Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Магдалинівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок. Ухвалою суду від 28 листопада 2025 року замінено первісного відповідача Магдалинівську селищну раду належними відповідачами [PERSON] та [PERSON] . Позивач з урахуванням уточнень посилається на те, що більше 12 років, тобто з 2012 року до цього часу вона постійно проживає та зареєстрована в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , сплачує комунальні послуги та земельний податок. Вказаний будинок був побудований у 1953 році та належав [PERSON] , яка за письмовою домовленістю його подарувала та надала позивачці правовстановлюючі документи на домоволодіння та присадибну земельну ділянку. Після чого, [PERSON] виїхала на постійне місце проживання в іншу місцевість, будь які відомості щодо її місцезнаходження невідомі. [PERSON] померла [INFO] . Спадкоємцем всього майна [PERSON] була її донька [PERSON] , яка померла у 2020 році. Спадкоємцями майна [PERSON] є її діти [PERSON] та [PERSON] , які 03.11.2020 року отримали свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, яка раніше належала [PERSON] та була успадкована [PERSON] . Оскільки позивач разом зі своєю сім`єю постійно з 2012 року проживає і продовжує відкрито, безперервно володіти домоволодінням більше ніж десять років, вважаю, що має право на набуття права власності на це майно за рішенням суду. Тому прохає визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву в якій прохала розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Житловий будинок по був [ADDRESS] побудований у 1953 році, та належав [PERSON] , що підтверджується записами у технічному паспорті та витягом про реєстрацію права власності (а. с. 8). Власником земельної ділянки площею 0.8499 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку 0.250 га, ведення особистого підсобного господарства 0.5999 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Мд № 641 від 05 грудня 1995 року є [PERSON] (а. с. 14) Згідно довідки з реєстру територіальної громади позивачка з 2012 року зареєстрована в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 15). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як зазначено в п. п. 9, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Суд встановив, що позивач, зокрема з 2012 року постійно проживає у вказаному будинку. Таким чином, суд встановив, що позивач більше ніж 10 років, а точніше, з 2012 року по теперішній час відкрито, добросовісно та безперервно володіє вказаним будинком; даний будинок не знаходиться у власності іншої особи, позивач є добросовісним набувачем, тому позовні вимоги щодо визнання права власності на будинок за позивачем за набувальною давністю підлягають задоволенню.

Outcome: approved