Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним за усною угодою позики передано 18 січня 2022 року позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 85 000 грн. Зазначає, що в забезпечення виконання зобов`язання відповідачем було надано йому оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку до повернення боргу. Станом на час звернення до суду суму заборгованості відповідачем не повернуто не було, на усні звернення відповідач не реагує та не погоджується повертати борг. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у розмірі 85 000 грн. та сплачений судовий збір. Розпорядженням Верховного Суду від 06 березня 2022 року за № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ саме Першотравневого районного суду Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська (Новокодацький районний суд міста Дніпра). Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 14 липня 2025 року прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у повному обсязі в задоволенні позову, в обґрунтування зазначивши, що посилання позивача на розписку від 18 січня 2022 року спростовує укладення усної угоди позики, тому як копія розписки не доводить факту укладення усної угоди позики, а копії сторінок паспорту і податкового номеру позивача не є належними та допустимими доказами укладення договору позики, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування: умов договору позики, права вимоги позивача і його боргових зобов`язань. Зазначає, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які підтверджують факт укладення між ними договору позики. Посилається, що в розписці не зазначено особу, якій видано розписку, відсутні умови договору, тобто умови отримання ним грошей у борг, не зазначено його зобов`язання повернути гроші, а дійсний зміст розписки спростовує право вимоги позивача щодо виконання боргового зобов`язання за відсутністю між ними правовідносин за договором позики. Відсутність у розписці від 18 січня 2022 року факту передачі грошових коштів у якості позики, їх отримання саме від позивача та їх зобов`язання про повернення позивачу, спростовує борговий характер розписки, а сам по собі факт знаходження спірної розписки у позивача достеменно не підтверджує його боргових зобов`язань перед позивачем. Також зазначив, що позивач придбав у нього старенький автомобіль, корову та інші рухомі речі на загальну суму 85 000 грн., договори купівлі-продажу в письмовій формі не укладались, а факт отримання грошових коштів підтвердив розпискою від 18 січня 2022 року. Зазначає, що він видав довіреність на м.я [PERSON] і його сина, якою уповноважив його представляти інтереси з усіх питань пов`язаних з укладенням та реєстрацією договорів оренди належної йому земельної ділянки, а оригінал довіреності разом з оригіналом державного акта на земельну ділянку ним залишено [PERSON] , і вказані документи йому не повернуто. Представником відповідача Якушкіною І.М. було сформовано в системі «Електронний суд» письмові пояснення, в яких вона зазначила, що розписка про отримання грошових коштів була видана відповідачем на вимогу позивача лише як засіб підтвердження ним грошей, а зі змісту розписки не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 85 000 грн. саме у борг і не зазначено обов`язку позивача повернути кошти. Зазначає, що відсутність у спірній розписці запису про боргові зобов`язання, умови повернення грошей є підставою для відмови у позові, оскільки складаючи розписку і підписуючи її, відповідач не взяв на себе боргові зобов`язання. Представник позивача Діденко Н.П. сформувала в системі «Електронний суд» заяву в якій просила суд провести судове засідання без її участі та без участі позивача, за наявними у справі матеріалами, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Якушкіна І.М. сформувала в системі «Електронний суд» заяву про розгляд справи без її участі та без участі відповідача, в якій зазначила про невизнання позовних вимог у повному обсязі та просила суд відмовити в задоволенні позову. На підставі вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, думку представника відповідача, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до змісту позовної заяви судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення коштів за борговою розпискою та долучив до матеріалів справи лише копію розписки відповідно до змісту якої зазначено, що видана [PERSON] про те, що він одержав вісімдесят п`ять тисяч (85 000 г), у чому і розписується 18 січня 2022 року у с. Кальник (а. с. 9). Положеннями статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, у постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Суд зазначає, що зі змісту розписки від 18 січня 2022 року, на яку як на підставу пред`явлення позову посилається позивач, не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 85 000 грн. саме у борг. Зі змісту вищевказаної розписки вбачається отримання коштів відповідачем [PERSON] , при цьому не зазначено від кого саме було отримано грошові кошти, хоча під час судового розгляду стороною відповідача не заперечувалась вказана обставина, однак заперечувався факт отримання грошових коштів відповідачем саме у борг, при цьому, саме по собі підтвердження відповідачем отримання грошових коштів від позивача не свідчить про існування між сторонами саме боргового зобов`язання, що спростовує викладені у позовній заяві доводи позивача. Крім того, зі змісту розписки від 18 січня 2022 року не вбачається її борговий характер, відсутні умови та строк повернення боргу, хто саме надав кошти та у якій валюті надано кошти, а також стороною позивача не було надано оригінал вказаної розписки на підтвердження її наявності саме у позивача та його права на звернення до суду з вимогою про стягнення коштів. Частиною першою статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною перша статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, у спірних правовідносинах позивачем не доведено існування між сторонами у справі правовідносин за договором позики та боргових зобов`язань відповідача перед позивачем, виходячи з дійсного змісту долученої до позовної заяви копії розписки від 18 січня 2022 року, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, і його умов, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. За змістом статті 141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed