Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов зазначений позов через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», згідно з яким позивач просить стягнути з відповідача: -заборгованість за Кредитним договором № 757615 від 01 квітня 2019 року у загальному розмірі 32 340,41 гривень, яка складається з: ¦суми заборгованості у розмірі 21 516,00 гривень; ¦суми інфляційних втрат у розмірі 8 886,20 гривень; ¦суми 3% річних у розмірі 1 938,21 гривень. -витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 гривень; -витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 гривень. Стислий виклад позиції позивача. 01 квітня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (надалі Первісний кредитор) та [PERSON] було укладено договір № 757615 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту (надалі Кредитний договір), згідно з паспортом якого та графіком платежів: ¦сума позики 6 000,00 гривень; ¦строк кредитування 30 днів. Первісний кредитор надав відповідачу позику, однак відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії у встановлені Кредитним договором строки, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у розмірі 32 340,41 гривень перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС», який отримав право вимоги на підставі договору факторингу. Стислий виклад заперечень відповідача. Представник відповідача адвокат Мотальова-Кравець Валерія Юріївна подала відзив, згідно з яким просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки нарахування відсотків відбувалося після спливу строку Кредитного договору, належних та допустимих доказів пролонгації його після 01 травня 2019 року матеріали справи не містять, відтак сума заборгованості складає 12 120,00 гривень, з яких 6 000,00 гривень за тілом кредиту, 3 240,00 гривень за відсотками, 2 880,00 гривень за штрафом (за період з 01 квітня по 01 червня 2019 року). Разом із цим, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог. На момент укладення Договору про відступлення права вимоги від 12 квітня 2018 року боргові зобов`язання відповідача за Кредитним договором від 01 квітня 2019 року ще не існували, відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором. Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем), відтак вони не підлягають стягненню з відповідача. Процесуальні дії у справі. 22 квітня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 17 жовтня 2025 року залишено без задоволення клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 01 квітня 2019 року між Первісним кредитором та [PERSON] було укладено Кредитний договір, згідно з паспортом якого та графіком платежів: ¦сума позики 6 000,00 гривень; ¦строк кредитування 30 днів. Пункт 1.3.1. Кредитного договору регламентує, що знижена процентна ставка становить 1,26% від суми позики за кожен день користування позикою у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2. цього договору. Пункт 1.3.2. Кредитного договору визначає, що стандартна процентна ставка становить 1,80% від суми позики за кожний день користування позикою. Первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання та як вбачається із розрахунку заборгованості, 01 травня 2019 року відповідач сплатила 2 268,00 гривень відсотків за користування позикою, чим продовжила строк кредитування до 01 червня 2019 року. Разом із цим, 12 квітня 2018 року між Первісним кредитором та позивачем було укладено договір факторингу №1, згідно з пунктом 2.2. якого, окрім іншого, зазначено, що у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. На виконання договору факторингу було підписано реєстр прав вимоги № 25 від 12 вересня 2019 року про те, що на умовах зазначеного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі до [PERSON] було відступлено до позивача. Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає ? 21 516,00 гривень, з яких: ¦сума основного боргу 6 000,00 гривень; ¦сума боргу за процентами 12 636,00 гривень; ¦сума боргу за пенею і штрафами 2 880,00 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості. Разом із цим, позивачем було здійснено нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 02 квітня 2022 року по 02 квітня 2025 року: ¦суми інфляційних втрат 8 886,20 гривень; ¦суми 3% річних 1 938,21 гривень. Водночас, статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Частина 1 статті 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. І. Щодо доводів сторін про строк нарахування процентів. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пункт 1.2. Кредитного договору визначає, що позика видається строком на 30 днів. Відповідно до пункту 1.6. Кредитного договору у випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі та у встановлений строк, Клієнт має право ініціювати продовження строку користування Позикою та зміну дати погашення Позики, шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, заява Клієнта про продовження строку користування Позикою вважається поданою. Як встановлено судом, 01 квітня 2019 року відповідач отримала позику, строк повернення 01 травня 2019 року відповідно до графіку платежів до Кредитного договору. Разом із цим, 01 травня 2019 року відповідач сплатила 2 268,00 гривень відсотків за користування позикою, чим продовжила строк кредитування до 01 червня 2019 року. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16. Відтак, стягненню підлягають проценти за період з 01 квітня 2019 року по 01 червня 2019 року, оскільки з наданого розрахунку слідує, що відповідачем надалі оплата заборгованості за кредитним договором не здійснювалася, а тому, строк кредитування не пролонговувався. ІІ. Щодо доводів про перехід прав вимоги. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як встановлено судом, 12 квітня 2018 року між Первісним кредитором та позивачем було укладено договір факторингу № 1, згідно з пунктом 2.2. якого, окрім іншого, зазначено, що у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. Разом з цим, згідно з довідкою від 03 квітня 2025 року за Вихідним № 84/25-АГ, Первісний кредитор підтвердив, що позивачем здійснено розрахунок за відступлення права вимоги до позичальників, відступлення яких відбулось на підставі Договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року із усіма додатковими угодами до нього. На виконання договору факторингу було підписано реєстр прав вимоги № 25 від 12 вересня 2019 року про те, що на умовах зазначеного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі до відповідача, було відступлено до позивача. Відносно позиції представника відповідача, суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року в справі №753/20537/18 відображений правовий висновок згідно з яким, належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Наданий позивачем витяг з Реєстру прав вимоги № 25 підписаний та має печатки уповноважених осіб, також зазначена вся важлива інформація, а саме: номер реєстру, номер договору, дата договору, суми заборгованостей, реквізити сторін, отже наявні належні та достатні докази на підтвердження отримання позивачем ТОВ «ВІН ФІНАНС» на підставі договору факторингу прав вимоги до відповідача за Кредитним договором. Разом із цим, матеріали справи не містять доказів визнання судом договору факторингу від 12 квітня 2018 року № 1 недійсними, а отже діє презумпція правомірності правочину, оскільки його недійсність прямо законом також не встановлена. Схожих висновків дійшов Харківський апеляційний суд у справі № 615/2011/24 від 02 жовтня 2025 року, Миколаївський апеляційний суд від 24 листопада 2025 року у справі №484/3641/25. ІІІ. Щодо доводів про нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на даний час. У зв`язку з цим, не підлягають стягненню з відповідача нараховані інфляційні втрати та три відсотки річних. Висновки суду. На підставі викладеного, з урахуванням позиції сторін та доказів у сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial