Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №75214157 від 25.06.2021 року, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 1713,53 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4500 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №75214157 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого, позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 500 грн. на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99% в день, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кошти на умовах встановлених договором. 21.12.2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу №2112, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики №75214157 що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . У свою чергу 31.03.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» уклали договір факторингу №310323-ФМ, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило ТОВ «Фінпром маркет» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики №75214157, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, заборгованість за договором позики становить -1713,53 грн., що складається із заборгованості за основною сумою боргу -710,30 грн., заборгованості за відсотками сумі -1003,23 грн. Вказані обставини і змусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02.12.2025 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного провадження з викликом сторін та витребувано у АТ «Універсал банк» інформацію. 10.12.2025 року від АТ «Універсал банк» отримано витребувану судом інформацію. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подано суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що стверджується поштовою кореспонденцією, та оголошенням про виклик особи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, 25.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] укладено Договір позики №75214157 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого, позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 500 грн. на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99% в день, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кошти на умовах встановлених договором. Договір підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 724CNLMkiQ. Відповідно до п. 4. Договору проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення за залишок Позики. Згідно із п.п. 5.1 п. 5 Договору позики, підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачено ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до п. 5.2 Договору позики, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті http://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура та наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) йому зрозумілі. Згідно з п. 6.5 правил, що діяли під час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (її частину) товариство має право нарахувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», перебувають у загальному доступі та опубліковані на сайті http://mycredit.ua/ru/documents-license/. Відповідно до платіжної інструкції від 25.06.2021 року, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на рахунок [PERSON] маска рахунку [NUMBER] перераховано кошти у сумі 500 гривень, що підтверджується також витребуваною судом випискою про рух коштів по карті № [NUMBER] , що належить [PERSON] . 21 грудня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» («Клієнт») та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» («Фактор») укладено Договір факторингу № 2112. За даним договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі заборгованостей. Відповідно до Реєстру прав вимог №4 від 21.12.2021 [PERSON] значиться боржником, сума заборгованості за Договором позики №75214157 від 25.06.2021 року зазначена 9810,76 грн., з яких: 3000 грн. - сума заборгованості за тілом; 6810,76 грн. - заборгованість за відсотками. 31 березня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» («Клієнт») та ТОВ «Фінпром маркет» («Фактор») укладений Договір факторингу №310323-ФМ, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі заборгованостей. Згідно Реєстру боржників до Договору факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року [PERSON] значиться боржником, сума заборгованості за Договором позики №75214157 від 25.06.2021 року зазначена 9810,76 грн., з яких: 3000 грн. - сума заборгованості за тілом; 6810,76 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Порядок укладення електронного договору передбачено нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Статтею 12 цього Закону зазначено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом статтей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до статтей 1048-1052, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Із змісту статті 1054 ЦК України слідує, що за кредитним договором, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає, що передбачено статтею 1077 ЦК України. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України - кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі i на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, про що свідчить норма статті 514 ЦК України. Відповідно до вимог статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 77, ст. 81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі№161/16891/15-ц). Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23). Як вбачається із розрахунку заборгованості за Договором позики №75214157 від 25.06.2021 року за період з 25.06.2021 року по 15.10.2025 року, відповідачем [PERSON] здійснено повну оплату за кредитним договором. Встановлено, що заборгованість відповідача перед первісним кредитором за період з 25.06.2021 року по 26.07.2021 року становила 808,45грн. 27.07.2021 року відповідачем здійснено часткову оплату у сумі 281,60 грн. тіла позики та 318,40грн. сплачено відсотків, після чого заборгованість відповідача становила 218,40 грн. за тілом позики. В подальшому 06.08.2021 року відповідачем здійснено оплату у сумі 511,71грн. по тілу кредиту та 43,50грн. сплачено відсотків. Після вказаної оплати відповідач мав переплату по тілу кредиту 293,31 грн. та заборгованість по процентам 0,00грн. Проте первісний кредитор здійснював нарахування відсотків на суму переплати тіла кредиту. Крім того 13.08.2021 року відповідачем додатково було сплачено 416,99грн. тіла кредиту та 40,88грн. процентів. Таким чином, станом на 13.08.2021 року у [PERSON] наявна переплата по тілу кредиту у розмірі 710,30 грн. та заборгованість по процентам становить 0,00грн. Так, відповідно до реєстру прав вимог №4 до Договору факторингу № 2112 від 21 грудня 2021 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісним кредитором) та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» («Фактор») до останнього перейшло право вимоги до [PERSON] за Договором №75214157 від 25.06.2021 року на загальну суму 9810,76 грн, яка складається з 3000 грн. - сума заборгованості за тілом; 6810,76 грн. - заборгованість за відсотками, що повністю не узгоджується з умовами Договору позики №75214157 від 25.06.2021 року, відповідно до п.2.1. якого сума позики становить 500грн. Тобто, реєстр прав вимог №4 до Договору факторингу № 2112 від 21 грудня 2021 року не є належним та допустимим доказом переходу прав вимоги за Договором позики №75214157 від 25.06.2021 року до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», оскільки сума заборгованості у реєстрі не відповідає умовам вищевказаного договору та розрахунку заборгованості, наданого позивачем. В подальшому 31 березня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» («Клієнт») та ТОВ «Фінпром маркет» («Фактор») було укладено Договір факторингу №310323-ФМ, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги до боржників. Згідно Реєстру боржників до Договору факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року [PERSON] значиться боржником, сума заборгованості за Договором позики №75214157 від 25.06.2021 року зазначена 9810,76 грн., з яких: 3000 грн. - сума заборгованості за тілом; 6810,76 грн. - заборгованість за відсотками, що знову ж таки не узгоджується з умовами Договору позики №75214157 від 25.06.2021 року та не підтверджується розрахунком заборгованості за вказаним договором. З огляду на викладене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості за договором позики №75214157 від 25.06.2021 року та перехід права вимоги за договором позики №75214157 від 25.06.2021 року, тому суд виходячи з принципів розумності та справедливості вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судові витрати у справі за сплату судового збору та надання правничої допомоги, суд відповідно до статті 141 ЦПК України, покладає на позивача.

Outcome: dismissed