Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення суми кредитної заборгованості, під час розгляду справи позивач позовні вимоги уточнив. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до Договору №GL48N718070_І_3 про відступлення прав вимоги від 17.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 509, ПАТ «КБ «НАДРА» відступив права вимоги на користь ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» - разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. Новий кредитор прийняв права вимоги Банку до позичальників, поручителів, зазначених у Додатку №1 цього договору. Так, згідно з Додатком № 1 до цього договору, Новий кредитор отримав права вимоги до Відповідача за кредитним договором №8/2006/840-К/621-Н у загальному розмірі 30835 доларів США 49 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 20951 доларів США 60 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 571429 гривень 76 копійок, яка складається з основної суми заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10406 доларів США 66 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 283829 гривень 17 копійок, та заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 10544 доларів США 94 центи, що в еквіваленті складає 287600 гривень 59 копійок. Тому, внаслідок не виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором у Відповідача утворилась заборгованість у розмірі 20951 доларів США 60 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 571429 гривень 76 копійок, яка складається з основної суми заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10406 доларів США 66 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 283829 гривень 17 копійок, та заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 10544 доларів США 94 центи, що в еквіваленті складає 287600 гривень 59 копійок. Просить суд стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (код ЄДРПОУ 40696815) заборгованість за Кредитним договором №8/2006/840-К/621-Н, укладеним 28 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), у розмірі еквівалентному 10406 доларів США 66 центів (десять тисяч чотириста шість доларів США 66 центів), що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (код ЄДРПОУ 40696815) судовий збір в сумі 4257 гривень 44 копійки. Не погодившись з позовними вимогами представником відповідача, адвокатом Лащенко В.А. було подано заяву про відмову у задоволенні позову з-за пропуску строку позовної давності, в обґрунтування якої зазначив, що 28 листопада 2006 року між ВАТ комерційний банк «Надра» (далі Банк) та [PERSON] було укладено кредитний договір №8/2006/840-К/621-Н, відповідно до якого кредитор надав відповідачу 1 кредит у розмірі 11 900,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за Договором між ВАТ комерційний банк «Надра» та відповідачем 2 був укладений договір поруки відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. У порушення умов Договору відповідач 1 своїх зобов`язань належним чином не виконав, в результаті чого станом на 17.07.2020 року виникла заборгованість у розмірі 20951,60 доларів США, з яких: за кредитом 10 406,66 доларів США, за процентами 10 544,94 доларів США. Але вважає, що вимоги позивача являються необґрунтованими та незаконними. У пункті 3.3.3 Договору передбачено, що необхідний платіж визначений у п.п. 3.3.1 з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно до 20 числа поточного місяця. Отже, сторони Договору встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі цього Договору. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вбачається із матеріалів справи, 21.01.2015 року відповідач1 здійснив останнє погашення заборгованості за кредитом та за процентами і в подальшому припинив оплату чергових платежів. Отже, з цього моменту у позивача (або Банку) виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Так, останній платіж відповідач здійснив 21.01.2015 року, а з позовними вимогами позивач звернувся 17.11.2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Тому вважає, що у задоволенні даного позову повинно бути відмовлено у зв`язку з тим, що позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності. Просив відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», код ЄДРПОУ 40696815 до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, в розмірі 283 829,17 грн., у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Представником позивача подано заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, в яких не погоджується з висновками та доводами представника відповідача, оскільки вказані висновки не ґрунтуються на нормах матеріального права та правовим позиціям Верховного Суду. Зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами (161,21 доларів США, щомісячно п. 3.3.2 кредитного договору) до 19.11.2021 року (пункт 3.3.4 кредитного договору). Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Оскільки кредитний договір №8/2006/840-К/621-Н від 28 листопада 2006 року встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами (п. 3.3.2 кредитного договору) та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Оскільки за умовами кредитного договору №8/2006/840-К/621-Н від 28 листопада 2006 року відповідач мав виконувати зобов`язання шляхом щомісячних платежів в продовж строку кредитування до 19.11.2021 року, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Також звертає увагу суду, що умови та положення кредитного договору 8/2006/840-К/621-Н від 28 листопада 2006 року не встановлюють та не визначають, що у разі прострочення періодичного платежу по договору вся сума залишку заборгованості вважаться простроченою, такі умови в договорі відсутні. Пункт 4.2.4 кредитного договору тільки надає право кредитору вимагати дострокового погашення кредиту. Звернення кредитора з позовною заявою до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором є формою рішення коли кредитор прийняв рішення про дострокове погашення боржником заборгованості за договором, інших вимог кредитор окрім подання позову до суду боржнику (відповідачу) не заявляв. Позивач звернувся до суду з позовом в листопаді 2020 року, а саме до закінчення строку кредитування визначеного в п. 3.3.4 кредитного договору, тобто звернення до суду відбулось в межах строку позовної давності до періодичних платежів які передують трьом рокам перед зверненням до суду та періодичним платежем за кредитним договором, які мали бути сплачені Відповідачем у строк до 21.11.2021 року. Представник позивача до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, відмовити у застосуванні строку позовної давності. Представник відповідача [PERSON] до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи у відсутність відповідача, просить відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Як встановлено судом, 28.11.2006 між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 8/2006/840-К/621-Н, відповідно до умов якого банк надав позивальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 11900 доларів США в порядку і на умовах, визначених договором (п. 1.1. договору). Кредитні кошти отримані для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу №6464 від 28.11.2006 квартири [ADDRESS] (п.1.2 договору) (т.1 а.с. 11-12). Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору, за користування кредитним коштами позичальник мав сплатити відсотки у розмірі 10 % на рік. Згідно п. 1.4., п. 3.3.4. Кредитного договору, кредит надано на строк до 19.11.2021 та саме вказана дата є кінцевим терміном повернення кредиту. Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору, надання кредиту проводиться шляхом видачі готівки позичальнику через касу банку, при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена у іноземній валюті доларах США. Згідно в положеннями п. 3.3.2., 3.3.3 Кредитного договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 161,21 доларів США. Позичальник вносить черговий платіж, визначений у п.3.3.2 цього договору, щомісячно до 20 числа поточного місяця. Відповідно до п. 4.3. Кредитного договору, позичальник зобов`язався суворо дотримуватися положень договору, сплачувати мінімально необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених п. п. 3.3.2., 3.3.3. договору, а у випадках порушення виконання зобов`язань, передбачених договором, сплатити Банку штрафні санкції, визначені п.п. 5.1.-5.2. договору. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 28.11.2006 між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено Договір поруки, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, що витікають з Кредитного договору № 8/2006/840-К/621-Н від 28.11.2006. Як вбачається зі змісту ухвали Заводського районного суду місті Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.01.2021 р. поручитель [PERSON] помер [INFO] . Як зазначив позивач, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував у зв`язку з чим, станом на 17.07.2020 мала місце заборгованість, яка за основним боргом складала 10406,66 доларів США, відсотки 10544,94 доларів США, а всього 20951 доларів США. 17.07.2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_І_3, відповідно до якого ПАТ «КБ «НАДРА» відступає ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП», а останній набуває права вимоги Банку до позичальників за кредитними договорами, згідно реєстру у Додатку №1 цього Договору. Відповідно до витягу з Додатку № 1 до вказаного договору, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 8/2006/840-К/621-Н від 28.11.2006 р., що підтверджується копією договору про відступлення прав вимоги, з квитанцією про здійснення плати за договором відступлення прав вимоги, додатком № 1 до договору № GL48N718070(т.1 а.с.6-10, 194). Позивачем, скориставшись своїм правом в уточнених позовних вимогам просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 10406,66 доларів США. Частинами 1, 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази згідно вимог ст.ст. 77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Також відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Станом на дату розгляду даної справи, Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання із повного погашення всієї суми заборгованості за Кредитним договором, чим порушив умови договору, що призвело до утворення заборгованості. Приймаючи до уваги зазначене, суд приходить до висновку, що права ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», як кредитора, були порушені відповідачем шляхом несплати кредитної заборгованості, а тому заявлені вимоги є обґрунтованими. Разом з тим, відповідач просив застосувати позовну давність. Згідно зіст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4ст.267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст.261 ЦК України). Суд вважає, що у цих правовідносинах слід застосовувати положення закону про загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки. Як встановлено ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, за змістом норми ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла наступного висновку: якщо договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів . У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналогічної правової позиції дотримався і Верховний Суд у постановах від 03.02.2021 у справі № 279/476/17, від 17.02.2021 у справі № 761/32244/17, від 03.03.2021 у справі № 173/436/18. Так, згідно з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що останній раз відповідачем було здійснено погашення кредиту 21.01.2015 року, тобто з цього часу у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач до суду з позовними вимогами звернувся тільки 19.11.2020, тобто після спливу трирічного строку. Відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості пред`явлені позивачем з пропуском трирічного строку позовної давності задоволенню не підлягають. При цьому, позивачем не надано доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності, заяв про поновлення позовної давності суду й доказів існування поважних причин пропуску строку звернення до суду. Відповідно до ч.ч.3, 4ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відмовляючи у задоволенні позову, у відповідності до ст.141 ЦПК України, у суду відсутні підстави для покладення на відповідача судових витрат. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed