Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

позивач через систему «Електронний суд» звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра з позовом про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» заборгованості за договором позики у розмірі 29040 гривень, сплаченого судового збору у розмірі 2422,4 гривень. Позов мотивує тим, що 1 червня 2025 року між позивачем, який змінив назву з ТОВ «Іннова Фінанс» на ТОВ «Іннова Нова», і відповідачем укладено договір про надання грошових коштів у позику №8398630625, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 11000 гривень, строком на 360 днів, зі сплатою 1% в день. Позивач свої зобов`язання відповідно умов договору позики належним чином виконав, а відповідач взятих на себе зобов`язань не виконує, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив у встановлені строки. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 31 жовтня 2025 року цивільну справі за вказаною позовною заявою передано до Личаківського районного суду м. Львова для розгляду за підсудністю, оскільки встановлено, що останнім зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , а саме місцем його фактичного проживання як внутрішньо-переміщеної особи є: [ADDRESS] , що відноситься до території, на яку поширюється підсудність Личаківського районного суду м. Львова. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 25 листопада 2025 року, автоматизованою системою документообігу суду відповідно для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 2 квітня 2025 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, вказаною ухвалою витребувано в Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» інформацію (документи), а саме: чи належить (належала раніше) платіжна картка за номером № [NUMBER] - [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] ; надати відомості про повний номер карти № [NUMBER] , на яку було здійснено зарахування переказу через систему інтернет-еквайрингу EasyPay від 1 червня 2025 року о 22:42:19 год. у розмірі 11000 гривень (призначення платежу: «кредитні кошти від ТОВ «Іннова Фінанс», поповнення картки [NUMBER] , [NUMBER] »); інформацію про рух коштів (виписку) по картковому рахунку № [NUMBER] за період з 1 червня 2025 року по 4 червня 2025 року. 16 грудня 2025 року на адресу суду на виконання вказаної ухвали з АТ КБ «ПриватБанк» надійшла витребувана інформація, зокрема підтверджено, що на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] , на яку було здійснено зарахування коштів 1 червня 2025 року в сумі 11000 гривень та надано виписку по рахунку відповідача. Представник позивача адвокат Андрущенко М.В., який діяв на підставі ордера серії АН №1685588 від 8 травня 2025 року, в судове засідання не з`явився, в позові просив розгляд справи здійснювати у відсутності сторони позивача та у випадку неявки відповідача відносно ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судові засідання 22 грудня 2025 року та 21 січня 2026 року не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце їх проведення, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що 1 червня 2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс», яке змінило назву на ТОВ «Іннова Нова», та [PERSON] укладено договір про надання грошових коштів у позику №8398630625, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 11000 гривень, строком на 360 днів, зі сплатою 1%, періодичність зі сплати процентів кожні 30 днів, сплатою комісії за видачу кредиту в розмірі 15% від суми кредиту. Виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за вказаним вище договором підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №20240-1354-222843390 від 1 червня 2025 року, випискою по рахунку відповідача. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання по вказаному вище кредитному договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 29040 гривень з яких: заборгованість за тілом кредиту 11000 гривень; заборгованість за процентами 16390 гривень, 1650 гривень комісії за надання кредиту, що підтверджується наданим стороною позивача розрахунком заборгованості. Зі сторони відповідача будь-яких заперечень з приводу наведеного розрахунку заборгованості не надано. Відповідно до ст.ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом норми ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За правилами ст.ст. 1050,1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк проценти, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Як вбачається з досліджених доказів, умови договору відповідачем належним чином не виконані, передбачені договором кредиту заборгованості не погашені. Зі сторони відповідача будь-яких заперечень з приводу отримання кредиту по вищеописаному договору не надходило, доказів виконання взятих на себе зобов`язань по зазначеному договору суду не надано. Відповідач допустив порушення строків повернення кредитних коштів, процентів і комісії, у зв`язку з чим з останнього, враховуючи предмет спору, слід стягнути в користь позивача заборгованості за кредитним договором №8398630625 від 1 червня 2025 року в розмірі 29040 гривень з яких: заборгованість за тілом кредиту 11000 гривень; заборгованість за процентами 16390 гривень, 1650 гривень комісії за надання кредиту. Проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача вказану вище заборгованість за тілом кредиту та процентами, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,4 гривень.

Outcome: approved