Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

20.11.2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Перший відділ Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зміну розміру, або звільнення від сплати аліментів. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 16.07.2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . 03.03.2023 року Центральним районним судом м. Миколаєва по справі №490/1570/23 видано судовий наказ, яким наказано стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва по справі №490/1769/23 від 10.08.2023 року шлюб між сторонами розірвано з відновленням дошлюбного прізвища дружини [PERSON] . 20.04.2023 було відкрито виконавче провадження №71609614 з виконання судового наказу Центрального районного суду м. Миколаєва № 490/1570/23 від 03.03.2023 року. У зв`язку зі змінами сімейного та матеріального стану позивач втратив можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі та сплачував аліменти щомісяця у меншому розмірі, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 35834 грн. Позивач зазначає, що починаючи з дня стягнення аліментів - 02.03.2023 року та до листопада 2023 року він щомісяця отримував доходи з військової частини [NUMBER] . Однак з грудня 2023 року по теперішній час - доходів не отримує. З серпня 2023 року позивач фактично проживає однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Також позивач посилається на те, що разом з ними також проживає донька цивільної дружини [PERSON] , яка народилась [INFO] від шлюбу з [PERSON] . Шлюб між ними розірвано рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 15.02.2024 року по справі №476/994/23. Аліменти на утримання [PERSON] на користь цивільної дружини позивача з [PERSON] не стягуються. Позивач вказує, що власного житла та транспортних засобів не має, з нерухомого майна має лише земельну ділянку площею 2 га, проживає разом з сім`єю в квартирі своєї матері - [PERSON] . Діти знаходяться на його утриманні. Крім цього, позивач також виконує обов`язок по утриманню та піклування за своїм непрацездатним батьком [PERSON] , [INFO] , який є пенсіонером за віком, учасником бойових дій, має проблеми зі здоров`ям, не працює. Крім того, позивач зазначає, що має заборгованість по аліментам на утримання відповідачки до досягнення дитиною трьох років у розмірі 32528,7 грн, водночас у Центральному районному суді м. Миколаєва розглядаються справи №490/7728/25 та №490/7729/25 щодо стягнення з нього пені по несплаті аліментів відповідачці на утримання дитини до досягнення нею повноліття у розмірі 32590 грн та на утримання відповідачки до досягнення дитиною трьох років у розмірі 32528,7 грн, також у Єланецькому районному суді Миколаївської області розглядається справа №476/730/25 по стягненню з нього кредитної заборгованості на користь АТ КБ «Приватбанк». З урахуванням вищенаведених обставин, сторона позивача вважає, що раніше встановлений розмір аліментів є надмірним, а тому підлягає зменшенню до 1/8 частини його доходу як справедливий і співмірний його реальним можливостям. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 20.11.2025 року матеріали справи передано на розгляд судді. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.11.2025 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження та призначено проведення підготовчого засідання. 26.11.2025 року до суду надійшла заява від [PERSON] , про залучення її до справи у якості представника відповідачки. 12.12.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представниці відповідачки, в якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтуваня заперечень зазначає, що у зв`язку з відмовою позивача [PERSON] добровільно надавати допомогу на утримання дитини, [PERSON] була вимушена звернутися до суду з заявами про стягнення аліментів на утримання дитини та на її утримання, до досягнення дитиною 3-х річного віку. Позивач жодної гривні добровільно не надав на утримання дитини, а чекав поки відповідач звернеться до виконавчої служби і лише після цього, виконавча служба почала з нього утримувати гроші. За весь час, як мати з дитиною виїхали з будинку, в якому мешкали разом з позивачем та повернулися до [PERSON] до дому батьків, позивач жодного разу не приїхав до дитини, жодного разу не привітав з Днем народження. На думку відповідачки, всі надані документи стороною позивача доказують лише той факт, що він не бажав працювати та надавати кошти на утримання дитини. Зазначає, що позивач проживає в гарних умовах, в трьохкімнатній квартирі, яка оформлена на його матір, тобто не вимушений орендувати житло у сторонніх людей. В акті обстеження вказано, що офіційної роботи не має. Також у позивача у приватній власності перебуває земельна ділянка, площею 2 гектара, яку або можливо передати в оренду, отримувати з цього дохід, або вести селянське господарство та заробляти кошти. Представниця відповідачки наголошує, що факт того, що позивач має на утриманні дітей, які народилась в іншому шлюбі, а також дружину, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів. Звертає увагу на те, що на сьогоднішній день, позивач проходить службу у збройних силах України, та його матеріальний стан змінився у кращу сторону, ніж був раніше. За такого, представниця відповідачки вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення свого матеріального стану з часу присудження з нього аліментів на дитину, внаслідок чого підстави для зменшення розміру аліментів відсутні. 17.12.2025 року від представниці відповідачки [PERSON] надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання без участі відповідачки та її представниці, в якій остання зазначила, що не заперечує проти закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті. 18.12.2025 року від представниці позивача [PERSON] , надійшла відповідь на відзив, в якому остання просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог зазначає, що твердження відповідачки стосовно відмови позивача добровільно надавати допомогу на утримання дитини, є неправдивими, оскільки позивач разом зі своєю мамою [PERSON] неодноразово надавали матеріальну допомогу дитині поза межами виконавчого провадження, приїздили та вітали зі святами, про що детально описано у позовній заяві, однак з невідомих для позивача причин це заперечується відповідачкою. Вказує, що 10.10.2023 року з рахунку цивільної дружини позивача [PERSON] на картковий рахунок відповідачки [PERSON] перераховано грошові кошти у сумі 5800 грн для погашення заборгованості по аліментним зобов`язанням позивача. У цей же день відповідачка надала до Виконавчої служби по виконавчому провадженні №71609614 заяву про відсутність у позивача заборгованості по аліментам. Факт подання відповідачкою відповідного листа до органу державної виконавчої служби свідчить про визнання нею на той момент виконання позивачем аліментного обов`язку. Наголошує, що усі перераховані у відзиві доводи сторони відповідача спрямовані не на встановлення фактичних обставин справи та не на спростування заявлених позивачем вимог, а мають на меті сформувати у суду негативне оціночне ставлення до особи позивача, вплинути на внутрішнє переконання суду шляхом наведення емоційно забарвлених та суб`єктивних тверджень, а також неправдивих відомостей. Звертає увагу на те, що у самому судовому наказі зазначено, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті, а тому твердження відповідачки про те, що певні обставини матеріального стану позивача були наявними на час видачу судового наказу, є неспроможними, оскільки судом при видачі судового наказу не досліджується матеріальний стан боржника, а право боржника на оспорювання розміру аліментів, що з нього стягнуті за судовим наказом, у подальшому регулюється можливістю його звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. За такого, стверджує, що позивачем належними, допустимими та достатніми доказами доведено наявність зміни його сімейного та матеріального стану, що відповідно до вимог Закону є підставою для зменшення розміру аліментів. Водночас відповідачкою не надано жодних доказів, які б спростовували доведені позивачем обставини або свідчили про відсутність змін у його сімейному та матеріальному стані. Доводи відповідачки зводяться до оціночних суджень та припущень. 18.12.2025 року від представниці позивача Максименко В.В. надійшла заява про проведення підготовчого засідання без участі позивача та його представника, в якій остання просила закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 20.01.2026 року представниця позивача подала до суду заяву про розгляд справи без участі сторни позивача, позовні вимоги підтримала. В судовому засіданні відповідачка та її представниця підтримали позицію викладену в поданих ними документах по суті справи та просили в позові відмовити. Відповідачка додатково зазначила, що позивач проживає в квартирі, яка була придбана за їх спільні кошти під час шлюбу, але оформлена на матір позивача. Батько дитини цивільної дружини позивача сплачує аліменти добровільно, що підтверджується перепискою відповідачки з цивільною дружиною позивача. Також відповідачка зазначає, що на даний час позивач поновлений на військовій службі та отримує грошове забезпечення. Суд, заслухавши пояснення відповідачки та її представниці, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.06.1995 року, [INFO] народився [PERSON] . Батьками зазначено: в графі батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.10.2021 року, виданого Єланецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), [INFO] народилась [PERSON] . Батьками зазначено: в графі батько [PERSON] , мати [PERSON] . Судовим наказом від 03.03.2023 року виданим Центральним районним судом м. Миколаєва по справі № 490/1570/23, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з інформації про виконавче провадження та копії постанови про відкриття виконавчого провадження, 20.04.2023 року було відкрито виконавче провадження №71609614 з виконання судового наказу Центрального районного суду м. Миколаєва по справі №490/1570/23 від 03.03.2023 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 15.10.2022 року Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), [INFO] народилась [PERSON] . Батьками зазначено: в графі батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до копії рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 15.02.2024 року по справі №476/994/23, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Аліменти на утримання [PERSON] на користь цивільної дружини позивача з [PERSON] не стягуються, що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного реєстру боржників від 14.11.2025 року та інформаційною довідкою з АСВП №67084899. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 31.07.2024 року Єланецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), [INFO] народилась [PERSON] . Батьками зазначено: в графі батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №71609614, станом на 02.09.2025 року, [PERSON] має сукупний розмір заборгованості у розмірі 35834,00 грн у період з жовтня 2024 року по серпень 2025 року. Також з даного розрахунку вбачається, що розмір доходу/середня заробітна плата позивача складала 18176, 00 грн. Сума, яка підлягає стягненню 4544, 00 грн. Також зазначено, що позивач за вказаний період сплачував/стягувалось виконавцем часткову суму, що значно менша вищезазначеної. З копії відомостей з Державного реєстру про джерела/суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку (форма №25ДР), довідки форми ОК-5 (індивідуальні відомості про застраховану особу) від 06.11.2025, довідки форми ОК-7 (індивідуальні відомості про застраховану особу) від 06.11.2025, вбачається, що починаючи з дня стягнення аліментів 02.03.2023 року та до листопада 2023 року позивач щомісяця отримував доходи. З копії відповіді на адвокатський запит Головного управління ДПС у Миколаївській області від 11.11.2025 року про надання відомостей з Державного реєстру про джерела /суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку та військового збору [PERSON] , [INFO] , за період з 01.01.2024 року по 30.09.2025 року, вбачається, що в 11 червня 2024 року [PERSON] було звільнено з роботи у ВЧ [NUMBER] . Відповідно до копії акту обстеження фактичного місця проживання від 03.11.2025, [PERSON] та [PERSON] , з серпня 2023 року фактично проживають однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою [ADDRESS] . В даному акті вказано, що разом з позивачем та його цивільною дружиною разом проживають також: донька цивільної дружини [PERSON] [INFO] , та донька - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, [PERSON] власного житла та транспортних засобів не має, з нерухомого майна має земельну ділянку площею 2га, проживає разом з сім`єю в квартирі своєї матері - [PERSON] , діти знаходяться на утриманні позивача. Даний факт підтверджується також інформаційною довідкою з ДРРПНМ № 452152164 від 14.11.2025 року; відповіддю на запит №204979105 від 17.04.2024 року МВС щодо зареєстрованих т/з від 17.05.2024 в межах виконавчого провадження. З копії посвідчення УБД від 26.03.1996 року серії [NUMBER] , копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серії [NUMBER] , копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4472 та №10404/461, копії довідки форми ОК-5 та ОК-7, вбачається, що батько [PERSON] [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером за віком, учасником бойових дій, має проблеми зі здоров`ям, не працює та отримує пенсію за віком. З копії постанови про відкриття ВП №72892984 від 28.09.2023 року, копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 02.09.2025р., копії ухвал суду по справі №490/7728/25 від 25.09.2025 року, №490/7729/25 від 25.09.2025 року та №476/730/25 від 24.10.2025 року, вбачається, що [PERSON] має заборгованість по аліментам на утримання відповідачки до досягнення дитиною трьох років у розмірі 32528,7 грн., у Центральному районному суді м. Миколаєва розглядаються справи №490/7728/25 та №490/7729/25 щодо стягнення з нього пені по несплаті аліментів відповідачці на утримання дитини до досягнення нею повноліття у розмірі 32590 грн. та на утримання відповідачки до досягнення дитиною трьох років у розмірі 32528,7 грн., також у Єланецькому районному суді Миколаївської області розглядається справа №476/730/25 по стягненню з нього кредитної заборгованості на користь АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до копії відповіді Головного сервісного центру МВС від 05.12.2025 року на адвокатський запит [PERSON] , станом на 04.12.2025 року в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відсутня інформація про транспортні засоби, які зареєстровані/були зареєстровані за [PERSON] . Відповідно до копії заяви [PERSON] від 10.10.2024 року, станом на 10.10.2024 року заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] з [PERSON] відсутня. Претензій до [PERSON] по виплаті аліментів відповідачка не має. Відповідно до довідки від 10.10.2024 року виданої [PERSON] Першим відділом ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області, по ВП №71609614, станом на 10.10.2024 року за [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частини перша, друга статті 155 СК України). Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Тобто обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того, підставою для перегляду раніше визначеного розміру аліментів є також погіршення або поліпшення стану здоров`я учасників аліментних відносин. В частині першій статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про зменшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті отримувача або платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 691/926/20, підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з врахування встановлених обставині сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Ухвалюючи рішення про зменшення розміру аліментів, суд повинен виходити також з інтересів дитини, на утримання якої сплачуються зазначені аліменти. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що після припинення отримання доходу з військової частини він фактично позбавлений стабільного джерела існування та з грудня 2023 року по теперішній час доходів не отримує. З цього приводу суд зазначає наступне. У постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 Верховний Суд зазначав, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Позивачем не надано достатніх доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Позивач не є особою, що має стійку втрату працездатності, мешкає в трьохкімнатній квартирі, яка оформлена на його матір, тобто не вимушений орендувати житло у сторонніх людей. В акті обстеження вказано, що офіційної роботи не має, проте у позивача у приватній власності перебуває земельна ділянка, площею 2 гектара. Суд також не приймає до уваги твердження позивача про те, що у нього на утриманні та піклуванні знаходяться непрацездатний батько, який є пенсіонером за віком, учасником бойових дій, має проблеми зі здоров`ям та не працює. З цього приводу суд зазначає, що будь-яких доказів на підтвердження вказаної обставини до матеріалів справи не долучено: не зазначено розміру фактичних витрат [PERSON] на утримання [PERSON] , доказів спільного проживання в період виникнення заборгованостей. Крім того, надані відповідачем медичні документи щодо стану здоров`я його батька датуються груднем 2015 року та серпнем 2019 року, а тому не можуть об`єктивно свідчити про наявність у нього зазначених у цих документах захворювань на теперішній час. Також суд звертає увагу на те, що батько позивача не є інвалідом та будучи пенсіонером, отримує від держави пенсію, а тому позивачем не доведено факт перебування на його утриманні батька. Щодо перебування на утриманні позивача дитини цивільної дружини від першого шлюбу суд зазначає, що відповідно до положень статті 180 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття. Позивачем не надано суду будь-яких доказів, що батька падчерки позбавлено батьківських прав, що також не надано будь-яких доказів про те, що саме на позивача в установленому законом порядку покладено обов`язок щодо утримання указаної дитини (опіка, піклування). Те, що позивач самостійно взяв на себе обов`язок утримувати падчерку у будь-якому випадку не знівельовує принципу рівності обов`язку батьків піклуватися та утримувати дітей, тим паче, указаний обов`язок не може ставити в гірше становище власних дітей. З огляду на викладене, суд не приймає указану обставину, як підставу для зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто зміна сімейного стану є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосована при наявності відповідних обставин для цього. Проте, окремо факт народження ще однієї дитини не свідчить про погіршення матеріального стану. Указане також знайшло своє підтвердження у висновках, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема від 19.06.2024 у справі № 686/22677/23. Відповідно до положень законодавства, що регулює сімейні правовідносини, чітко визначеного та фіксованого розміру аліментів, не визначено. Такий розмір установлюється з урахування певних чинників і може коливатися як сторону збільшення так і навпаки. Усталений і такий, що може стягуватися у безспірному порядку (наказному), є розмір, передбачений частиною п`ятою статті 183 СК України, а саме: на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Водночас, на думку суду, народження другої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів старшої дитини, тобто не є підставою для погіршення умов старшої дитини. Крім факту народження другої дитини, батьку слід довести, що указане його матеріальне становище погіршилося саме після цієї події, а таких доказів надано не було. Діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 691/926/20. Важливо також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20). Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц, провадження № 61-46794св18. Так, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина 2 статті 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша та шоста статті 81 ЦПК України). Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про те, вимога позивача про зменшення розміру аліментів є необґрунтованою, належних та допустимих доказів того, що з моменту зміни його сімейного стану, а саме: народження другої дитини, суттєво погіршився його матеріальний стан та/або стан здоров`я є таким, що не дозволяє виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, суду надано не було. Також, суд враховує, що позивач не є особою, що має стійку втрату працездатності, проживає в трьохкімнатній квартирі, яка оформлена на його матір, тобто не вимушений орендувати житло у сторонніх людей, а зменшення розміру стягнутих аліментів негативно вплине на належне забезпечення малолітньої дитини та суперечитиме її інтересам. Подібні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження 61-702св19), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23 (провадження № 61-1193св24). Таким чином, суд вважає, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак в задоволенні позову слід відмовити. При цьому, у разі виникнення відповідних обставин та підстав у майбутньому, позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідно до статті 141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed