Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

У листопаді 2025 року до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла вищевказана позовна заява, вимоги якої обґрунтовані тим, що між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 28 червня 2025 року було укладено договір про надання коштів у кредит № 71646112 (далі - Договір). Договір підписаний електронним підписом позичальника. Договором передбачалися наступні умови: розмір кредиту - 7000,00 грн, строк кредитування - 19 днів, денна процентна ставка - 0,473%, комісія за надання кредиту - 10,00%, пеня - 4,00% за кожен день понадстрокового користування. Первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання та перерахував [PERSON] кредитні кошти на картковий рахунок - № [NUMBER] . У зв`язку з невиконанням умов Договору у [PERSON] утворилась заборгованість за Договором в сумі 22329,09 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 7000,00 грн, процентами - 629,09 грн, комісією - 700,00 грн та пенею - 14000,00 грн. 16 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» права вимоги боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі до [PERSON] за Договором. Посилаючись на вищезазначені обставини керівник ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» - Гедзь Ольга Віталіївна просить стягнути з відповідача заборгованість, оскільки [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав. Також просить стягнути з відповідача судові витрати у виді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 26 листопада 2025 року у справі відкрите спрощене позовне провадження, призначене судове засідання на 25 грудня 2025 року та зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» подати до суду докази щодо наявності рахунку в банку та зарахування відповідачу кредитних коштів. 25 грудня 2025 року за клопотанням представника відповідача - [PERSON] судове засідання було відкладене на 26 січня 2026 року. 12 січня 2026 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Даний відзив обґрунтований тим, що первісний кредитор не перераховував відповідачу коштів, а тому у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не виникло право кредитора. Крім того, Договір з додатками не був укладений ні в паперовій, ні в електронній формі, на ньому відсутні підписи сторін Договору, примірник оригіналу якого відповідачу не надавався. Також представник відповідача зазначив, що Правила рекламної акції «Спекотні подарунки» для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не можуть застосовуватися до даних правовідносин, оскільки не підписані [PERSON] . Зокрема умова Договору про встановлення комісії за надання кредиту є нікчемною, а розрахунки позивача не відповідають наданим копіям, законодавству України та правовим висновкам Верховного Суду. Електронна адреса - [INFO] не належить відповідачу. Також представник відповідача звертає увагу, що [PERSON] є військовослужбовцем та наданий час проходить службу в Збройних Силах України, тому на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Щодо витрат на правову допомогу в розмірі 4500,00 грн представник відповідача зазначив, що дана сума є неспівмірною із наданими послугами. Відповіді на відзив від сторони позивача до суду не надходило. У судове засідання 26 січня 2026 року учасники судового процесу не з`явилися. 07 січня 2026 року від представниці позивача - Ткаченко Юлії Олегівни надійшла заява про розгляд без участі їх представника (а.с. 83). Відповідач та його представник про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, 26 січня 2026 року представника відповідача - [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с. 79, 104). У зв`язку з вищевикладеним суд вирішив проводити судове засідання, ураховуючи положення частини другої статті 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 28 червня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений договір про надання коштів у кредит № 71646112 (далі - Договір) (звор. а.с. 14 - а.с. 21). Договір підписаний відповідачем електронним підписом з допомогою одноразового ідентифікатора - 85421. Відповідно до пункту 2.2. Договору сума кредиту - 7000,00 грн, процентна ставка/день - 0,473%, строк договору - 19 днів, комісія за надання кредиту - 10,00% від суми кредиту, що становить 700,00 грн, пеня - 4,00%. Положеннями пункту 5.6. Договору передбачено, що договір укладається відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (Акцепт) пропозиції (Оферти) укласти договір в електронній формі та його підписання сторонами шляхом використання електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладений (підписаний) таким чином Договір прирівнюється до укладеного договору в письмовій формі. Також у розділі 12 «Юридичні адреси та реквізити сторін» Договору зазначений email [PERSON] - [INFO] Також відповідачем електронним підписом з допомогою одноразового ідентифікатора - 85421 було підписано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 22). Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ідентифікація клієнта [PERSON] здійснювалась при укладенні договору № 71646112. Одноразовий ідентифікатор - 85421, який відправлений 28 червня 2025 року о 20 годині 41 хвилині на електронну пошту - [INFO] (а.с. 23). Відповідно до копії платіжної інструкції 28 червня 2025 року було здійснено переказ коштів в сумі 7000,00 грн на картку № [NUMBER] (а.с. 10, 25). Також 12 грудня 2025 року до суду надійшов лист АТ КБ «Приватбанк», зі змісту якого встановлено, що в банку на ім`я [PERSON] була випущена платіжна картка № [NUMBER] (а.с. 68). До даного листа була додана виписка по рахунку [PERSON] , з якої встановлено, що 28 червня 2025 року були зараховані кошти в сумі 7000,00 грн (а.с. 69). Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 71646112 у [PERSON] утворилась заборгованість перед первісним кредитором в сумі 22329,09 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 7000,00 грн, процентами - 629,09 грн, комісією - 700,00 грн та пенею - 14000,00 грн (а.с. 6). 16 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладений договір факторингу № 16/10/25 (звор. а.с. 26 - а.с. 30). Згідно з пунктом 1.1. договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна придбання) за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб. Відповідно до копії реєстру прав вимог № 16/10/25-02 від 16 жовтня 2025 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» право вимоги до [PERSON] за Договором. Сума заборгованості становить 22329,09 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 7000,00 грн, процентами - 629,09 грн, комісією - 700,00 грн та пенею - 14000,00 грн (а.с. 31 - а.с. 32). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Суд зазначає, що долучений позивачем договір факторингу № 16/10/25 від 16 жовтня 2025 року, укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», належним чином підтверджує право вимоги позивача до [PERSON] за Договором. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною першою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частини перша та друга статті 1046 ЦК України). Щодо доводів представника відповідача про не укладення кредитного договору, відсутності підписаних обома сторонами у дату укладення оригіналів, яких не існує ні в якій формі Суд не приймає указані доводи, оскільки факт укладення такого договору належним чином підтверджено доказами, наявними у матеріалах справи. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувань електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа (частина друга статті 7 цього закону). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, що створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису; Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису (частина шоста статті 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»). Суд звертає на частину дванадцяту статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якої електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У свою чергу статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Факт укладення такого договору належним чином підтверджено доказами, наявними у матеріалах справи. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису) договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Так, підписання договору відповідачем підтверджується змістом договору, який містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідача, номер паспорта та дату його видачі, РНОКПП, адресу місця проживання та електронну пошту. Доказів підписання договору від імені відповідача іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачем суду не надано, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надано. Отже, суд вважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення договору саме відповідачем. Щодо відсутності доказів перерахування коштів первісним кредитором відповідачу Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операції і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах віднесені: касові, банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок та ін. На ухвалу суду від 26 листопада 2025 року АТ КБ «Приватбанк» повідомив, що в банку на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) була випущена банківська платіжна картка [NUMBER] до рахунку та було надано виписку, якою було підтверджено перерахування коштів відповідачу [PERSON] 28 червня 2025 року в сумі 7000,00 грн. Дана обставина спростовує твердження відповідача про відсутність переказу коштів позивачем відповідачу. Щодо доводів відповідача про те, що позивачем не надано доказів надання примірнику кредитного договору та додатків до нього, суд зазначає, що матеріали справи дійсно не місять підтвердження про отримання відповідачем примірника Договору. Однак судом було встановлено, що між сторонами укладений Договір та [PERSON] перераховані кредитні кошти в розмірі, визначеному Договором, а отже між сторонами виникли взаємні права та обов`язки. Щодо нарахування процентів та пені суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з положеннями частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. З 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан та до дати розгляду даної справи його не скасовано. Представник відповідача додав до відзиву копію військового квитка [PERSON] серії [NUMBER] та копію довідки, виданої 01 грудня 2025 року військовою частиною [NUMBER] , згідно з якими відповідач з 29 серпня 2023 року та станом на 01 грудня 2025 року проходить службу в Збройних Силах України (а.с. 91, 92). Ураховуючи, що нарахування процентів та неустойки здійснювалося у період дії воєнного стану в Україні та в період проходження [PERSON] військової служби в Збройних Силах України суд не вбачає законних підстав для їх стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ». Щодо нікчемності встановлення комісії, про що зазначав представник відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 вказано, зокрема, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування. В пункті 2.2.4. кредитного договору чітко зафіксовано сплату позичальником комісії за надання кредиту 10,00% від суми наданого кредиту, що складає 700 грн. За статтями 6, 626, 627, 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із фінансовою установою, якщо вважав, що встановлення комісії за надання кредиту несправедливою умовою, натомість він погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір [PERSON] засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором. Отже комісію за надання кредиту позивачем було нараховано правомірно. До подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2024 року у справі № 331/2974/23. Ураховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до частково задоволення та з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість в сумі 7700,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 7000,00 грн та комісії - 700,00 грн. Щодо судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № 579943442.1 від 14 листопада 2025 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,00 грн (а.с. 1). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 46). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на суму 7700,00 грн, тобто 34,48% від ціни позову, то з відповідача підлягають до стягнення судові витрати в розмірі 835,24 грн. Щодо судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, які понесла сторона позивача слід зазначити наступне. Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем було долучено копії: договору про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25 серпня 2025 року (звор. а.с. 33 - а.с. 36); витягу з акта № 8ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25 серпня 2025 року та акта приймання передачі справ на надання правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25 серпня 2025 року (звор. а.с. 37, а.с. 38 - 39). Відповідно до пункту 1.1. договору про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25 серпня 2025 року (далі - Договір № 25-08/25/ФП), укладеного між ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (клієнт) та адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною, правнича допомога, що надається за цим договором полягає у здійсненні адвокатом комплексу заходів, спрямованих на стягнення належної до сплати клієнту заборгованості боржників за договорами позики, право вимоги за яким належить клієнту у судовому порядку, а також у здійсненні захисту прав та інтересів клієнта, пов`язаних зі стягненням заборгованості з боржників у спорах, що виникли внаслідок заходів, вжитих як клієнтом, так і адвокатом, по стягненню заборгованості у судовому порядку. Перелік боржників, щодо яких клієнт просить надати правничу допомогу зазначаються в акті приймання-передачі справ на надання правничої допомоги (пункт 1.3. Договору № 25-08/25/ФП). Пунктом 4.1. Договору № 25-08/25/ФП передбачено, що за надання правничої допомоги у відповідності до положень даного договору клієнт сплачує адвокату винагороду: вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу. Визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів - 500,00 грн; підготовка/складання позовної заяви до боржника за договором позики/кредитом у малозначній справі - 4000,00 грн. Згідно з витягом з акта № 8ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25 серпня 2025 року адвокат Ткаченко Ю.О. надала позивачу правову допомогу по стягненню заборгованості з [PERSON] на загальну суму 4500,00 грн. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення. Положеннями частини першої та другої статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає, що понесені стороною позивача витрати на правову допомогу є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 7700,00 грн, тобто 34,48% від ціни позову, то з відповідача підлягають до стягнення витрати на правову допомогу в розмірі 1551,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial