Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 24.02.2025-100000550 від 24.02.2025 у розмірі 21 030 грн та понесених судових витрат. Заявлені вимоги обґрунтовують тим, що 24.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 24.02.2025-100000550, згідно умов якого сума кредиту складає 3000 грн, строк кредиту 168 днів, фіксована незмінна процентна ставка 1% в день, неустойка 45 грн за день. 25.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено додатковий договір до кредитного договору, згідно умов якого позикодавець надав позичальнику 2-й транш у розмірі 1200 грн. 02.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено додатковий договір до кредитного договору, згідно умов якого позикодавець надав позичальнику 3-й транш у розмірі 2800 грн. Загальна сума з дати укладення додаткового договору становить 7000 грн, яка складається з усіх траншів. Відповідачем електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору, а отже акцептовано умови договору. Також, відповідачем електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) підписано пропозиції про укладення додаткових договорів (оферти) до кредитного договору, підтверджено укладення додаткових договорів, а отже акцептовано їх умови. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання виконало та надало кредит шляхом зарахування коштів на платіжну картку відповідача, тоді як останній свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів у повному обсязі не виконав, а тому виникла заборгованість у розмірі 21030 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 15.09.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові просить проводити розгляд справи за відсутності їх представника, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, відзив на позовну заяву до суду не надходив. Ухвалою суду від 27.01.2026 в порядку ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що основним видом економічної діяльності ТОВ «Споживчий центр» є кредитування (а.с.11). 24.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №24.02.2025-100000550 шляхом прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), яка розміщена на сайті кредитора та підписанням заявки після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором, а також підписанням відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які сформовані на сайті кредитора та підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (Е934), отриманого позичальником в sms-повідомленні на номер телефону (а.с.17-23). Відповідно до умов кредитного договору №24.02.2025-100000550 від 24.02.2025 відповідачу надано кредит у розмірі 3 000 грн, строком на 168 днів з дати його надання (до 10.08.2025), процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом кожних перших 7 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів, процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 0,91% = (4590/3000)/168x100%. Неустойка 45 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. 25.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено додатковий договір до кредитного договору №24.02.2025-100000550 шляхом прийняття пропозиції про укладення додаткового договору (оферти), обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором, а також підписанням відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які сформовані на сайті кредитора та підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (К997), отриманого позичальником в sms-повідомленні на номер телефону. Згадно умов якого, кредитодавець зобов`язався надати позичальнику 2-й транш розмірі 1200 грн, строком на 167 днів, комісією за надання 5% від суми траншу, що дорівнює 60 грн, комісією за обслуговування у розмірі 210 грн. Сума кредиту з дати укладення додаткового договору складає 4 200 грн. (а.с.23 зворот-25). 02.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено додатковий договір до кредитного договору №24.02.2025-100000550 шляхом прийняття пропозиції про укладення додаткового договору (оферти), обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором, а також підписанням відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які сформовані на сайті кредитора та підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (К259), отриманого позичальником в sms-повідомленні на номер телефону. Згадно умов якого, кредитодавець зобов`язався надати позичальнику 3-й транш розмірі 2800 грн, строком на 162 днів, комісією за надання 5% від суми траншу, що дорівнює 60 грн, комісією за обслуговування у розмірі 350 грн. Сума кредиту з дати укладення додаткового договору складає 7 000 грн. (а.с.26 зворот-28). 04.01.2024 між ТОВ "Споживчий цент" та ТОВ "УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ" укладено договір про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2 (а.с.29-33). ТОВ «Споживчий центр» через ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» та систему оплати iPay.ua номер транзакції 668038294, 02.03.2025 перерахувало на картку [PERSON] № [NUMBER] грошові кошти в сумі 2800,00 грн за договором кредиту № 24.02.2025-100000550 (а.с.14). Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 24.02.2025-100000550 від 24.02.2025, заборгованість [PERSON] складає 21030 грн, з яких: 7000 грн основний борг; 9130 грн проценти (за період з 24.02.2025 по 10.08.2025); 350 грн комісія за надання; 1050 грн комісія за обслуговування; 3500 грн - неустойка (а.с.13). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Кредитний договір та додаткові договори до кредитного договору укладено в електронному вигляді та підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується із ст. ст. 6, 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». На виконання вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, у зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Як зазначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». У постанові від 30 січня 2018 року в справі № 161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженогопостановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановленіЗаконом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції прозахист правлюдини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статті 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Так, позивачем ТОВ «Споживчий центр» на підтвердження факту перерахування коштів відповідачу надано лист ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» Вих.№147-0109 від 01.09.2025, згідно якого на підставі договору на переказ коштів ФК-П-202/01-2 від 01.04.2024 (а.с.29-33) , ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» 02.03.2025 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 2800 грн, на картку [NUMBER] , номер транзакції в системи iPay.ua 668038294, призначення платежу: видача за договором кредиту №24.02.2025-100000550 (а.с.14). Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за договором та довідка про ідентифікацію не є належними доказами надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки вони є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Вказані висновки суду ґрунтуються на правових позиціях викладених Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року в справі №755/18920/18 та від 13 травня 2020 року в справі № 219/1704/17. Отже, позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту перерахування та отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором № 24.02.2025-100000550 від 24.02.2025 у розмірі 3000 грн (а.с.17-23) та за додатковим договором від 25.02.2025 до кредитного договору№ 24.02.2025-100000550 (2-й транш) у розмірі 1 200 грн (а.с.23 зворот- 25). Тому вимога у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню частково, у розмірі 2800 грн. Одночасно щодо вимоги нарахування та стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 350 грн та комісії за обслуговування у розмірі 1050 грн, суд дійшов висновку про задоволення позову у цій частині частково, з огляду на наступне. Відповідно до п. 1.3. пропозиції про укладення додаткового договору від 02.03.2025 до кредитного договору, визначена комісія за надання 3-го траншу в розмірі 5% від його суми, що дорівнює 140 грн. Комісія нараховується кредитодавцем та обліковується в день видачі траншу. Відповідно до п. 1.4. пропозиції про укладення додаткового договору від 02.03.2025 до кредитного договору, визначена комісія за обслуговування в розмірі 350 грн. Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Таким чином, виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Встановлення обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту у кредитному договорі відповідає принципу свободи договору. Відповідач, уклавши додатковий договір до кредитного договору, погодився сплатити комісію за надання 3-го траншу у розмірі 2800 грн. У додатковому договорі від 02.03.2025 до кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» встановлена комісія за надання кредиту, та комісія за обслуговування, які є разовими, та розмір якої є незмінним. Комісія за надання 3-го траншу та обслуговування встановлена прямо у самому додатковому договорі від 02.03.2025 до кредитного договору № 24.02.2025-100000550, який укладено у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» та підписаним відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатору. Отже, умови додаткового договору від 02.03.2025 до кредитного договору № 24.02.2025-100000550 про нарахування комісії за надання кредиту у розмірі 140 грн та комісії за обслуговування у розмірі 350 грн не є нікчемними, оскільки їх нікчемність не встановлена на рівні закону, та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача . Оскільки позивачем не надано доказів перерахування та отримання відповідачем коштів за кредитним договором № 24.02.2025-100000550 від 24.02.2025 та за додатковим договором від 25.02.2025 до кредитного договору № 24.02.2025-100000550 (2-й транш), комісія за надання таких та комісія за обслуговування стягненню не підлягає. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ХІ, яким статтю восьму Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, яка визначає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Враховуючи те, що кредитний договір було укладено 24.02.2025, тобто після набрання чинності Законом № 3498-IX, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1% в день є правомірною. Отже, з 02.03.2025 по 10.08.2025 розмір відсотків буде становити 4536 грн (2800*1%*162 дні). Щодо вимог про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 3500 грн суд дійшов наступного висновку. Пунктом 7.6 пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії) передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником будь-яких грошових зобов`язань за договором кредитодавець залишає за собою право нарахування неустойки, розмір якої встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Згідно з п. 17 заявки кредитного договору неустойка: 45 грн нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє дотепер. Відтак позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено нарахування неустойки в розмірі 3500 грн за порушення зобов`язання, а тому відсутні підстави для її стягнення з відповідача. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача слід стягнути 7826 грн заборгованості за кредитним договором №24.02.2025-100000550 від 24.02.2025. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору із застосуванням понижуючого коефіцієнта в розмірі 0,8 ставки судового збору в сумі 2 422,40 грн (а.с.9), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 901,45 грн (7826/21030*2422,40). На підставі викладеного та

Outcome: partial