Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючі вимоги тим, що є виробником та виконавцем послуг у м. Суми з постачання теплової енергії та гарячої води. Відповідач проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] за надані послуги не сплачує, у зв?язку з чим за період з 01.01.2015 по 30.09.2024 сума боргу становить 87511,11 грн. Просить стягнути з відповідачів на свою користь борг за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 84941,68 грн., внески за обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 99,95 грн., плату за абонентське обслуговування в сумі 1639,30 грн., плату за функціонування ГПВ в сумі 830,18 грн. Також на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути 3% річних в сумі 1842,78 грн. та інфляційне збільшення в сумі 5265,61 грн. Ухвалою суду від 28.11.2024 відкрито спрощене провадження у справі . У відзиві на позовну заяву відповідач із позовом не погодився. Зазначив, відповідач за вказаною адресою проживає з лютого 2021 року, тоді як сума позову нарахована з 01.09.2015. Власником квартири є інша особа [PERSON] , зазначає, що суму боргу слід стягувати в солідарному порядку. За рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми з [PERSON] вже було стягнуто заборгованість. Просить відмовити у задоволенні позову. У судове засідання сторони не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Протокольною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи. Відповідач та його представник повторно не з`явились. Витребувані докази не надали. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що рішеннями Виконавчого комітету Сумської міської ради №317 від 18.06.2013, №322 від 20.05.2011№ 322 від 18.06.2019, від 31.03.2021 №161 ТОВ «Сумитеплоенерго» було визначено виробником та виконавцем послуг в місті Суми з централізованого опалення та постачання гарячої води. Рішеннями виконавчого комітету Сумської міської ради також встановлено позивачу тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифи на послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (а.с. 18-25). Відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 19.02.2021 року. Відповідно до інформації про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб відповідач зареєстрована у вказаному приміщенні одна. Власником особового рахунку за даною адресою є [PERSON] (а.с. 5, 47). Відповідно до обігової відомості за період з 01.01.2018 по 30.09.2024 сума боргу за надані за вказаною адресою послуги становить 84941,68 грн., внески за обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 99,95 грн., плату за абонентське обслуговування в сумі 1639,30 грн., плату за функціонування ГПВ в сумі 830,18 грн. (а.с6-24). Протокольною ухвалою суду від 19.11.2025 було витребувано у позивача докази, на які вона посилається у відзиві що підтверджують право власності [PERSON] на квартиру, а також докази стягнутої заборгованості за рішенням суду. Таких доказів відповідачем надано не було. Частинами 1,3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи матеріали справи, суд зазначає, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] лише з 19.02.2021 року. Доказів того, що відповідач була власником, або проживала за вказаною адресою, або користувалася послугами позивача в період з 01.01.2015 по 18.02.2021, матеріали справи не містять, а позивачем такі докази не надані. Оскільки обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг згідно зі ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладається на власника або осіб, які зареєстровані/проживають у житлі, відповідальність [PERSON] перед позивачем виникає виключно з моменту її реєстрації за даною адресою. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, нарахованого до 19.02.2021, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Разом з тим, суд бере до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, та вважає за можливе стягнути з відповідача суму боргу, що виникла в період з моменту її реєстрації (19.02.2021) по 30.09.2024. Згідно з наданою оборотною відомістю за цей період нарахована була плата за надані послуги в сумі 38242,12 грн. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача. Суд відхиляє доводи відповідача на наявність іншого власника ( [PERSON] ) та рішення суду про стягнення боргу з останньої, оскільки відповідачем у порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин (витягу з Реєстру речових прав, копії судового рішення тощо), незважаючи на витребування їх судом. Суд зазначає, що наявність іншого солідарного боржника не звільняє зареєстровану особу від обов`язку оплати послуг у межах її відповідальності перед постачальником. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи часткове задоволення основної вимоги, нарахування 3% річних та інфляційних втрат також підлягають задоволенню в частині, що стосується періоду з 19.02.2021 по 23.02.2022 у розмірі 494,70 грн. - інфляційне збільшення , 123,99грн. 3% річних. Тобто загалом з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 38860,81 грн. На підставі до статті 141 ЦПК України, враховуючи часткове, на 41,07% задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір в розмірі 1243,61 грн.

Outcome: partial