Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості відповідно до ст.625 ЦК України в сумі 178 273,26 грн., з яких 3% річних- 52 014,00 грн., інфляційні втрати- 126 258,66 грн. за порушення грошового зобов`язання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01 лютого 2006 року між [PERSON] та [PERSON] і та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено Кредитний договір МL-200/372/2006. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя від 27 грудня 2010 року у цивільній справі № 2-2923/10 за позовом Банка до [PERSON] та [PERSON] ухвалено рішення про стягнення заборгованості за Кредитним договором МL-200/372/2006 від 27.09.2007 року у розмірі 577 408,66 грн. 14.05.2024 р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», відповідно до чинного законодавства України, був укладений Договір відступлення прав вимоги №05/2024/1-ДФ. Згідно даного договору 14.05.2024р. відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № МL-200/372/2006 від 27.09.2007р. Відповідно до Договору відступлення прав вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло прав кредитора до Вас. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» є єдиним власником всіх прав вимоги за вищезазначеними Кредитним договором, у тому числі прав на отримання всіх платежів. Дійсність того, що до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги за Кредитним договором № МБ-200/372/2006 від 01 лютого 2006 року встановлено ухвалою від 02.12.2024 року Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-2923/10. У зв`язку з невиконанням Боржником обов`язку щодо повернення коштів (розмір суми заборгованості встановлений рішенням від 27.12.2010 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя у справі № 2-2923/10) розмір заборгованості складає: 577 408,66 грн., з яких: 3% річних (в грн.) - 52 014,00 (нараховано в період з 22.02.2019 року по 22.02.2022 року); інфляційні втрати (в грн.) - 126 258,66 грн., (нараховано в період з 22.02.2019 року по 22.02.2022 року). Ухвалою суду від 11.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористалися. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 01 лютого 2006 року між [PERSON] та [PERSON] і та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено Кредитний договір МL-200/372/2006. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя від 27 грудня 2010 року у цивільній справі № 2-2923/10 за позовом Банка до [PERSON] та [PERSON] ухвалено рішення про стягнення заборгованості за Кредитним договором МL-200/372/2006 від 27.09.2007 року у розмірі 577 408,66 грн. 14.05.2024 р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», відповідно до чинного законодавства України, був укладений Договір відступлення прав вимоги №05/2024/1-ДФ. Згідно даного договору 14.05.2024р. відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № МL-200/372/2006 від 27.09.2007р. Відповідно до Договору відступлення прав вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло прав кредитора до Вас. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» є єдиним власником всіх прав вимоги за вищезазначеними Кредитним договором, у тому числі прав на отримання всіх платежів. Дійсність того, що до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги за Кредитним договором № МБ-200/372/2006 від 01 лютого 2006 року встановлено ухвалою від 02.12.2024 року Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-2923/10. У зв`язку з невиконанням Боржником обов`язку щодо повернення коштів (розмір суми заборгованості встановлений рішенням від 27.12.2010 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя у справі № 2-2923/10) розмір заборгованості складає: 577 408,66 грн., з яких: 3% річних (в грн.) - 52 014,00 (нараховано в період з 22.02.2019 року по 22.02.2022 року); інфляційні втрати (в грн.) - 126 258,66 грн., (нараховано в період з 22.02.2019 року по 22.02.2022 року). Згідно з ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Таким чином законодавство України передбачає обов`язок боржника (відповідача) добровільно і своєчасно виконати рішення суду. За положеннями ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. В свою чергу, ч.2 ст.18 ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Даних про те, що відповідачами [PERSON] , [PERSON] виконано судове рішення про стягнення з них заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Положеннями ст. 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі мають грошове зобов`язання перед позивачем. З огляду на те, що відповідачі не виконали рішення суду, тобто порушили вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. За таких обставин позивач має право на стягнення з [PERSON] , [PERSON] у межах строку позовної давності 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу. 3% річних розраховано, виходячи з суми невиконаного зобов`язання і складає 52 014,00 грн. Інфляційні втрати за період з березня 2019 року по лютий 2022 року складають 126 258,66 грн. та підлягають стягненню з відповідача. За правилами ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved