Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

представник позивача адвокат Хворост Д.М. звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, у тому числі і за минулий час, в якому зазначила, що 12.10.2016 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, під час якого у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09.06.2020 шлюб було розірвано. Малолітній син фактично проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, за час навчання дитини у школі, батько [PERSON] жодного разу не брав участі у батьківських зборах, не спілкувався з вчителями. Відповідач не надає на регулярній основі кошти на утримання сина, хоча інших дітей, він не має. [PERSON] працевлаштований, має стабільний дохід. Позивач вжила всіх належних заходів для своєчасного отримання коштів на утримання неповнолітньої дитини, звернувшись до суду із заявою про видачу судового наказу, однак ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 27.10.2025 у видачі судового наказу було відмовлено через розбіжність між фактичним місцем проживання дитини (з матір`ю) та її офіційною реєстрацією (з батьком), що унеможливило безспірне стягнення аліментів у спрощеному наказному провадженні. Враховуючи, що позивач діяла добросовісно та ініціювала питання стягнення аліментів ще 15.10.2025, просить стягнути з відповідача аліменти, в тому числі за минулий час (з дати первинного звернення до суду 15.10.2025) в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, а також понесені судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача адвокат Хворост Д.М. просила розглянути справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують, наполягають на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, відповідно до ст. ст. 128, 129 ЦПК України, а тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.12). Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09.06.2020 шлюб, зареєстрований 12 жовтня 2016 року у Кобеляцькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області між сторонами розірвано (а.с.16-17). Згідно довідки від 27.08.2025 №01-16-16-03.7-05/305, [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.11). Як вбачається з акту про фактичне місце проживання від 03.09.2025, гр. [PERSON] фактично проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] (а.с.13). Згідно довідки від 19.09.2025 №769 директора Ліцею №32 «Європейський» Полтавської міської ради, [PERSON] , [INFO] навчається в 3-А класі Ліцею №32 «Європейський» Полтавської міської ради. [PERSON] бере участь у виховних та організаційних заходах класу та школи. Батька, [PERSON] , жодного разу ніхто в школі не бачив. Ні особисто, ні по телефону батько не спілкувався з класним керівником, не брав участі у батьківських зборах, не спілкувався з учителями за час навчання дитини у школі (а.с.14). Крім того, копії фіскальних чеків та рахунків підтверджують придбання речей [PERSON] для малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.26-29). Отже, малолітня дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Також згідно до ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідачем до суду доказів про сплату аліментів в добровільному порядку або надання матеріальної допомоги на утримання дитини не надано. Відповідно до вимог ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. 15.10.2025 [PERSON] зверталася до Полтавського районного суду Полтавської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини (а.с.18-21). Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 27.10.2025 у видачі судового наказу було відмовлено з підстав відсутніх доказів проживання дитини разом з матір`ю (а.с.23-24). Отже, враховуючи, що позивач намагалася стягнути аліменти з відповідача у наказному порядку, що свідчить про ухилення батька від сплати аліментів на дитину у добровільному порядку, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.10.2025 і до досягнення дитино повноліття, тобто з дня звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення витрат позивача на правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 37 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18. Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Враховуючи наведене та визначені, зокрема, частиною ч. 4 ст. 137 ЦПК України критерії для здійснення розподілу судових витрат, безпосередньо та причино пов`язаних з розглядом справи, беручи до уваги те, що справа не є складною, розглядається в спрощеному позовному провадженні, є типовою, в якій сформована усталена судова практика, суд приходить до висновку, що розумним та справедливим у даному випадку буде стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 2500 грн. Питання щодо розподілу судового збору суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. З відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні із позовом до суду про стягнення аліментів.

Outcome: approved