Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

До суду 13.05.2025 надійшов позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Маріна А.С., про визнання договору іпотеки недійсним, у якому позивачка зазначає таке. Між нею та [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого, 06.06.2006 було укладено договір купівлі-продажу, за яким вони з чоловіком продали, а [PERSON] купив житловий будинок [ADDRESS] , згідно з яким покупець зобов?язувався до 20.06.2006 здійснити оплату за придбаний будинок. Оскільки до вищевказаного строку [PERSON] грошові кошти за придбаний будинок у встановлений строк так і не надав, то позивачка та її чоловік [PERSON] звернулися до Рахівського районного суду Закарпатської області для захисту своїх прав. Рішенням суду у справі № 2-592/2006 від 05.09.2006, яке набрало законної сили, позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , треті особи КП «Рахівське БТІ», приватний нотаріус Рахівського нотаріального округу Маріна А.С., про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на будинок було задоволено. На підставі вказаного рішення суду 29.09.2006 було зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] за нею та чоловіком по 1/2 частини за кожним, а [INFO] [PERSON] помер. При зверненні до приватного нотаріуса Рахівського нотаріального округу Маріна А.С. для оформлення спадщини позивачці стало відомо, що на вищевказаний житловий будинок 29.06.2006 було накладено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, яке зареєстровано за № 3393991. Підставою обтяження став договір іпотеки ВЕА № 072032, BEA № 072033 від 29.06.2006, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] . Оскільки, вказане обтяження перешкоджає позивачці у повному обсязі реалізувати свої права, це стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом про визнання недійсним договору іпотеки від 29.06.2006. Ухвалою судді від 14.05.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено засідання на 12.06.2025, через неявку відповідача розгляд справи відкладено на 14.07.2025 та 04.08.2025/ Ухвалою суду від 04.08.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті на 09.09.2025, за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 15.10.2025, а у подальшому відкладено на 24.11.2025. Ухвалою суду від 24.11.2025 розгляд справи відкладено на 12.01.2026 та витребувано докази про можливу смерть відповідача [PERSON] , з відповіді органів ДРАЦС вбачається, що актового запису про смерть такого не виявлено. Від представника відповідача [PERSON] 03.06.2025 засобами електронного зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позов вважають необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки предмет іпотеки на момент укладення договору належав на праві власності [PERSON] й ніким оспорено не було. Рішення Рахівського районного суду у справі № 2-592/2006 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності за [PERSON] та [PERSON] не є підставою для визнання договору іпотеки недійсним, а лише змінює особу іпотекодавця. У судовому засіданні позивачка позовну заяву підтримала та просила її задовольнити, оскільки угода відповідачів перешкоджає реалізації її прав на майно як власниці. Вона має намір передати спірний будинок своєму сину, який поранений повернувся з війни, однак не може це зробити. Представник відповідача Гриниха Т.Ю. у судовому засіданні ствердила, що позов вважає необґрунтованим та просила відмовити в його задоволенні з підстав, указаних у відзиві на позовну заяву. У разі ж визнання судом позовних вимог обґрунтованими, просила застосувати позовну давність, так як про укладений кредитний договір та іпотеку позивачці було відомо з 2006 року, є кримінальне провадження в суді (за обвинуваченням [PERSON] у шахрайських діях). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив, неодноразово повідомлявся шляхом направлення повісток на адресу його реєстрації та публікації оголошення на офіційному порталі Судової влади України, заяв чи клопотань на адресу суду не подав. Третя особа - приватний нотаріус Маріна А.С. у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи неодноразово повідомлялася шляхом направлення повісток на адресу місцезнаходження, заяв чи клопотань на адресу суду не подала. Суд ознайомився з доводами сторін, дослідив матеріали справи, оцінив їх у сукупності та взаємозв`язку і встановив такі обставини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.06.2006, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , перші продали останньому житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , покупець до 20.06.2006 мав здійснити оплату вартості житла, а саме 250 000 гривень. Проте, у встановлений договором строк [PERSON] умов договору не виконав, грошові кошти не надав, що стало підставою для звернення позивачки та її чоловіка до суду з позовом про захист порушених прав. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області у справі № 2-592/2006 від 05.09.2006 позовну заяву було задоволено та визнано договір купівлі-продажу недійсним, а також визнано право власності на будинок за позивачкою та її чоловіком по 1/2 частці кожному. 29.06.2006 між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № MKRWGK00000103, за яким [PERSON] отримав непоновлювальну кредитну лінію у розмірі 75 000 гривень на строк з 29.06.2006 по 28.06.2026. Того ж дня між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки з метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у боржника за договором № MKRWGK00000103 від 29.06.2006. Вироком Рахівського районного суду від 24.07.2009 у справі № 1-7/09 засуджено [PERSON] за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами, нібито призначеними для придбання будинку [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що засвідчено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.03.2019. При зверненні до приватного нотаріуса Рахівського нотаріального округу Маріни А.С. для оформлення спадщини позивачці стало відомо, що на житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] , накладено обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 02.10.2023 по справі 305/873/25 було частково задоволено позовну заяву [PERSON] та знято заборону з 1/2 частини нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , постановою Закарпатського апеляційного суду від 04.08.2024 задоволено апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» та скасовано вказане рішення суду, постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Підставою для відмови у задоволенні позовних вимог став невірно обраний спосіб захисту, оскільки правильним способом захисту у даному випадку є не зняття заборони на відчуження нерухомого майна, а визнання договору іпотеки недійсним. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Отже, за наведених умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує права кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно з п. п. 5.1. п. 5 гл. 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Норма аналогічного змісту передбачена і ч. 1 ст. 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (до ст. 391 ЦК України). Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оспорюваний або будь-який інший правочин, що визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ex tunc). Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Позивачка та її чоловік як власники будинку не передавали його іпотеку, не були стороною цього правочину та не перебували з відповідачами в зобов`язальних відносинах. Договір купівлі-продажу від 06.06.2006 визнаний судом недійсним 05.09.2006, однак він є таким із моменту його вчинення, тобто з 06.06.2006, тому відповідач [PERSON] хоча і правомірно уклав 29.06.2006 договір іпотеки з АТ «КБ «Приватбанк», однак ретроспективно утратив таке право, отже, укладення ним договору іпотеки є неправомірним. Укладення договору іпотеки особою, яка не є власником майна або не має належних повноважень на розпорядження ним, суперечить вимогам цивільного законодавства України, зокрема положенням Цивільного кодексу України та Закону України «Про іпотеку», що є підставою для визнання такого правочину недійсним. У зв`язку із наведеним, договір іпотеки підлягає визнанню недійсним, тому позовні вимоги слід задовольнити повністю. Щодо застосування строків позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 2-5 статті 267 ЦК України визначено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Представник відповідача Гриниха Т.Ю. до винесення рішення у справі заявила про застосування позовної давності. Як ствердила позивачка у позові, про порушення її права вона дізналася лише у квітні 2024 року, а з іпотечним договором ознайомилася 09.04.2025 під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи в суді. Також, у позовній заяві зазначено, що позивачці стало відомо про обтяження під час оформлення спадщини за померлим чоловіком, тобто у 2019 році. Відомості про те, що [PERSON] або [PERSON] були учасниками кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] як потерпілі або принаймні як свідки, суду не надано. Також, відсутні інші докази на підтвердження того, що позивачці було відомо про порушення її прав, зокрема неможливість відчуження належного їй у частині житлового будинку, раніше, ніж у 2019 році, а факт звернення до суду у 2006 році з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу таким доказом не є. Навпаки, у зв`язку із отриманням позивачкою рішення суду від 05.09.2006, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу та визнано за нею з чоловіком право власності на житловий будинок, вона як фізична особа цілком могла розраховувати, що її права поновлені повністю. Разом з тим, час із 02.04.2020 по 03.09.2025 не включається до строків позовної давності оскільки протягом періодів: - із 02.04.2020 по 30.06.2023 під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину (п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦКУ); - з 17.03.2022 по 29.01.2024 у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії (п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК, в редакції, яка діяла до 29.01.2024); - з 30.01.2024 по 03.09.2025 у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом від 24.02.2022 №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану (п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції, що діє з 30.01.2024). Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для застосування позовної давності та відповідно для відмови у позові відсутні. Щодо судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved