Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.10.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та [PERSON] був укладений договір № 1142-906-1 про надання споживного кредиту в електронній формі, за яким кредитор надав відповідачу грошові кошти в сумі 5000 грн., строком на 365 днів, з умовою сплати процентів в розмірі 3,5% в день. Оскільки відповідач повністю не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та процентів, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним договором в сумі 68875 грн., що складається з 5000 грн. - заборгованість за кредитом, 63875 заборгованість за процентами. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. В тексті позову позивач заявив про розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Позов надійшов до суду через систему «Електронний суд» 22.10.2025 року. 29.10.2025 року відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15.01.2026 року до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи у його відсутності та про задоволення клопотання про витребування доказів. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення, що вказує на відсутність відповідача за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання, тому він відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, позивач не заперечує проти постановлення заочного рішення, суд ухвалив про заочний розгляд справи. В судовому засіданні встановлено, що 19.10.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1142-906-1, відповідно до п.1.1 1.3. якого товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в розмірі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит в кінці строку користування ним, сплачувати проценти в розмірі 3,5 % за кожний день користування кредитом з періодичністю кожні 30 днів, строк надання кредиту 365 днів. Відповідачем до укладення кредитного договору був підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора «612222» Паспорт споживчого кредиту, який містив основні умови кредитування з урахуванням конкретних побажань споживача [PERSON] , інформацію щодо орієнтовної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача, порядок його повернення. Кредитний договір разом з додатком № 1 до нього Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки за кредитним договором, додатком № 2 до нього Інформаційним повідомленням підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «314164». Здійснення переказу грошових коштів відповідно до кредитного договору № 1142-906-1 в розмірі 5000 грн. на рахунок відповідача [PERSON] за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] підтверджується листом ТОВ «Фінасова компанія «Елаєнс» від 09.10.2025 року. З Детального розрахунку заборгованості (щодення нарахування і погашення) за кредитним договором № 1142-906-1 від 19.10.2023 року вбачається, що відповідач платежів за договором не здійснював, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 68875 грн., з них прострочена заборгованість за сумою кредиту 5000 грн., прострочена заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом 63875 грн. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ст.ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч.2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За такого укладення договору в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора прирівнюється до укладення договору в письмовій формі. Судом встановлено, що між відповідачем та позивачем укладено кредитний договір у формі електронного документу, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», свої обов`язки за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в розмірі 5000 грн. За відсутності доказів на спростування факту отримання відповідачем кредитних коштів, беручи до уваги вище встановлені обставини, у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів слід відмовити, оскільки надані докази дають можливість встановити дійсні обставини справи. Дослідженими судом письмовими доказами також підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість, право вимоги якої набув позивач та яку просить стягнути з відповідача. Позивач вказує, що заборгованість відповідача перед ним становить 68875 грн., з них сума кредиту 5000 грн., проценти за користування кредитом 63875 грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За такого, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту по вказаному вище договору в сумі 5000 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за кредитним договором, то суд доходить таких висновків. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Разом з тим Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року, (далі - Закон України №3498-IX) ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнена частиною 4, у якій зазначена формула розрахунку денної процентної ставки за споживчим кредитом, та частиною 5, у якій визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Також у п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Разом з тим у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 зазначено, що згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. В даній справі кредитний договір був укладений 19.10.2023 року, тобто до набрання чинності Законом України №3498-ІХ, а строк його дії продовжується після набрання чинності цим Законом, а тому розмір денної процентної ставки повинен відповідати описаним вище положенням вказаного закону. Відтак, проценти за кредитним договором №1142-906-1 від 19.10.2023 року з урахуванням умов договору та вимог ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» і п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» з 24.12.2023 року повинні розраховуватися таким чином: не перевищувати 2,5 % з 24.12.2023 року до 21.04.2024 року, 1,5% в день з 22.04.2024 року до 19.08.2024 року включно та 1% в день з 20.08.2024 року до 18.10.2024 року включно. Між тим, з розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви вбачається, що у весь період строку дії договору з 19.10.2023 року до 18.10.2024 року застосована процентна ставка 3,5 % в день, що передбачено п. 1.2. вказаного кредитного договору, але застосування цієї процентної ставки з 24.12.2023 року суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Отже, з урахуванням вимог Закону України «Про споживче кредитування» та позовних вимог, сума нарахованих процентів у період з 24.12.2023 року до 18.10.2024 року підлягає перерахунку і становить: з 24.12.2023 року до 21.04.2024 року - 15000 грн. за 120 днів (5000 х 2,5% х 120), з 22.04.2024 року до 19.08.2024 року 9000 грн. за 120 днів (5000 х 1,5% х 120), з 20.08.2024 до 18.10.2024 року 3000 грн. за 60 днів (5000 х 1% х 60). За такого, загальна сума нарахованих процентів за договором становить 38375 грн., а саме: з 19.10.2023 року до 23.12.2023 року 11375 грн. (відповідно до розрахунку заборгованості), з 24.12.2023 року до 21.04.2024 року - 15000 грн., з 22.04.2024 року до 19.08.2024 року 9000 грн., з 20.08.2024 до 18.10.2024 року 3000 грн. З цих міркувань суд відхиляє аргументи позивача щодо правомірності нарахування процентів в розмірі 3,5% за день користування грошовими коштами протягом всього строку кредитування, який посилається на лист Національного Банку України № 14-0004/12907 від 19.02.2024 року з роз`ясненням щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування. Так, цей лист має рекомендаційний характер, крім того, Національний Банк України не наділений повноваженими з тлумачення законодавства. За таких обставин суд доходить висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1142-906-1 від 19.10.2023 року в сумі 43375 грн., з яких 5000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 38375 грн. заборгованість по процентам. Згідно зі ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 63%, тому з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1526,11 грн. (2422,40 грн. х 63 %). Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Факт понесення витрат на професійну правничу допомогу підтверджується наданими суду договором № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024 року укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та фізичною особою підприємцем [PERSON] ; актом приймання-передачі наданих послуг № 73 від 30.09.2025 року до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024 року; витягом з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 73 від 30.09.2025 року, платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 30.09.2025 року. Згідно з ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Крім того, відповідно до пропорційності, як основної засади цивільного судочинства, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, зафіксованої зокрема у рішеннях у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року та у справі «Гімайдуліна та інші проти України» від 10.12.2009 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, представник позивача участі в судових засіданнях не брав, справа не має значної складності щодо обсягу доказів та встановлення фактичних обставин спору, має типовий характер для справ про стягнення заборгованості за кредитом. За такого, з врахуванням принципу пропорційності судових витрат предмету спору та ціні позову, з врахуванням критерію реальності адвокатських витрат та їх дійсної необхідності, суд вважає, що пропорційними та необхідними будуть витрати на професійну правничу допомогу по даній справі в розмірі 4000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial