Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Акціонерне товариство «Таскомбанк» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 7005298500 від 16.03.2021 у розмірі 95 994,54 грн. Позов мотивований тим, що 16.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 7005298500. Відповідно до умов паспорту кредиту № 5298500 та цього кредиту позичальнику надано грошові кошти на таких умовах: сума кредиту 45 449.00 грн; строк користування - 36 місяців; річні проценти - 0,01 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти 6,00 % від суми кредиту. Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в паспорті кредиту. Отже, кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. 26.08.2020 права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016. Відповідно до умов договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 та Витягу з Реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги, позивач є новим кредитором боржника за кредитним договором № 7005298500 від 16.03.2021 з усіма наступними додатками та змінами. Неодноразовими телефонними повідомленнями банку позичальника було сповіщено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни. Як наслідок, станом на 15.09.2025 заборгованість позичальника за кредитним договором становить 95 994,54 грн, у т.ч.: заборгованість за тілом кредиту (в т. ч. прострочена) становить 42 924, 40 грн; заборгованість за річними процентами (в т. ч. прострочена) 6,25 грн; заборгованість за щомісячними процентами (в т.ч. прострочена) 53 063, 89 грн. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просила відмовити АТ «Таскомбанк» у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження виконання ТОВ «ФК «ЦФР» свого зобов`язання за договором в частині перерахування кредитних коштів в сумі 45 449,00 грн на платіжну картку відповідача. Так само відсутні будь-які виписки про рух коштів ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» по рахунку відповідача за період з 16.03.2021 року. Що виключає можливість встановлення факту надходження на рахунок відповідача обумовлених умовами кредитного договору коштів. Саме виписка по рахунку є належним доказом підтвердження видачі кредиту. 07.10.2016 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЦФР» укладено договір про відступлення права вимоги. Кредитний договір №7005298500 укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] 16.03.2021 року, тобто зі спливом 4 років та 5 місяців після укладення договору про відступлення прав вимоги між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЦФР». Наведене свідчить, що право вимоги до [PERSON] не існувало на момент укладення договору відступлення права вимоги, який укладено між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЦФР». Окрім того, договором про відступлення права вимоги передбачено, що розмір заборгованості позичальників, права вимоги до яких відступається згідно реєстру прав вимог, вказується у кожному окремому реєстрі до договору. До позову долучено Реєстр прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 26.08.2020 року, за змістом якого вбачається відступлення права вимоги за кредитним договором від 16.03.2021 року, тобто за кредитним договором який станом на 26.08.2020 року ще навіть не існував. Наведе свідчить, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги боргові зобов`язання за кредитним договором № 7005298500 від 16.03.2021 року ще не існували, а тому не могло бути передані новому кредитору без укладення додаткових угод. Жодних доказів на підтвердження передачі права вимоги до АТ «Таскомбанк» після 16.03.2021 року (тобто після дати укладення кредитного договору) матеріали справи не містять. З вказаного слідує, що вимога на момент укладення договору про відступлення права вимоги мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги на момент укладення договору про відступлення права вимоги не було, та сторони не могли передбачити, що 16.03.2021 між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] буде укладено кредитний договір на суму 45 449,00 грн. Крім того просить поновити строк для подання відзиву на позов, т.я. відповідач звернувшись за безоплатною професійною правничою допомогу, дорученням від 09.12.2025 йому було призначено адвоката для здійснення представника інтересів в рамках вказаної цивільної справи. Наведене у сукупності призвело до пропущення [PERSON] визначеного судом процесуального строку для подачі відзиву на позов. У відповіді на відзив представник АТ «Таскомбанк» просила відмовити відповідачу у поновленні пропущеного строку на надання відзиву на позовну заяву, посилаючись на те, що він зареєстрований в системі електронний суд та 24.10.2025 отримав позовну заяву з усіма додатками, отже відповідач мав всі наявні документи (позовну заяву з додатками) задля того, щоб вчасно звернутися до адвоката та у встановлені ухвалою суду строк подати відзив на позовну заяву. Крім того з відкритих джерел (сайту судової влади) відомо, що у Дергачівському районному суду Харківської області вже були розглянуті справи про стягнення з [PERSON] заборгованості по іншим кредитам (справа №619/5353/25 та 619/6165/25) де [PERSON] надав відзив на позовну заяву у справі №619/5353/25, отже усвідомлював необхідність подачі відзиву на позов). До позовної заяви позивачем, як доказ підтвердження заборгованості відповідача за кредитним договором було додано: розрахунок заборгованості; виписки по особовому рахунку. Кредитний договір №7005298500 містить персональні дані відповідача. Відповідач не надав доказів того, що звертався до правоохоронних органів з заявою, про те, втратив свій паспорт або інша не встановлена особа незаконно використала його персональні дані задля укладання договору й отримання грошових коштів. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву не зазначає, що [PERSON] не користувався отриманими коштами. Дана заборгованість виникла в результаті систематичного невиконання ним умов договору. Відповідач 16.03.2021 був повідомлений про відступлення прав вимог, про що свідчить його підпис на повідомленні про відступлення прав вимог. На адресу реєстрації відповідача направлялась повідомлення-вимога, але він не сплатив зазначену заборгованість. Відповідач зареєстрований в системі електронний суд та 24.10.2025 отримав позовну заяву з додатками і також не сплатив зазначену заборгованість. 26.08.2020 позивач набув права вимоги за кредитним договором від 16.03.2021, укладеного між ТОВ ФК «ЦФР», та відповідачем, що відповідає нормам закону. Договір відступлення є діючим на цей час, недійсним в судовому порядку не визнавався. У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача [PERSON] - [PERSON] посилається на те, що позивач не надав належних доказі на підтвердження зарахування кредитних коштів за договором позики. Розрахунок заборгованості та виписка по рахунку, надані позивачем, сформовані в односторонньому порядку, зміст цих документів повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), шляхом довільного внесення до змісту документів будь-яких відомостей. Вказані документи не є первинними документами, які підтверджують отримання кредитних коштів, користування ними, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Крім того, слід відзначити, що саме звернення відповідача до фінансової установи (кредитора) із заявою про надання кредиту, погодження між сторонами умов кредитування та підписання кредитного договору не є доказом фактичного отримання позичальником кредитних коштів. При цьому, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18). Доказів, які б свідчили про виконання первинним кредитором (клієнтом за договором факторингу) умов договору по видачі кредитних коштів або доказів перерахування коштів на картковий рахунок відповідача позивачем не надано. Підпунктом 9.2. Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 визначено, що він діє протягом одного календарного року. Тобто до 07.10.2017. Відтак, станом на 16.03.2021, коли між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 7005298500, строк договору відступлення права вимоги сплив. ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» на момент укладення Договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 право вимоги до [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло. А тому таке право не могло бути передане цим товариством на підставі Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016. Наполягає на тому, що позивачем не доведено факт набуття ним права грошової вимоги відносно [PERSON] за кредитним договором № 7005298500 від 16.03.2021, і як наслідок, позивачем не набуто право звернення до суду з даним позовом, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву, у якій він просить здійснити розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник відповідача [PERSON] у наданих суду відзиві та запереченні на відповідь на відзив просила відмовити у задоволенні позову. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 16.03.2021 [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» з заявою-анкетою на отримання послуг ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с. 8). 16.03.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 7005298500 на суму 45 449, 00 грн строком на 36 місяців, за умовами якого: п.1.1 кредитодавець зобов`язався надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; п.1.3 позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту № 5298500, який є невід`ємною частиною цього договору; У пункті 1.4 зазначено, що, підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами: Отримувач: [PERSON] , сума 30 000,00 грн, призначення платежу: переказ на поточний рахунок [PERSON] за рахунок кредиту зг. КД 7005298500 від 16.03.2021; отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС», сума 10 800,00 грн, призначення платежу оплата страхового платіжу за договором страхування №7005298500-С від 16.03.2021; отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС», сума 650,00 грн, призначення платежу оплата страхового платіжу за договором страхування №7005298500-С від 16.03.2021; отримувач ТОВ «ЦФР», сума 600,00 грн, призначення платежу оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA», SU7005298500 від 16.03.2021; отримувач ТОВ «ЦФР», сума 399,00 грн, призначення платежу оплата за електронний ключ доступу до додатку «RADAR.Screen», пакет Економ, КД 7005298500 від 16.03.2021. п.2.1 всі інші умови кредитного договору, викладені в паспорті кредиту та в умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР»; п.2.2. цей договір, паспорт кредиту № 5298500 та умови отримання фінансового кредиту ТОВ «ФК «ЦФР»- складають єдиний кредитний договір. Позичальник підписавши цей договір підтвердив, що свій примірник договору він отримав (а.с 7). Крім того, 16.03.2021 [PERSON] підписав паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5298500, у якому шляхом проставляння свого підпису підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Підтвердив отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, у тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, у тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Погодився із розміром: процентної ставки, що становить 10 % при наданні кредиту, щомісячними процентами 6,00, річними процентами (річними) 0.01, загальними витратами за кредитом 101 177,04 грн, орієнтовною загальною вартістю кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом 143 626,04 грн, реальною річною процентною ставкою, % річних 159,27 %, а також підписав графік платежів (а.с. 7, зв. сторона а.с. 7). Також, 16.03.2021 [PERSON] підписав повідомлення про відступлення права вимоги, у якому зазначено, що права вимоги за кредитним договором №7005298500 від 16.03.2021 укладеним між ним та ТОВ «ФК «ЦФР» будуть відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 (зв.сторона а.с. 8). 07.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Акціонерним товариством «Таскомбанк» було укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, згідно з яким у відповідності до умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (п. 2.1. Договору). Новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору ціну договору, що вказана у відповідному реєстрі прав та вимог шляхом перерахування первісному кредитору грошових коштів у сумі, що дорівнює ціні договору на рахунок первісного кредитора, що вказаний в п. 11 цього договору в день отримання підписаних зі сторони первісного кредитора реєстрів прав вимог в паперовому вигляді (п. 4.2.Договору) (а.с.12-15 ). Відповідно до платіжної інструкції банку № 643500644 від 26.08.2020 АТ «Таскомбанк» перерахувало ТОВ «ФК «ЦФР» -7 751 013, 32 грн, призначення: перерахування коштів зг. Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 (а.с. 17). Згідно з реєстром прав вимоги до договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 26.08.2020 вбачається, що до АТ «Таскомбанк» відійшло право вимоги від ТОВ «ФК «ЦФР» за кредитним договором № 7005298500 від 16.03.2021 до [PERSON] (а.с. 16) 04.11.2024 позивач направив письмове повідомлення- вимогу відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у заяві-анкеті на отримання кредиту та ксерокопії паспорта громадянина України, просив виконати зобов`язання перед АТ «Таскомбанк», а саме: погасити заборгованість по кредиту станом на 04.11.2024, яка становить: заборгованість простроченого боргу - 42 924, 40 грн; заборгованість за річними відсотками - 6,25 грн; заборгованість за щомісячними відсотками - 53 063, 89 грн ( а.с. 32). Крім того, до позову банк додав розрахунок заборгованості за кредитним договором № 7005298500 від 16.03.2021 укладеним з позичальником [PERSON] станом на 15.09.2025 та виписки по особовому рахунку за період з 16.03.2021 по 15.09.2025, відповідно до якого, [PERSON] має заборгованість у розмірі 95 994,54 грн, у т.ч.: заборгованість за тілом кредиту (в т. ч. прострочена) становить 42 924, 40 грн; заборгованість за річними процентами (в т. ч. прострочена) 6,25 грн; заборгованість за щомісячними процентами (в т.ч. прострочена) 53 063, 89 грн (а.с. 18-20, 21-31). Мотиви, з яких виходить суд, застосовані норми права та висновки суду. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження № 61-20093св19) зазначено, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Якщо анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, пенею, комісією і штрафами за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованості, підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини 1 статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина 3 статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. За загальним правилом, наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Доводи відповідача про те, що на момент укладення між АТ «Таскомбанк» і ТОВ «ФК «ЦФР» договору про відступлення права вимоги ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором ТОВ «ФК «ЦФР» і відповідачем, адже між ними ще не було укладено кредитного договору, суд зазначає, що Договір про відступлення права вимоги від 07.10.2016 року є рамковою угодою, яка підтверджує згоду сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу. У п.2.2. договору сторони визначили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог. Щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд дійшов такого висновку. Як встановлено судом 16 березня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір № 7005298500, за умовами якого [PERSON] надано кредит у розмірі 45 449,00 грн строком на 36 місяців. Кредитний договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач на час укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо його умов, не відкликав своєї згоди на його укладення, за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору до кредитора не звертався. Банком на підтвердження наявності невиконаних кредитних зобов`язань надано виписку по особовому рахунку [PERSON] за період з 16.03.2021 по 15.09.2025, відповідно до якого, [PERSON] має заборгованість у розмірі 95 994,54 грн, у т.ч.: заборгованість за тілом кредиту (в т. ч. прострочена) становить 42 924, 40 грн; заборгованість за річними процентами (в т. ч. прострочена) 6,25 грн; заборгованість за щомісячними процентами (в т.ч. прострочена) 53 063, 89 грн (а.с. 18-20, 21-31). Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що виписки з особового рахунку клієнта банку (банківська виписка з розрахунку позичальника) є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджує рук коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції здійсненні протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій ( постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 381/1647/21 від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц). Отже виписки з особових рахунків є документом який суд необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону. [PERSON] отримував кредитні кошти, користувався ними, що підтверджується випискою по рахунку, яка є первинним документом та підтверджує здійснені по банківському рахунку операції. Отже, матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредит за договором № 7005298500 від 16 березня 2021 року, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернув, тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 45 449 грн. Дані обставини відповідачем не спростовано, доказів щодо неотримання коштів або їх фактичного повернення останнім не надано. Розмір заявленої банком заборгованості за тілом кредиту в розмірі 45 449 грн підтверджується наданими позивачем випискою та розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та відповідає умовам вказаного договору, тобто є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості. Відповідачем вказаного розрахунку під час розгляду справи спростовано не було. Щодо вимог про стягнення заборгованості за процентами, суд дійшов такого висновку. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути проценти за користування кредитними коштами. Водночас, у кредитному договорі № 7005298500 від 16 березня 2021 року процентна ставка не зазначена, лише вказано, що позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати погашення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту № 5298500, який є невід`ємною частиною цього договору. Дослідивши зміст паспорту кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» № 5298500, суд дійшов висновку, що він не є належним доказом погодженої між сторонами процентної ставки за користування кредитними коштами, оскільки зі змісту цього паспорту слідує, що наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними, базуються на обраних споживачем умовах кредитування, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку; реальна річна процентна ставка обчислена на припущеннях про те, що процентна ставка, інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Використання інших способів надання кредиту та\\або зміна інших вищезазначених умов кредитування можуть мати наслідком застосування іншої реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. У пункті 8 вказаного вище паспорту кредиту від 16 березня 2021 року вказано, зокрема, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Паспорт споживчого кредиту це лише інформація, необхідна для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття позичальником обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, у тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, яка надається кредитодавцем споживачу до укладення кредитного договору, а умови договору про споживчий кредит та форма його укладення визначені Законом України «Про споживче кредитування». Ознайомлення із Паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означають укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Зазначене відповідає правовим висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 ( провадження № 61-14545сво20). Отже, долучена до позовної заяви копія паспорту кредиту від 16 березня 2021 року, з огляду на те, що в ньому зазначено, що умови договору можуть відрізнятися від нього, не може вважатись складовою кредитного договору. Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» у редакції на час укладення договору матеріали справи не містять, як і підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи кредитний договір, а також те, що вказаний документ на момент отримання кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Беручи до уваги недоведеність погодження між сторонами розміру плати за користування кредитними коштами, яка встановлена у формі сплати відсотків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом. [PERSON] неодноразово вносив кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості, однак сплачені ним кошти розподілялись банком не лише на погашення основного боргу, а й на погашення процентів, розмір яких сторонами не узгоджено, тобто не спрямовувались на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим заборгованість зростала. Оскільки у кредитному договорі від 16 березня 2021 року процентна ставка та строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, то списання банком коштів, внесених боржником на погашення боргу, в рахунок погашення відсотків за користування кредитом є неправомірним та безпідставним. Ці кошти підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20, провадження № 61-2498св22. З наданих позивачем виписок по рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] сплачено у рахунок погашення основного боргу 2 524,60 грн, річних процентів 1,1 грн, щомісячних процентів 5 565,32 грн, тобто загалом відповідачем сплачено 8 091,02 грн (а.с. 18-31). Виходячи з наведеного, суд вважає, що стягненню з [PERSON] підлягає сума в розмірі 37 357,98 грн, тобто, різниця між фактично отриманими та внесеними коштами (45 449,00- 8 091,02). Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати банку зі сплаті судового збору за подачу позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: - 942, 71 грн.

Outcome: partial