Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю потерпілого. В обґрунтування позову вказувала, що 13.06.2018 року по вул.. Ак. Заболотного в м. Одеса відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки «MAN TGL 8.180», р.н. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який внаслідок отриманих травм загинув. За фактом ДТП ГУНП в Одеській області зареєстровано в ЄРДР кримінальне провадження №12018160000000469 від 14.06.2018 року. Згідно висновку експерта №52 (387/18) від 10.09.2019 смерть [PERSON] знаходиться в причинному зв`язку з поєднаною травмою, яка виникла при дорожньо-транспортній пригоді у вигляді множинних переломів кісток тулуба та розривів внутрішніх органів, які супроводжувалися кровотечею та настала від комбінованого шоку ( травматичного та гіповолемічного) на місці дорожньо-транспортної пригоди. 07.10.2019 року було складено обвинувальний акт щодо [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України. 31.10.2023 року Суворовським районним судом м. Одеси у справі № 523/15996/19 ухвалено вирок, яким [PERSON] визнано невинним та за відсутності в його діях складу злочину виправдано. Вирок перебуває на розгляді у суді апеляційної інстанції та не вступив в законну силу. В результаті вказаної події ДТП та її наслідків у вигляді смерті [PERSON] його близьким родичам, а саме матері [PERSON] було завдано моральної шкоди. Станом на дату ДТП ( 13.06.2018) цивільно-правова відповідальність пов`язана із експлуатацією транспортного засобу марки «MAN TGL 8.180», р.н. [NUMBER] була застрахована у АТ «СГ «ТАС» відповідно до полісу №АК9233305, та рішенням Березівського районного суду Одеської області від 10.04.2024 у справі 494/754/21 ухвалено стягнути з АТ «СГ «ТАС» на користь [PERSON] 44 676 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, які 29.04.2025 року були виплачені. Проте позивач вважає, що їй спричинено моральну шкоду у більшому розмірі, яку просить стягнути із відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки на підставі ст. 1187 ЦК України. При цьому позивач вказувала, що смерть потерпілого настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, потерпілий є сином позивачки, потерпілий був працездатного віку та йому на час ДТП виповнилося повних 53 роки,а також стверджувала, що потерпілий постійно проживав з матір`ю в селі Веселинівка та постійно надавав позивачці матеріальну та фінансову допомогу. Глибину та тривалість своїх душевних страждань позивачка описує наступним чином. Смерть сина стала для неї величезною трагедією та джерелом глибоких душевних страждань, вона мала психологічний шок, тривалу депресію, постійний біль, відчай, безсонні ночі та погіршення загального стану здоров`я. Зважаючи на її похилий вік переживання горя ускладнюється здатністю її організму долати стрес та адаптуватися до нових життєвих обставин. Тривалі судові процеси пов`язані із подією ДТП та смертю сина виснажують її, поглиблюючи її моральні та фізичні страждання. Смерть сина, який постійно проживав із нею, повністю зруйнувала звичний сімейний уклад та позбавила позивачку життєво важливої підтримки, вплинула на її життєві плани. Вона втратила сенс життя, радість від спілкування з близькою людиною, можливість разом зустрічати свята, проводити час. Особливо травмуючим фактором для себе позивач називає відсутність співчуття та вибачень з боку водія [PERSON] , дії якого призвели до смерті її сина, відсутність каяття та ігнорування горя сімї з боку винної особи посилює моральні страждання позивачки, викликає відчуття несправедливості та безсилля. Позивач вказує, що враховуючи глибину та тривалість душевних страждань, зруйновані сімейні зв`язки, позбавлення підтримки, зміну соціального статусу та життєвих планів, а також цинічну поведінку відповідача, яка не супроводжується вибаченнями, позивачка оцінює мінімальний розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті 500 000 грн., який був визначений з урахуванням тої матеріальної та нематеріальної допомоги, яку надавав та міг надати в м майбутньому потерпілий. Враховуючи частку моральної шкоди, яку здійснив страховик ( 44 676 грн.) позивач заявляє до відшкодування їй 455 324 грн. на відшкодування їй моральної шкоди. Окрім того, позивач просила стягнути із відповідача судові витрати у сумі 136 597,20 грн., яка складається із 30% від ціни позову, та які позивач має сплатити за договором про надання правничої допомоги. В судовому засіданні представник позивача адвокат Лабик Р.Р. підтримав вимоги позовної заяви із викладених у ній підстав. Представник відповідача адвокат Бєлкін М.Л. просив у позові відмовити зважаючи на необґрунтованість позовних вимог та відсутність доказів розміру спричиненої моральної шкоди та зважаючи на безпідставність розміру заявлених витрат на правову допомогу, таку з позицію викладено і у відзиві на позов. Разом з тим, вказав, що відповідач загалом готовий до компенсації позивачу моральної шкоди в розумному розмірі, якщо суд дійде висновку про її спричинення. При цьому представник вказав, що відповідач не заперечує подію ДТП та тієї обставини, що він був водієм автомобіля «MAN TGL 8.180», р.н. [NUMBER] , але він як водій не визнаний винним, судом ухвалено щодо нього виправдувальний вирок, а також вказував, що події ДТП сприяла винна поведінка потерпілого, який переходив дорогу у невстановленому для цього місці поза межами пішохідного переходу, до того ж потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння значного ступеня ( 2,78 %). Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 13.06.2018 року по вул. Ак. Заболотного в м. Одеса відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участі автомобіля марки «MAN TGL 8.180», р.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача - водія [PERSON] , [INFO] , та пішохода [PERSON] , [INFO] , який внаслідок отриманих під час ДТП травм загинув. Вказані обставини представником відповідача, із посиланням на думку самого відповідача, визнаються стороною. Згідно даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.07.2018 року [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , місце смерті м. Одеса. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 384 від 14.06.2018 [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , місце смерті м. Одеса на вул. Заболотного, місце постійного проживання потерпілого: [ADDRESS] . Довідка про причину смерті [PERSON] вказує на такі обставини : пішохід, травмований внаслідок зіткнення з важким вантажним засобом пересування, причина смерті встановлена лікарем судово-медичним експертом [PERSON] . Згідно Акту судово-медичного дослідження № 2987/387 від 14.06.2018 року трупа [PERSON] при судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа у крові виявлений етиловий спирт у концентрації 2,78 проміле. Відповідно до схеми дорожньо-транспортної пригоди доданої до відзиву на позов місце наїзду на пішохода знаходиться на проїзній частині дороги поза пішохідним переходом. Суворовським районним судом міста Одеси 31.10.2023 року було ухвалено вирок, за яким [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 286 ч. 2 КК України на підставі ст.. 373 ч. 1 п.3 КПК України визнано не винним та за відсутністю в його діяннях складу злочину виправдано, однак станом на день розгляду справи вирок не вступи в законну силу, перебуває на стадії апеляційного розгляду. Відповідно до даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.11.1964 року [PERSON] народився [INFO] , батьками його є [PERSON] та [PERSON] . Згідно даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.08.2013 року батько [PERSON] помер [INFO] . Мати [PERSON] , [INFO] , є пенсіонеркою за віком, що підтверджується даними посвідчення № [NUMBER] . А також листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 12.01.2021 року згідно якого [PERSON] , [INFO] , як отримувач пенсії, перебуває на обліку в ГУПФУ в Одеській області та отримує пенсію за віком, як багатодітна мати, яка виховала п`ять і більше дітей. Відповідно до змісту позовної заяви позивачка [PERSON] місцем свого проживання вказала [ADDRESS] , що відповідає даним відмітки про зареєстроване місце проживання у Паспорті громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] виданого 20.04.2000 року Березівським РВУМВС України в Одеській області. Така ж адреса, проте із перейменуванням вулиці на [ADDRESS] , вказана у Акті обстеження житлово-побутових умов мешканців Березівської міської ради ОТГ від 04.06.2021 року щодо [PERSON] , [INFO] . Згідно Довідки від 25.07.2018 року №523 виданої виконавчим комітетом Михайло-Олександрівської сільської ради Березівського району Одеської області видана в тім, що нині покійний [PERSON] , актовий запис про смерть №288 від 24.07.2018 року, згідно по господарської книги №1, особовий рахунок № [NUMBER] , до дня своєї смерті [INFO] , був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] та на теперішній час за вказаною адресою крім нього зареєстрованих осіб не було. Згідно рішення Березівського районного суду Одеської області від 10.04.2024 року, яке вступило в законну силу згідно даних ЄДРСР 24.03.2025 року, відповідно до постанови Одеського апеляційного суду, було частково задоволено позов [PERSON] до ПАТ «Страхова група «ТАС» та стягнуто 44 676 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Завданням цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 82 ЦПК України визначено підстави звільнення від доказування, де згідно ч. 1 вказаної статті обумовлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, суд констатує встановленими за фактом їх визнання подію ДТП 13.06.2018 року за участі як водія автомобіля марки «MAN TGL 8.180», р.н. [NUMBER] , відповідача - [PERSON] , [INFO] , та пішохода [PERSON] , [INFO] , який внаслідок отриманих під час ДТП травм загинув. Згідно положень ч. 1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом положень п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З огляду на вищевказані норми, позивачка як мати потерпілого, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй в результаті дорожньо-транспортної пригоди у вигляді непоправної втрати сина, адже будь-яких доказів на підтвердження того, що ДТП та смерть [PERSON] сталася внаслідок його неправомірних умисних дій або непереборної сили. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Встановлені судом обставини свідчать, що внаслідок ДТП за участі відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки, та сина позивачки, як пішохода, позивач зазнала непоправної втрати, об`єктивно смерть сина викликала у неї переживання та душевні страждання внаслідок смерті близької людини. При цьому суд враховує, що потерпілий [PERSON] перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння ( 2,78 %), перетинав проїзну частину дороги у невстановленому для цього місці ( поза пішохідним переходом), і така груба необережність самого потерпілого сприяла даній дорожньо-транспортній пригоді. Згідно положень частини 2 статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Отже, з огляду на викладене та з урахуванням принципу співмірності та розумності, суд вважає за обґрунтоване частково задовільнити позовні вимоги та стягнути із відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки під керуванням відповідача, суму у розмірі 60 000 грн. Також частково підлягає до задоволення сума на відшкодування витрат на правову допомогу заявлена стороною позивача. Згідно положень ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання сторони відповідача про зменшення витрат на оплату послуг адвоката містяться у відзиві на позов та мотивуються їх заявленою надмірністю та необґрунтованістю й були підтримані представником відповідача у судовому засіданні. Суд вважає, що заявлений позивачем у позові розмір витрат на правову допомогу у сумі 136 597,20 грн. є очевидно не співмірним із складністю справи, часом необхідним для виконання адвокатом відповідних робіт та їх обсягом, при цьому належним розміром їх вважає суму у 6 000 грн., зважаючи на незначний обсяг правової роботи, усталеність судової практики у такій категорії справ. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1331,20 грн.

Outcome: approved