Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

29.07.2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, яким просить: встановити факт постійного проживання спадкоємця - [PERSON] з [PERSON] на час відкриття спадщини та визнати її такою що прийняла спадщину; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті її батька - [PERSON] , померлого [INFO] право власності на спадкове майно: земельну ділянку площею 0,0604 га, кадастровий номер 5122085900:01:002:0401, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Крижановською С.М. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що позивачка не прийняла спадщину у встановлені строки. Ухвалою суду від 16 вересня 2025 року витребувано від приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Крижановської С.М. копія спадкової справи, що була заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 09 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] вказала, що вона має дружні відносини з позивачкою, вони разом працювали. Позивачка проживала разом з батьком [PERSON] , доглядала батька. У батька була деменція, позивачка його доглядала, проживала разом декілька років з ним за адресою: [ADDRESS] , і до моменту смерті, помер він за цією ж адресою. Свідок [PERSON] вказала, що має дружні відносини зі сторонами. Знає позивачку більше тридцяти років. Помер батько позивачки і після нього залишилася земельна ділянка. Позивачка доглядала померлого до його смерті. Проживали вони разом за адресою: [ADDRESS] . У батька була деменція, він хворів. Проживали вони разом вдвох приблизно п`ять років. На момент смерті проживали разом за місцем реєстрації померлого. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0604 га, кадастровий номер: 5122085900:01:002:0401, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний номер: 51644256 від 15.01.2016, що також підтверджено витягом про реєстрацію права власності індексний номер: 51644338 від 15.01.2016. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.10.2019 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина, до якої входить вищезазначене спадкове майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За життя спадкодавець заповіту не залишала що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 82757323 від 02.10.2025 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.11.1967 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18.04.1987р., з якого вбачається зміна прізвища позивачки. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 293 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду. Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Факт того, що [PERSON] постійно проживала разом з батьком [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на [INFO] за адресою: [ADDRESS] , підтверджено допитаними в судовому засіданні свідками та зібраними у справі доказами, їх належної оцінкою. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація - це лише внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання, із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку уповноваженого на те органу. При цьому, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання. Таким чином, саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. Таким чином, як було встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Враховуючи викладене, на думку суду правомірними є вимоги [PERSON] щодо встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved