Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

30 травня 2025 року [PERSON] звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовною заявою до Лисичанського міжрегіонального управління по експлуатації газового господарства філія АТ «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 жовтня 2000 року позивача прийняли на роботу оператором ЕОМ в ФЛМУЕГГ ВАТ «Луганськгаз». 01 серпня 2006 року позивача було переведено на посаду «Економіст з фінансової роботи». 01 серпня 2008 року та 10 червня 2019 року у зв`язку з реорганізацією, назву підприємства було змінено, про що є відмітка в трудовій книжці. Остання назва підприємства Лисичанське МУЕГГ філія АТ «Луганськгаз». Через початок 24.02.2022 року військових дій, позивач переїхала до м. Хмельницький та почала працювати віддалено. Згодом, з 01.04.2022 року, відповідач призупинив дію трудових договорів відповідно до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 за номером 2136-ІХ, який набрав чинності 24.03.2022 року. Повідомлення про це рішення відповідача було оприлюднено на офіційному сайті за посиланням: https://luggas.com.ua/2022/04/01/uvaga-vazhlive-ogoloshennya. 05.07.2022 року позивачем було подано заяву про звільнення за згодою сторін, згідно п. 1 стаття 36 КЗпП України, що підтверджується наказом № ОС-24 від 05.07.2022 року. У відповідності до п.2 згаданого вище наказу, відповідач повинен був виконати остаточний розрахунок і виплатити компенсацію за 50 (п`ятдесят) днів невикористаної відпустки. У зв`язку з призупиненням дії трудових договорів з працівниками, отримання необхідних пояснень, довідок та іншої інформації від відповідача не є можливим. Згідно Форми ОК-5 Пенсійного фонду України, відповідачем було надіслано повідомлення до Пенсійного фонду України про нарахування позивачу у липні 2022 року суми у розмірі 18023,50 грн., при чому відповідні податки з цієї суми до Пенсійного фонду України не були сплачені. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством , календарних дні які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяці робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Згідно Форми ОК-5 Пенсійного фонду України, приймаючи до уваги, що позивач не працював з 01.04.2022р., для розрахунку середньомісячної заробітної плати необхідно враховувати попередні 2 місяці роботи, тобто лютий та березень 2022р.. Заробітна плата за ці місяці склала 10910 гри. та 14410 гри. відповідно. Таким чином, загальна сума заробітної плати за ці 2 місяці роботи (59 календарних днів) склала 25320 грн. За таких обставин, середньоденний заробіток позивача за 1 календарний день складає 429,15 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло більше місяців (180 календарних днів), з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 77247,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2025 року, головуючим суддею по вказаній позовній заяві було визначено суддю Хараджу Н.В. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.06.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилась, при цьому на адресу суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення на адресу суду не надав. Лисичанське міжрегіональне управління по експлуатації газового господарства філія АТ «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз» повідомлялось шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, про що свідчить скріншот наявний в матеріалах справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд із письмової згоди позивача ухвалив заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 19 жовтня 2000 року позивача прийняли на роботу оператором ЕОМ в ФЛМУЕГГ ВАТ «Луганськгаз». 01 серпня 2006 року позивача було переведено на посаду «Економіст з фінансової роботи».Через початок 24.02.2022 року військових дій, позивач переїхала до м. Хмельницький та почала працювати віддалено. Згодом, з 01.04.2022 року, відповідач призупинив дію трудових договорів відповідно до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 за номером 2136-ІХ, який набрав чинності 24.03.2022 року. 05.07.2022 року позивачем було подано заяву про звільнення за згодою сторін, згідно п. 1 стаття 36 КЗпП України, що підтверджується наказом № ОС-24 від 05.07.2022 року. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожна особа має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» регламентовано, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України). Відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача. Таким чином, Лисичанським міжрегіональним управління по експлуатації газового господарства філія АТ «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз»було порушено право позивача на отримання заробітної плати, в тому числі заборгованості по виплаті такої. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (н). Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу (підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій. Виходячи з вказаних норм закону, виплата належних позивачу сум повинна бути здійснена відповідачем саме в день звільнення. Вказані обставини стороною відповідача не спростовані. Таким чином, відповідачем порушені трудові права позивачки щодо невиплати належних їй при звільненні виплат, а тому вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є обґрунтованою. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому, відповідно до п.5 розд. IV порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абз. 1 п. 8 розділу IV порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку. Такий розрахунок відповідає змісту зазначених вище норм права та практиці їх застосування, зокрема, Постанові Верховного Суду України від 01.03.2017р. у справі №635/2084/16-ц та Постанові Верховного Суду від 02.08.2019р. у справі №755/17855/16-ц. Згідно Постанови Великої Палати ВС від 12 листопада 2025 року по справі 306/2708/23 до правовідносин, які виникли до набрання чинності Законом № 2352-ІХ, проте не припинилися або припинилися після набрання ним чинності (триваючі правовідносини), з 19 липня 2022 року слід застосовувати положення ст. 117 КЗпП України в новій редакції та обмежувати нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку шістьма місяцями. Враховуючи наведені вище обставини, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошові кошти, невиплачені при звільненні у розмірі 18023,50 гривень, а також середній заробіток за період затримки розрахунку за 180 календарних днів у розмірі 77247,00 гривень.

Outcome: approved