Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП. В обґрунтування посилається на те, що 07.12.2024 на перехресті вулиць Академіка Тамма та Яновського у місті Кропивницькому, сталась ДТП за участі автомобіля Hyunday Accent державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Hyunday Kona, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження. Пасажир автомобіля Hyunday Accent державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , його дружина [PERSON] отримала тілесні ушкодження та звернулась за наданням медичної допомоги до лікарні. Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда 07.01.2025 [PERSON] визнано винною у вчинені правопорушення передбачення ст. 124 КУпАП. Страховою компанією відшкодовано матеріальну шкоду в розмірі 86535,48 грн. Суб`єкт оціночної діяльності встановив, що вартість матеріальної шкоди становить 187 978 грн, вартість робіт суб`єкта оціночної діяльності становить 7000 грн, що становить 194 978 грн. Просить стягнути з відповідача 108 442,52 грн, які складаються з 194 978 грн 86 535,48 грн. Крім того, зазначає, що позивачу спричинена моральна шкода, оскільки його дружина отримала поверхневу забійну рану лобкової ділянки, забої та садна м`яких тканин голови. Пошкоджений автомобіль є єдиним транспортним засобом в сім`ї [PERSON] , був придбаний в автосалоні в кінці 2008 року. Автомобіль використовувався кожен день, оскільки позивач проходить військову службу у смт. Новоархангельськ Кіровоградської області та має добиратись на своє робоче місце більш ніж за 110 км від місця проживання. По теперішній час автомобіль не відремонтований. Кошти, виплачені страховиком не покривають витрати навіть половини вартості матеріального збитку. Просить стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. Відповідач надала відзив, в якому вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Мотивуючи тим, що відповідно до положень ст.1134 ЦК України, на особу яка застрахувала свою цивільну відповідальність, може бути покладене відшкодування шкоди лише у разі недостатності страхового відшкодування за договором страхування відповідальності і суд повинен у таких спорах з`ясовувати всі факти та обставини у зв`язку із страховим відшкодуванням. Відповідно до висновків про правильне застосування норм права, викладених у постанові Верховного суду по справі №755/18006/15-ц від 04.07.2018 року зазначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язані в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статі 38 вказаного закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статі 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Вважає, що об`єктивний розмір збитку, а не той що заявляє позивач не перевищує ліміту відповідальності страховика 160 000 гривень, тому саме страховик повинен бути належним відповідачем за цим позовом, а вона можу нести відповідальність лише в разі недостатності виплати страхового відшкодування для покриття збитків, що перебільшує ліміт відповідальності страховика. На момент ДТП її транспортний засіб був застрахований у ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до Полісу №224711517. Ліміт за полісом страхування 160 000 грн. Також зауважує, що у позові позивач заявляє, що зазнав збитків 187 978 гривень і просить стягнути 108 442,52 гривень - з оглядом на ліміт відповідальності страховика. Ліміт відповідальності страховика відповідно до полісу №224711517 складає 160 000 гривень. Але 187 978 гривень мінус 160 000 гривень ліміту страховика, виходить 27 978 гривень, але аж ніяк не 108 442,52 гривень. Позивач звертався із заявою про виплату страхового відшкодування, до зазначеної страхової компанії, що сам і підтвердив у своїй позовній заяві. З висновком експерта страхової компанії та сумою компенсації позивач погодився та отримав 86 535,48 гривень на рахунок ФОП [PERSON] . Право потерпілого вимагати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), повинно обмежуватися лімітом страхового відшкодування, в інакшому випадку таке право надає можливість потерпілому і страховій компанії домовлятись між собою, про прийняття потерпілим, за окрему винагороду, значно меншої суми відшкодування, а решту покладати на винуватця. Таке право дає змогу незаконного збагачення обох сторін і не тільки суперечить інституту страхування, а й принципу справедливості і породжує корупційну складову. Так як потерпілий може погодитись отримати до прикладу 100 гривень і буде вважатися, що страхова компанія виконала свій обов`язок адже сплатила страхове відшкодування а решту повинний сплачувати винуватець. Під час огляду автомобіля позивача страховим експертом, був присутній мій чоловік [PERSON] . У особистій бесіді з чоловіком, дізнавшись що він військовослужбовець після тяжкого поранення, який під час лікування отримував «бойові виплати» позивач, почав пропонувати відразу оплачувати йому ремонт а не чекати виплату страхової, а потім коли прийде виплата від страхової, позивач нібито поверне йому ці кошти. Мій чоловік погодився але за умовою, що позивач візьме ці кошти під розписку, на що позивач категорично відмовився. Такі дії позивача почали викликати в нас певні сумніви, що до чесності останнього. Після отримання калькуляції ремонтних робіт від страхової компанії, позивач почав заявляти, що суми страхового відшкодування не достатньо, та вимагав добровільно сплатити йому суму 103 000,00 грн мотивуючи це калькуляцією вартості відновлювального ремонту автомобіля від ФОП [PERSON] . Вона проведена без урахування фізичного зносу автомобіля позивача. На зауваження про надмірну оцінку вартості відновлювальних робіт, [PERSON] в присутності мого чоловіка та позивача, погодився зменшити цю суму на 10 000 гривень. Змінювати чи шукати інших майстрів позивач відмовився, мотивуючи це тим, що йому товариш порадив саме цей ФОП. Купувати більш дешевші запчастини або вжиті, позивач також відмовився, пояснюючи це, низькою якістю запчастин. Враховуючи ринкову вартість автомобіля позивача та загальну суму відновлення авто, моїм чоловіком було запропоновано продати авто позивача у стані після ДТП та з урахуванням виплати страхового відшкодування і добровільною нашою сплатою у розмірі 42.000 гривень, придбати аналогічне авто на вторинному ринку. Своє авто позивач оцінив у 5 000 американських доларів, що перевищує ринкову оціночну вартість даного авто. В свою чергу на сайті авто ріа ми знайшли аналогічне авто з аналогічним кольором автомобіля позивача і зменшим пробігом на 100 тисяч кілометрів ніж у позивача, яке продавець готовий був продати за 4 500 американських доларів. Запропонувавши знайдене авто позивачу, отримали відмову, так як позивач повідомив, що не бажає купувати аналогічний автомобіль, а хоче придбати автомобіль іншої марки і бажає отримати кошти, а не аналогічне авто. Ці дії створили уяву про бажання позивача вирішити свої фінансові питання за рахунок мене - без належних на те підстав. Отримавши виплату від страхової компанії позивач не розпочав жодних ремонтних робіт свого автомобіля, що вказує про небажання позивача відновлювати свій транспортний засіб, а є лише бажання отримання максимальної матеріальної вигоди з даної ситуації. У разі задоволення позову, заявляє про вирішення судом питання про передачу мені пошкодженого автомобіля Позивача. На замовлення страховика, до якого звертався позивач, збиток у зв`язку із пошкодженням автомобіля Позивача був оцінений у розмірі 86 535.48 гривень. На замовлення позивача матеріальний збиток був оцінений 187 978,00 гривень. При цьому її не запрошували позивачем на огляд автомобіля оцінювачем, що передбачено п.5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Мінюсту України та Фонду Держмайна N9142/5/2092 від 24.11.2003 року, тому я вважаю, що не всі зафіксовані під час огляду автомобіля позивача пошкодження, виникли у результаті моїх дій під час ДТП. Так як, в протоколі технічного огляду транспортного засобу на сторінці 19, Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, у переліку пошкодження пов`язані з подією, з`являється запчастина «Блок запобіжників». Дане пошкодження при первинному огляду автомобіля позивача, спеціалістом оцінювачем страхової компанії та в присутності мого чоловіка не було виявлено. Також, звернула увагу суду на певні маніпуляції та порушення в Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів в звіті про оцінку вартості матеріального збитку від приватного підприємця [PERSON] . Вважає звіт про оцінку вартості матеріального збитку від приватного підприємця [PERSON] необ`єктивним, упередженим та складеним в інтересах позивача з значними порушеннями Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Доказів завдання моральної шкоди, позивачем не надано. Щодо неможливості добратися позивачу до місця служби з місця проживання зазначає, що в поясненнях які позивач надає слідчому лейтенанту поліції Рудковському А.І. від 07.12.2024 вказано, що [PERSON] 13.11.1969 проживає в с. Кальниболота, Голованівського р-н., Кіровоградської області, яке знаходиться на відстані 18 кілометрів від селища Новоархангельськ, Голованівського району, Кіровоградської області. Тобто місце фактичного проживання і місце реєстрації в позивача різні, що сам позивач і підтвердив у своєму пояснені. Виходить позивач не долав відстань в 110 км, а проживав на відстані 18 км від місця служби і надає неправдиві свідчення адже на момент ДТП вказує своє місце проживання с.Кальниболота. Також не зрозуміло, чому Позивач не вказав з якого часу став проживати за місцем реєстрації і почав добиратися на роботу долаючи відстань більше 110км. та не зрозуміло чи став він там проживати взагалі. Адже доцільність та економічна обгрунтованість такого переїзду викликає сумнів, враховуючи ту відстань, яку вказує позивач. Адже середні показники витрати палива автомобіля позивача 6.2-6,9 літрів бензину на 100 км. та встановлено газ, розхід якого на 10-20 відсотків більший від бензину. Якщо взяти середнє значення в 15 відсотків, та 6.5 літрів бензину(6.5+15%) то вийде 7.475 літрів газу на 100км. Враховуючи відстань в 110 км (7,475+0,7475) витрата становить 8,2 літрів газу, множимо на два, адже позивач їздить кожен день, виходить 16,4 літрів газу щодня при середній ціні на газ 35 гривень за літр, витрата становить 574 гривень на день, множимо на 30, виходить 17 220 гривень на місяць. Так як позивач служить в РТЦК та СП на посаді командира відділення (відповідно до пояснення яке він надавав), та не виконує бойових. Просить врахувати, що вона пропонувала позивачу доплату на придбання аналогічного автомобіля і позивач відмовився. В судовому засіданні представник позивача адвокат Федоров З.Ф. позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Відповідач в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Заслухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.12.2024 на перехресті вулиць Академіка Тамма та Яновського у місті Кропивницькому, сталась ДТП за участі автомобіля Hyunday Accent державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Hyunday Kona, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження. Пасажир автомобіля Hyunday Accent державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , його дружина [PERSON] отримала тілесні ушкодження та звернулась за наданням медичної допомоги до лікарні. Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда 07.01.2025 [PERSON] визнано винною у вчинені правопорушення передбачення ст. 124 КУпАП. Страховою компанією відшкодовано матеріальну шкоду в розмірі 86535,48 грн. Суб`єкт оціночної діяльності встановив у звіті № 52 від 07.03.2025, що вартість матеріального збитку, нанесеного в результаті ДТП власнику становить 187 978 грн та дорівнює ринковій вартості автомобіля, яка складає - 187 978 грн вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 293 591,19 грн. Різниця між вартістю КТЗ до та після ДТП складає 155 478,92 грн. За змістом статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 30.1 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди». Згідно з пунктом 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до пункту 30.3 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи МТСБУ. Позивач та його представник, посилаючись на загальні норми відшкодування шкоди, вважають, що з відповідача необхідно стягнути різницю між страховою виплатою в розмірі 86535,48 грн грн та ринковою вартістю автомобіля 187978 грн, що становить і його вартість після ДТП. Враховуючи положення п. 30.1 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та аналізуючи звіт № 52 вбачається, що транспортний засіб фізично знищений, його ремонт економічно необґрунтований, так як витрати на ремонт транспортного засобу (293 591,19 грн) значно перевищують його вартість після ДТП (187 978 грн). В судовому засіданні представник позивача зазначив, що фактично можна вважати, що автомобіль фізично знищений, але позивач бажає його відремонтувати. З цього суд приходить до висновку, що власник, тобто позивач, не погодився з визнанням транспортного засобу фізично знищеним та має намір відремонтував його. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 13 червня 2019 року у справі № 461/10942/15, провадження № 61-16909св18, зазначив, що відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро. З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необґрунтованим, витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди. Позивач бажає відремонтувати автомобіль, тобто не погоджується з тим, що він є фізично знищеним, тому йому має бути відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до пошкодження і його вартістю після пошкодження, згідно звіту №52 різниця складає 155 478,92 грн страхове відшкодування 86 535,48 грн = 68 942,52 грн. Згідно Полісу №224711517 ліміт відповідальності страховика складає 160 000 грн. Відповідач у відзиву наголошує на тому, що вона не може відповідати за позовом, оскільки ліміт відповідальності страховика не перевищений. У постанові Великої Палати ВС від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц суд зазначив, що якщо розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, вимоги про її відшкодування мають бути заявлені до страхової компанії, а не до винуватця ДТП. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). У постанові КЦС ВС від 06.02.2019 у справі № 464/9519/15-ц зазначено, що стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою з винуватця ДТП є неправомірним, якщо така шкода покривається лімітом ОСЦПВ. У постанові КЦС ВС від 22.09.2021 у справі № 522/1914/19, зазначено, що знос, внутрішні методики страховика або калькуляції не можуть обмежувати право потерпілого на повне відшкодування шкоди в межах страхового ліміту. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки вартість матеріального збитку, який недоотримав позивач, не може бути стягнута з винуватця ДТП [PERSON] , оскільки не перевищує ліміту відповідальності, визначеному у Полісі в розмірі 160 000 грн. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за складання звіту експертної оцінки вартості матеріального збитку в розмірі 7 000 грн, які підтверджені рахунковою квитанцією № 45 від 04.03.2025. Крім того, позивач просить відшкодувати моральну шкоду, в розмірі 30 000 грн. Відповідач заперечив, мотивуючи тим, що вимоги не обґрунтовані в позові та відсутні докази. За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: 1) характеру правопорушення; 2) глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; 3) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; 4) інших обставин, які мають істотне значення. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, відповідно до п.3 Постанови, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови, доведенню підлягають: наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність вини останнього в заподіянні шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В судовому засіданні доведено, що з вини відповідача заподіяна шкода майну позивача. Внаслідок дій відповідача позивач зазнав моральних страждань, які полягають у душевних переживаннях та муках, занепокоєності за те що сталося ДТП, внаслідок якої пошкоджено належне йому майно. Зазначені події внесли незручності та потребували додаткових зусиль для організації її життя, оскільки звичайний ритм життя був порушений. Такий аргумент відповідача, як недоведеність моральної шкоди не є підставою для відмови у позові, оскільки на час розгляду спору законодавцем не затверджено жодної єдиної методики визначення розміру завданої моральної шкоди, яка б мала загальне обов`язкове значення. Тому розмір відшкодування моральної шкоди має визначатись судом у кожному конкретному випадку з урахуванням особливостей конкретного правопорушення. Узагальнюючи вимоги закону, рекомендації Пленуму ВСУ, можна виділити критерії визначення розміру відшкодування моральної шкоди, зокрема характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні). Враховуючи вищенаведене, виходячи з засад розумності та справедливості суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача має становити 10 000 грн. Посилання позивача на те, що дружина отримала тілесні ушкодження не можуть бути підставами для відшкодування моральної шкоди позивачеві, оскільки дружина, за наявності в неї підстав та бажання, не позбавлення права самостійно звернутися до суду з позовом про відшкодування їй моральної шкоди. На користь позивача підлягає стягненню судовий збір, відповідно до задоволених вимог, в розмірі 170 грн. На підставі ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 23 ЦК України,

Outcome: partial