Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

У березні 2025 року адвоката Маліцького М. В., діючи в інтересах заявника [PERSON] , звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , недієздатною, встановити над нею опіку та призначити заявника її опікуном. В обґрунтування заяви зазначив, що [PERSON] є матір`ю заявника та тривалий час хворіє. За твердженням заявника, стан її здоров`я поступово погіршується, що суттєво вплинуло на її психічний стан. Зазначені обставини, за його словами, проявляються у дратівливості, періодичному невпізнанні рідних і близьких осіб, часті зміни настрою, тимчасовій втраті орієнтації в просторі, а також неадекватних висловлюваннях. У зв`язку із захворюванням, яке обмежує здатність [PERSON] до самообслуговування та контролю за своєю поведінкою, вона, на думку заявника, не може орієнтуватися у простих життєвих ситуаціях та потребує постійного стороннього догляду. Також зазначено, що [PERSON] не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними. Заявник вказав, що постійно здійснює догляд за матір`ю, у зв`язку з чим, просив суд призначити його її опікуном. Заявник [PERSON] та його представник адвокат Маліцький М. В. в судове засідання не з`явилися. Водночас представник заявника подав клопотання, у якому просить розглянути справу за відсутності заявника та його представника. Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Погребищенської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений відповідно до вимог ЦПК України. Водночас головний спеціаліст юрист відділу правового забезпечення Дзюба О. О. подав заяву про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи. Також зазначив, що заявник [PERSON] до органу опіки та піклування із заявою про призначення його опікуном [PERSON] не звертався та подання щодо доцільності призначення його опікуном [PERSON] в разі визнання її судом недієздатною не отримував. Представник особи, щодо якої розглядається питання про визнання її недієздатною [PERSON] адвокат Голівський В. В. в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Проте, 27.01.2026 подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у відсутність особи, відносно якої вирішується питання про визнання її недієздатною, та її представника. При вирішенні процесуальних питань покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що заявник [PERSON] відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] від 18.08.2015 є учасником бойових дій (а. с. 7). Факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] , підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.04.1980 (а. с. 8). Згідно з довідкою, виданою сімейним лікарем КП «Погребищенський центр первинної медико-санітарної допомоги» Погребищенської міської ради Путь Н. П. від 05.03.2025 № 165, [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , перебуває на диспансерному обліку в кардіолога, невролога ЦЛ, сімейного лікаря з діагнозом ІХС (ішемічна хвороба серця). Атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. 3 ступінь ризик ССЧ ІV. Дисциркуляторна енцефалопатія змішаного типу середньої важкості. Легкі когнітивні порушення (а. с. 20). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта Вінницької філії судових експертиз державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» від 24.07.2025 № 590 [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді судинної деменції (F01.8), внаслідок чого позбавлена здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і потребує встановлення опіки (а. с. 97-104). Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Суд також виходить з того, що цивільна справа має бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей, за яким суд повинен встановити, чи є більш імовірним те, що на підставі наданих доказів, а також з урахуванням правдивості тверджень заявника, заявлені ним вимоги заслуговують на довіру. Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (стаття 32 Конституції України). Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. У підпункті «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (стаття 8 Конвенції). Відповідно до частини першої статті 5 Конвенції про міжнародний захист повнолітніх осіб судові чи адміністративні органи договірної держави звичайного місця проживання повнолітньої особи мають юрисдикцію вживати заходи, спрямовані на захист повнолітньої особи чи її майна. При цьому у преамбулі Конвенції про міжнародний захист повнолітніх осіб зауважено, що інтереси повнолітньої особи і повага до її гідності й самостійності мають бути враховані у першу чергу. Згідно зі статтею 8 Конвенції національні органи влади повинні віднайти справедливий баланс між інтересами особи з психічними розладами та іншими відповідними законними інтересами. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Стаття 41 ЦК України передбачає правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом (частина 3 ст.296 ЦПК України). У заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 463/2503/18 висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. При проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Порядок проведення судово-психіатричної експертизи затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року № 865, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 червня 2018 року за № 719/32171. Предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Об`єктами експертизи є матеріали цивільної справи, медична документація, аудіовізуальні матеріали та інша інформація про психічний стан особи, відповідно якої проводиться експертиза. Зі змісту наданого експертом висновку від 24.07.2025 № 590 вбачається, що судово-психіатрична експертиза була проведена на підставі матеріалів цивільної справи № 143/210/25; медичної картки амбулаторного хворого з загальної практики сімейної медицини. Разом з тим, висновок судового експерта та інформація, яка міститься у ньому, не має для суду наперед встановленого значення, а є лише одним із доказів, які суд досліджує, надає оцінку за внутрішнім переконанням та враховує при вирішенні справи. Результат оцінки судом висновку судового експерта відображається у рішенні, в якому наводяться мотиви його прийняття або відмови у прийнятті. Ураховуючи наведене, а також оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] внаслідок наявного хронічного стійкого психічного розладу позбавлена здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим підлягає визнанню недієздатною у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. На підставі ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно з частинами 2-4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до ч. 1 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна обов`язково мають враховуватися особисті, довірчі взаємини між опікуном і підопічним, що є необхідною умовою для забезпечення належних умов життя та захисту прав і інтересів підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який надає суду висновок щодо доцільності призначення конкретної особи опікуном. Аналогічні положення закріплені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 20.05.2020 в справі № 736/1508/17. Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20). У постанові Верховного Суду від 08.01.2024 у справі №753/1905/22 зазначено, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Судом встановлено, що [PERSON] після відкриття провадження у цій справі із заявою до органу опіки та піклування про бажання бути опікуном [PERSON] не звертався та подання про доцільність призначення його опікуном в разі визнання її судом недієздатною не отримував. Суд зазначає, що вказане вище подання не є рішенням за процесуальним статусом та має для суду лише рекомендаційний характер, і при постановленні судом рішення по справі не має пріоритетного значення, та може бути врахований на розсуд суду. Однак, станом на сьогоднішній день саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому напрямку, та належним чином мотивувати свій висновок про можливість призначення особи опікуном. Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 28.05.2025 у справі № 641/7190/23. Водночас на підставі клопотання представника заявника адвоката Маліцького М. В. про залишення заявлених вимог без розгляду в частині призначення [PERSON] опікуном [PERSON] , ухвалою суду від 27.01.2025 заяву [PERSON] , заінтересована особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Погребищенської міської ради, про визнання [PERSON] недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна в частині вимог про встановлення над [PERSON] опіки і призначення [PERSON] її опікуном залишено без розгляду. Згідно із ст. 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. Отже, до встановлення опіки і призначення опікуна над недієздатною [PERSON] орган опіки та піклування виконавчого комітету Погребищенської міської ради відповідно до статей 65, 67 ЦК України зобов`язаний дбати про недієздатну особу, про створення їй необхідних побутових умов, забезпечення її доглядом та лікуванням, вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічної. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність покладення на орган опіки та піклування виконавчий комітет Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області обов`язку щодо здійснення опіки над [PERSON] , визнаною недієздатною, до моменту призначення їй постійного опікуна. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 04.12.2024 у справі № 634/1126/23. З урахуванням приписів ч. 6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення в частині визнання [PERSON] недієздатною має становити два роки з моменту набрання рішенням суду законної сили. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави. Отже, судові витрати за проведення судово-психіатричної експертизи щодо [PERSON] (висновок судово-психіатричного експерта від 24.07.2025 № 590 Вінницької філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України») в сумі 10 382 грн 94 коп. слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved