Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факт її перебування на утриманні свого брата - [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] . В обгрунтування заявлених вимог вказує, що [PERSON] була рідною сестрою [PERSON] . 11.02.2025 ТВО начальника [INFO] листом за №835 сповістили заявницю, що її рідний брат - солдат [PERSON] , [INFO] , загинув [INFO] внаслідок штурмових дій противника біля населеного пункту Авдіївка Покровського району, Донецької області. Батько заявниці та її брата - [PERSON] помер [INFO] , їх мати - [PERSON] , померла [INFO] . [INFO] в селі Заболоття заявниця здійснила поховання брата - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Заявиця є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після свого брата [PERSON] . На день його мобілізації, вони проживали за однією адресою: [ADDRESS] та вели спільне господарство, остання перебувала в [PERSON] на утриманні та грошовому забезпеченні, оскільки своїх доходів вона не мала. В даний час у [PERSON] виникла необхідність встановити юридичний факт про те, що вона перебувала на утриманні свого брата, що дасть їй можливість, як члену сім`ї, звернутись для отримання передбачених законодавством компенсаційних виплат та пільг, у зв`язку зі смертю брата, смерть якого пов`язана із захистом Батьківщини. Вказана заява надійшла до суду 30 жовтня 2025 року. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 листопада 2025 року заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 листопада 2025 року відкрито провадження в справі у порядку окремого провадження. Заявниця та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника заявниці адвоката Шумри І.В. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Враховуючи той факт, що в Україні оголошено воєнний стан, просить розглянути справу за наявними письмовими матеріалами та доказами. Заявлені вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Належним чином повідомлений представник [INFO] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Згідно п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими заявниця та її представник обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] , [INFO] , була рідною сестрою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження заявниці, серії [NUMBER] , яке видане Заболоттівською с/Радою Володимирецького району Рівненської області 16.10.1996 року про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за №23, та повторно виданим свідоцтвом про народження її брата, серії [NUMBER] , яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Володимирецького районного управління юстиції Рівненської області 19.01.2006 року про що в Книзі реєстрації народжень 12.02.1986 року зроблено відповідний актовий запис за №1, де їх батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 22.05.2017, виданого виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області, [PERSON] 22.05.2017 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за №3, після реєстрації шлюбу заявниці присвоєно прізвища: дружині « [PERSON] ». 11.02.2025 ТВО начальника [INFO] листом за №835 сповістили [PERSON] , що її рідний брат - солдат [PERSON] , [INFO] , загинув [INFO] внаслідок штурмових дій противника біля населеного пункту Авдіївка Покровського району Донецької області. Відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Вараським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що 11.02.2025 складено відповідний актовий запис №1. Батько [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Заболотівською сільською радою Володимирецького району Рівненської області про що в Книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис за №7. Мати [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Володимирецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №43. Відповідно до довідки №52 від 18.02.2025, виданої старостою села Заболоття Вараської міської ради Рівненської області, [PERSON] дійсно 17.02.2025 в селі Заболоття здійснила поховання брата [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Згідно довідки про коло спадкоємців, виданої 19.03.2025 року №273/01-16 Володимирецькою державною нотаріальною конторою Рівненської області, після смерті [PERSON] коло спадкоємців складається з [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки №58 від 19.02.2025, виданої старостою села Заболоття Вараської міської ради Рівненської області, [PERSON] та її брат [PERSON] , [INFO] , на день мобілізації проживали за однією адресою: [ADDRESS] та вели спільне господарство. Як зазначено у Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №5613-645629-2017 від 25.07.2017, [PERSON] , [INFO] зареєстрована в [ADDRESS] . Згідно Акту обстеження матеріально - побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 18.02.2025, [PERSON] до мобілізації брата [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство. Зі слів [PERSON] , вона перебувала на утриманні та грошовому забезпеченні брата. Відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого)податку та військового збору, видані Головним управлінням ДПС у Рівненській області, інформація щодо джерел/сум виплачених доходів та утриманих податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків відносно [PERSON] , за період з січня 2022 по грудень 2023, відсутня. Згідно письмових пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , справжність підпису яких засвідчено старостою с. Заболоття Вараської територіальної громади, [PERSON] проживала разом з братом [PERSON] та вели спільне господартво за адресою: [ADDRESS] та була на його утриманні. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення із наступних підстав. Згідно з ч.1, 2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо закон не визначений інший порядок їх встановлення. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Заявник скористався правовою допомогою. Ч.2 ст.19 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного, позовного та окремого провадження. Відповідно до ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного провадження, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. П.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51 сво 18) зроблений висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Предметом розгляду заяви є встановлення факту перебування на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця, що необхідно для отримання заявником відповідних матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України. Відповідно до статті 41 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини частиною першою статті 16 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності, встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до пп.1 п.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. Так, згідно зі ст.16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. За наявності особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, на користь яких складено таке особисте розпорядження, у розмірі частки, визначеної в такому розпорядженні у відсотках. Незалежно від змісту особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи у розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати одноразової грошової допомоги за відсутності особистого розпорядження. У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у пункті 4 цієї статті, у рівних частках. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: - діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; - вдова (вдівець); - батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); - внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); - жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; - інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Відповідно до пункту 1 розділу XXX Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.08.2018 №260, у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей. Крім цього відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі- постанова № 168) сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18 зазначено, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона не була одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Отже, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Разом з тим, суду не надано належних та допустимих доказів того, що заявниця потребувала утримання та матеріального забезпечення. Також суду не надано жодних доказів, що завниця не може працювати та забезпечувати себе, а також не має даних щодо неможливості заявниці працевлаштуватися.Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відтак, надані заявницею та її представником докази не є достатніми та переконливими доказами у розумінні ст.76-80 ЦПК України на підтвердження того, що [PERSON] надавалася систематична грошова допомога її братом [PERSON] , що його допомога була постійним і основним джерелом засобів до її існування, що вона не була одноразова, а тому суд дійшов висновку, що у задоволенні вимог заяви необхідно відмовити. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. З огляду на викладене,

Outcome: dismissed