Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Святошинська районна в місті державна адміністрація, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що є головним квартиронаймачем відповідно до зміни в договорі найму жилого приміщення на чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] на підставі розпорядження Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 07 травня 2024 року № 726 «Про внесення змін в договір найму житлового приміщення ЖЕО-809». У вказаній квартирі зареєстровані сини - [PERSON] , 1996 року народження, та [PERSON] , 1985 року народження. Відповідачі з 2022 року не проживають у квартирі, не сплачують комунальні платежі, що підтверджується актами. У зв`язку із не проживанням синів за місцем реєстрації позивач несе додаткові витрати з її утримання, та у неї відсутня можливість оформити субсидію. Просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду місті Києва від 02 жовтня 2025 року відкрито провадження у даній справі та постановлено провести її розгляд в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, не повідомивши про причини своєї неявки. У судове засідання відповідачі не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду. Третя особу явку свого представника у судове засідання не забезпечила, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду. Суд зауважує, що відповідачам ухвали по справі та копія позовної заяви з додатками направлялись на їх зареєстроване місце проживання, відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстр - [ADDRESS] . Як вбачається із наявних у матеріалах справи доказів, поштові конверти поверталися до суду без вручення. На довідці про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний Суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Суд також звертає увагу, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22). Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідачів за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачам до суду за місцем їх реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідачі не скористалися, про наслідки ненадання учасниками справи заяв по суті справи у встановлений судом строк були повідомлені в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на викладене, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 24.04.1987 року Виконавчим комітетом Київського міської ради народних депутатів видано ордер № 615 на ім`я [PERSON] з сім`єю із п`яти осіб, на право заняття житлового приміщення, квартири [ADDRESS] . Згідно з Розпорядження Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 07 травня 2004 року № 726 «Про внесення змін в договір найму житлового приміщення ЖЕО-809», були внесені зміни після смерті [PERSON] . Відповідно даних змін визначено головним квартиронаймачем та внесені зміни в договір найму жилого приміщення на чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] - [PERSON] . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Києва: в квартирі [ADDRESS] зареєстровано сім осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до акту про фактичне проживання осіб, складеного 05.08.2025 року ЖЕД 7, [PERSON] (1985 року народження), фактично не проживає в квартирі [ADDRESS] . Зазначене підтверджується мешканцями квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , підписи мешканців перевірено та засвідчено майстром тех.дільниці [PERSON] . Підпис майстра посвідчено начальником ЖЕД 7 Сташенко Т. Відповідно до акту про фактичне проживання осіб, складеного 05.08.2025 року ЖЕД 7, [PERSON] (1996 року народження), фактично не проживає в квартирі [ADDRESS] . Зазначене підтверджується мешканцями квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , підписи мешканців перевірено та засвідчено майстром тех.дільниці [PERSON] . Підпис майстра посвідчено начальником ЖЕД 7 Сташенко Т. Таким чином вбачається, що з 2022 року відповідачі не проживають в квартирі [ADDRESS] , будь-яких витрат по утриманню житла не несуть, їх особистих речей у квартирі немає, а тому вони є таким, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , зважаючи на наступне. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.6 ЖК України, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Частиною 4 ст. 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду врегульовано положеннями глави 2 ЖК України. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселились в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами сім`ї не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст.65 ЖК України). Згідно з ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України врегульовано, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК України, стаття 405 ЦК України), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. Так, відповідно до положень статей 71, 72, ЖК України та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі такого судового рішення, яке набрало законної сили. При цьому, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що в повному обсязі відповідає правовій позиції Верховного Суду. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року, справа № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року, справа № 760/13113/14-ц. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст. 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачі з 2022 року не проживають у спірному житлі, житлом не цікавляться, витрат по його утриманню не несуть, поважних причин відсутності відповідачів за місцем реєстрації понад шість місяців судом не встановлено. Зважаючи на те, що відповідачі без поважних причин, понад шість місяців відсутні за місцем реєстрації, є правові підстави для визнання їх, згідно з ст. 71, 72 ЖК України, такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням. Відповідно до положень статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved