Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Рух справи 25.09.2024 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором про споживчий кредит №00215_0530 від 27.08.2021 станом на 05.03.2024 в сумі 176 290,25 грн, з яких: борг за кредитом - 158 500,09 грн; проценти за користування кредитом - 17 786,12 грн; 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 1,70 грн; 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 2,34 грн та судові витрати у сумі 3 028,00 грн. 03.10.2024, на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, позовна заява передана в провадження судді Арапіної Н.Є. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла 08.10.2024. 09.10.2024 ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Арапіної Н.Є. відкрито провадження у цій цивільній справі, за правилами спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки. Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва №526 від 01.04.25, відповідно до п.п. 2.3.50 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду вказано здійснити повторний автоматичний розподіл вказаної справи. 10.04.2025, на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2025, цивільна справа передана в провадження судді Коваленко І.В. 11.04.2025 ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Коваленко І.В. цивільну справу прийнято до свого провадження та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін. Сторонам направлялись копії ухвал про відкриття провадження, про прийняття справи до свого провадження, а відповідачу також і копію позовної заяви з додатками на адресу її зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Доводи позову В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 27.08.2021 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №00215_0530. Згідно з умовами договору, банк надав споживчий кредит у розмірі 250 000,00 грн на 60 місяців, з кінцевим терміном повернення не пізніше 26.08.2026 року. Позичальник зобов`язувався сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 29 % річних, а також зобов`язувався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 4 166,67 грн та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок основної суми боргу за кредитом щомісячно до 15 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з вересня 2021 року шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, які банк, використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та процентів відповідно до послідовності, визначеної Договором. Банк свої обов`язки, визначені договором, виконав повністю. Натомість, позичальник більше двох місяців поспіль неналежним чином виконував зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість зі сплати основної суми боргу за кредитом та сплати процентів за користування кредитом. Станом на 26.08. 2024 року розмір заборгованості перед банком за договором про споживчий кредит складає 176 290,25 грн, в тому числі: борг за кредитом - 158 500,09 грн; проценти за користування кредитом - 17 786,12 грн; 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 1,70 грн; 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 2,34 грн, які позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку, що і є предметом позовних вимог. Щодо правової позиції відповідача Відзив на позовну заяву не надійшов. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Згідно з наданим витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва, відповідач - [PERSON] , [INFO] , починаючи з 04.11.2004 р. по т.ч. зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За змістом ч.ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його. Згідно з п. 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його. За змістом п. 4 вказаного Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). Суд направляв на зареєстровану адресу фактичного місця проживання відповідача копію ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а листи повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23). Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 26 серпня 2021 року [PERSON] звернулась до АТ «Ощадбанк» із кредитною заявою № 2965873758. Заява містить персональні дані [PERSON] та її особистий підпис. (а.с.15) 27 серпня 2021 року між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ГУ по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №00215_0530, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти, а позичальник має право отримати їх та належним чином використати і повернути в строки, передбачені договором, а також сплачувати проценти та інші платежі у порядку та на умовах, передбачених цим договором (пункт 2.1 договору). Відповідно до пункту 2.2 договору, кредит надається у розмірі 250 000,00 грн на строк 60 місяців із терміном остаточного повернення не пізніше 26 серпня 2026 року. Банк здійснює надання кредиту одноразово шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника (пункт3.2.1 договору). Згідно з пунктом 2.4.1 за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 29 % річних. Зазначена у цьому договорі процентна ставка є фіксованою. Проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до терміну остаточного повернення кредиту, визначеного цим договором (пункт 2.4.2 договору). За надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити банку комісійну винагороду в розмірі 12 500,00 грн протягом 1 банківського дня з моменту підписання цього договору. Розмір комісійної винагороди, встановлений цим пунктом залишається незмінним. (пункт 2.5.1 договору) Згідно з пунктом 4.3 договору, позичальник зобов`язаний належним чином виконувати всі умови договору, зокрема, своєчасно повертати кредит, сплачувати проценти, комісії та інші передбачені договором платежі. У разі порушення умов договору передбачено дострокове повернення кредиту разом зі штрафними санкціями. Всі платежі за цим Договором (повернення кредиту, сплата процентів за його користування, комісійної винагороди, штрафних санкцій) здійснюється шляхом списання банком в договірному порядку коштів/здійснення дебетового переказу з поточного рахунку позичальника (пункт 3.3.1 договору). Згідно з пунктом 3.3.2 договору повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником згідно з графіком платежів або достроково відповідно до порядку, визначеного договором, але в будь-якому випадку не пізніше терміну остаточного повернення кредиту, встановленого договором. Пунктом 8.3 договору передбачено, що за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплати процентів за користування кредитом, та/або сплати суми комісійної винагороди. Позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше 15 % від суми простроченого платежу. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). З наданих матеріалів вбачається, що між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит від 27 серпня 2021 року №00215_0530, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, який оформлений сторонами в письмовій формі. Отже, судом встановлено, що укладений між сторонами договір від 27 серпня 2021 року №00215_0530 відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання. Відповідач була ознайомлена, прийняв всі умови договору, зобов`язався їх виконувати. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно із пункту 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання. У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 вказано про те, що виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. Факт наявності заборгованості відповідача також підтверджується випискою по рахунку № [NUMBER] за період з 27 серпня 2021 року по 26 серпня 2024 року. З виписки встановлено, що 27 серпня 2021 року на рахунок [PERSON] зараховано грошові кошти в сумі 250 000,00 грн. Судом установлено, що АТ «Кредобанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 250 000,00 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості внаслідок порушення відповідачем зобов`язань зі своєчасного погашення заборгованості за кредитом, станом на 26 серпня 2024 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 176 290,25 грн, що складається з: боргу за кредитом - 158 500,09 грн; процентів за користування кредитом - 17 786,12 грн; 3 процентів річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 1,70 грн; 3 процентів річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 2,34 грн. Наданий розрахунок заборгованості підтверджується наданою позивачем випискою по особовому рахунку [PERSON] за період з 27 серпня 2021 року по 26 серпня 2024 року. Таким чином, надана позивачем виписка та відомості щодо руху коштів, у сукупності з іншими доказами у матеріалах справи, підтверджують обставини видачі кредиту та його розмір, а також наявність та розмір заборгованості, і не спростовані будь-якими доказами. Щодо нарахованих відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідачем не виконано зобов`язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Відповідно до частини другої статті 1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статей 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним між сторонами кредитним договором, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного договору, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями, виникло право вимоги стягнути з відповідача заборгованість по кредиту, та відсотками за користування кредитами. Будь-яких заперечень щодо розміру отриманих та неповернутих кредитних коштів, правильності нарахування та розміру заборгованості за відсотками, також доказів на підтвердження зазначеного, відповідачами не надано, власного контрозрахунку заборгованості не надано. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідачем [PERSON] не спростовано належними засобами доказування наявність заборгованості перед позивачем за договором про споживчий кредит №00215_0530 від 27.08.2021. З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що [PERSON] , взяті не себе зобов`язання належним чином не виконав, кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 176 290,25 грн, яка складається з: боргу за тілом кредиту - 158 500,09 грн; процентів за користування кредитом - 17 786,12 грн; 3 процентів річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 1,70 грн; 3 процентів річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 2,34 грн, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог. Судові витрати, а саме витрати на оплату судового збору, підтверджено платіжною інструкцією від 10 вересня 2024 року про оплату судового збору на суму 3 028,00 грн. Отже, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у сумі 3 028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved