Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Товариство звернулось до суду із позовом про стягнення з [PERSON] 25 453,70 грн. Позивач посилається на те, що 05 червня та 06 червня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договори про споживчий кредит №8341173,71824287 які укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в ІТС товариства. Підписанням кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора ?07777. Відповідач підтвердив, що він ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав проект цього кредитного договору разом з додатками, ознайомився з усіма його умовами. Згідно договору кредитодавець зобов`язується на умовах договору надати позичальнику грошові кошти у сумі по кожному договору по 6 000 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю суму кредиту та відсотки. В подальшому було укладено ряд договорів факторингу згідно, якого Товариство відповідно до Реєстру боржників від 16 жовтня 2025 року набуло права грошової вимоги до відповідача в загальній сумі: по договору№8341173 6 554 грн., з яких: -2 000 грн. сума заборгованості по кредиту; -1254 грн. сума заборгованості за відсотками; -3 300 грн. сума заборгованості за пенею. по договору №71824287 18 899,70 грн., з яких: -6 000 грн. сума заборгованості по кредиту; -299,70 грн. сума заборгованості за відсотками; -600 грн. сума заборгованості за комісією; -12 000 грн. сума заборгованості за пенею, що становить, 25 453,70 грн. Всупереч вимогам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в заяві по суті справи просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи та письмовий відзив на позов від нього до суду не надходили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі приходить до наступних висновків. Ст. 12 та ч. 1 ст. 81ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Виходячи з положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України«Про електроннукомерцію» (далі Закон). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Укладенню між позивачем та відповідачем Договору про надання кредиту 470812806 від 19 грудня 2023 року передувала пропозиція укласти Договір (оферта) за умовами якої [PERSON] погодилася і прийняла пропозицію, про що зазначено у розділі «Прийняття Оферти», та підписано відповідачем вказану пропозицію (оферту) електронним підписом за допомогою кода одноразового ідентифікатора МСRВ-3644. Ч.6 ст.11 Закону, передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір,про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банка бо інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах,встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (Закон України «Про споживче кредитування»). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що платіжними дорученнями від 05 червня 2025 року та 06 червня 2025 року на банківську картку [PERSON] ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перераховано кошти в сумі 12 000 грн. (а.с. 20). Товариство відповідно до Реєстру боржників від 16 жовтня 2025 року набуло права грошової вимоги до відповідача: по договору№8341173 6 554 грн., з яких: -2 000 грн. сума заборгованості по кредиту; -1254 грн. сума заборгованості за відсотками; -3 300 грн. сума заборгованості за пенею. по договору№71824287 18 899,70 грн., з яких: -6 000 грн. сума заборгованості по кредиту; -299,70 грн. сума заборгованості за відсотками; -600 грн. сума заборгованості за комісією; -12 000 грн. сума заборгованості за пенею, що становить, 25 453,70 грн. Всупереч вимогам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання та на час розгляду справи в суді не погашена. За таких обставин, суд доходить висновку, що позов Товариства слід задовольнити та стягнути з відповідачки вказану заборгованість за договором. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦК). Судом встановлено, що позивачем заявлено стягнення з відповідачки на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500 00 грн. Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судом встановлено, що у матеріалах справи міститься копія договору про надання правничої допомоги № 25-08/25ФП, акт прийому-передачі послуг наданих послуг на суму 4 500 грн., копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копія довіреності. За таких обставин, заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.141 ЦПКУкраїни та приймаючи до уваги, що позовні вимоги судом задоволені, суд присуджує позивачу з відповідачки понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422, 40 грн.

Outcome: approved