 дня по дату повернення) річних від суми кредиту. Реальна річна процентна ставка становить від 5936,22% до 11840,22%. Кредитний договір укладений у формі електронного документу та підписаний Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відомості про факт перерахування коштів «Контрактовий дім» було надано довідку від 08.07.2025 року вих. № 7/1279 успішність операції згідно транзакції № 1431072552 від 27.06.2024 в сумі 5500,00 на картку [NUMBER] (AT «Приватбанк»). Факт зарахування коштів позичальнику кредитором підтверджено довідкою від 08.07.2025 № 7/1279 про успішність операції згідно транзакції № 1431072552 від 27.06.2024 в сумі 5500,00 на картку [NUMBER] (AT «Приватбанк»). Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що твердження відповідача про те, що він не укладав та не підписував договору позики і не отримував кредитні кошти за ним у розмірі 5500,00 грн є безпідставними та необґрунтованими, так як спростовуються матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, виходячи з положень чинного законодавства, яким регулюється укладення електронного правочину з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, алгоритму дій, які мають бути здійснені позичальником для укладення такого правочину (зокрема того, що без надання позичальником своїх персональних даних, відомостей про банківську картку, на яку мають перераховуватися кредитні кошти, відповідних паролів авторизації неможливе укладення договору), суд дійшов висновку, що відповідачу не могло б бути перераховано ці кредитні кошти без засвідчення ним своїм електронним підписом укладеного договору позики в електронній формі. Суд вважає безпідставними твердження відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів, адже це спростовується наявними у матеріалах справи довідкою про перерахування кредитних коштів на вказану відповідачем банківську картку, яка взаємоузгоджуються з іншими доказами у справі. Суд вважає необґрунтованим твердження відповідача про те, що неповністю вказаний у договорі про перерахування кредитних коштів номер банківської картки, на яку повинні були перераховуватися такі кошти, свідчить про неправильність та незаконність складення цих документів і неможливість достовірного встановлення того, на яку саме картку і кому перераховано кошти, адже відповідно до вимог чинного законодавства решта цифр банківської картки не вказується з огляду на банківську таємницю. Крім того, суд зауважує, що вказуючи на те, що він не укладав договір позики, не отримував кредитні кошти, взагалі не реєструвався та не отримував електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора з метою оформлення позики, при цьому не надав суду жодних доказів того, що він звертався до поліції із заявою про вчинення стосовно нього шахрайських чи будь-яких інших протиправних дій, пов`язаних із оформленням цієї позики. Також відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували те, що він звернувся до суду із позовом про визнання недійсним чи нікчемним вказаного вище договору позики. Згідно з викладеним позивачем у позовній заяві розрахунком, заборгованість відповідача за договором позики від 27.06.2024 становить на день підготовки позову 26268,00 грн Судом встановлено та не заперечувалося відповідачем, що останній не погасив позивачу заявлену заборгованість за договором позики. Суд зауважує, що непогашена відповідачем сума основного боргу стягується позивачем правомірно на підставі 1.3.1. кредитного договору. Разом з тим, суд не погоджується із розрахунком позивача в частині стягнення з відповідача штрафу (неустойки) в розмірі 11000 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача неустойки за кожен день прострочення повернення позики та/або прострочення сплати відсотків у строки у розмірі 11000,00 грн, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У договорі позики визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов`язань згідно Договору, включаючи прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, визначених Графіком платежів, з наступного календарного дня Позичальник повинен виплатити Товариству штраф від суми простроченого платежу (частини суми кредиту, визначеної Графіком платежів, та нарахованих процентів), за кожен факт такого прострочення. Водночас із змісту договору позики вбачається, що метою отримання кредиту є споживчі (особисті) потреби, тобто зазначений договір є договором про споживчий кредит. Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", який набрав законної сили 24.12.2023, виключено пункт 6-1 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" щодо звільнення позичальників на період воєнного стану в Україні від сплати неустойки (штрафів, пені) за прострочення виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит. На підставі внесених змін, за договорами, укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Разом з цим, пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.06.2021 у справі № № 334/3161/17, провадження № 14-188 цс 20, невідповідність окремих положень спеціального закону положенням кодексу не може бути усунено шляхом застосування правила, за яким із прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним раніше. Кодекс є основним актом цивільного законодавства, тому будь-які зміни в регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого кодексом. Суб`єкт законодавчої ініціативи зобов`язаний разом із законопроєктом про інакше регулювання цивільних відносин подати проєкт про внесення відповідних змін до ЦК. Якщо ж ЦК не змінився, колізійний принцип lex posterior derogat priori, за яким пізніший закон скасовує попередній, не застосовується. Норма ЦК превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнювальні положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. Якщо Цивільний кодекс України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми Цивільного кодексу України. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" запроваджено воєнний стан на всій території України з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та триває донині. Враховуючи те, що договір позики між [PERSON] та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ВІВА КАПІТАЛ" укладено 27.06.2024, тобто під час дії воєнного стану в Україні, неустойка за прострочення погашення позики нарахована позивачем під час дії воєнного стану, який триває донині, станом на день ухвалення рішення у справі чинним є пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) і ця норма ЦК України є пріоритетною та превалює над нормою Закону України "Про споживче кредитування", відповідно до якої за договорами, укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, суд вважає за необхідне відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за кожен день прострочення повернення позики та/або прострочення сплати відсотків у строки у розмірі 11000,00 грн. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що заявлений ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 26 268 грн позов підлягає до часткового задоволення, а саме за умовами кредитного договору підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача сума заборгованості в розмірі 3 140 грн з якої: заборгованість за основою сумою боргу 5500,00 грн; заборгованість за відсотками 9768,00 грн. Розподіл судових витрату справі. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. У позовній заяві зазначено про відшкодування понесених витрат на правову допомогу у загальному розмірі 10600,00 грн. У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог до стягнення з відповідача підлягає 6 161 грн грн. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші витрати у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду ТОВ «ФК «Арагон» сплачено судовий збір у розмірі 3028, 00 грн. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог до стягнення з відповідача підлягає 1759,9 грн грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial