Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 грудня 2020 року між ТОВ "Лінеура Україна" та [PERSON] укладено кредитний договір № 1376080 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Згідно з умовами кредитного договору, товариство надає клієнту грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, передбачені договором на таких умовах: сума виданого кредиту 3500 грн, строк кредиту 30 днів, цільове призначення на споживчі потреби, стандартна процентна ставка 1.9% в день. Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором, станом на 12 червня 2025 року розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 7346 грн 50 коп., з яких 3500 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 3846 грн 50 коп. прострочена заборгованість за процентами. 07 вересня 2021 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" укладено договір факторингу №1-07092021, відповідно до якого первісний кредитор відступив до ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором №1376080 від 23 грудня 2020 року, укладеним з [PERSON] 07 вересня 2021 року ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп", як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 2-07/09/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № 1376080 від 23 грудня 2020 року до ТОВ "ФК Айкон Деб Коллекшн", у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача. З урахуванням вказаних обставин просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №1376080 від 23 грудня 2020 року у розмірі 7346 грн 50 коп. та відшкодувати понесені судові витрати. За ухвалою судді від 16 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. У встановлені судом строки, в тому числі додаткові строки, надані у зв`язку з неотриманням копії ухвали, відповідач відзив на позов суду не подав. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 23 грудня 2020 року між ТОВ "Лінеура Україна" та [PERSON] укладено кредитний договір № 1376080 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3500 грн, строком кредитування 30 днів, цільове призначення на споживчі потреби, стандартна процентна ставка 1.9% в день. Відповідно до п. 1.4.1 договору, знижена процентна ставка становить 0,01% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (3.65% річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у п. 1.3 договору, якщо в цей строк клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, яка вказана в графіку платежів (а.с. 9-12, 12). За умовами договору на переказ коштів № ФК-19/03-21 від 2019-03-12, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 23-12-2020 12:56:03 на суму 3500 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іРаy.ua -75827334, призначення платежу: зарахування 3500 грн на карту [NUMBER] , що підтверджується копіями інформаційного листа та довідки про ідентифікацію (а.с. 30, 17). 07 вересня 2021 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" укладено договір факторингу № 1-07092021, відповідно до якого первісний кредитор відступив ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором №1376080 від 23 грудня 2020 року, укладеним з [PERSON] (а.с. 22-26). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1-07092021 від 07 вересня 2021 року, ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 7346 грн 50 коп., з яких 3500 грн залишок по тілу кредиту, 3846 грн 50 коп. залишок по відсотках (а.с. 16). 07 вересня 2021 року ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп", як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 2-07/09/2021, відступило право вимоги за кредитним договором № 1376080 від 23 грудня 2020 року до ТОВ "ФК Айкон Деб Коллекшн", у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача (а.с. 18-19). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 2-07/09/2021 від 07 вересня 2021 року, ТОВ "ФК Айкон Дебт Коллекшн" набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1376080 від 23 грудня 2020 року у розмірі 7346 грн 50 коп., з яких 3500 грн залишок по тілу кредиту, 3846 грн 50 коп. залишок по відсотках (а.с. 15). Відповідно до виписки з особового рахунку, заборгованість відповідача за кредитним договором за період з 23 грудня 2020 року по 12 червня 2025 року становить 7346 грн 50 коп., з яких 3500 грн прострочене тіло кредиту, 3846 грн 50 коп. прострочені відсотки (а.с. 14). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України "Про електронну комерцію" встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість [PERSON] за основною сумою боргу становить 3500 грн і вимога в цій частині є доведеною та підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає таке. За положеннями ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між фінансовою установою і відповідачем договору позики від 23 грудня 2020 року дана фінансова установа надала позичальнику суму позики, а відповідач зобов`язувався повернути надану позику в повному обсязі у визначений договором строк 30 днів, до 22 січня 2021 року. Розділом 4 договору позики передбачена пролонгація строку кредиту. У випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, що заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн (включно) клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення додаткової угоди до договору (п. 4.1). Пропозиція (оферта) клієнта щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом натискання кнопки продлить/продовжити кредит в особистому кабінеті або відповідної кнопки в платіжному терміналі та здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (та у разі їх наявності штрафних санкцій). Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів та штрафних санкцій (у разі наявності останніх), заява клієнта про продовження строку користування кредитом вважається поданою (п. 4.2). Товариство має право, але не обов`язок протягом 24 годин з моменту вчинення клієнтом вказаних у п. 4.2 договору дій, акцептувати пропозицію (оферту) клієнта про продовження строку користування кредитом шляхом направлення клієнту засобами зв`язку текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (із зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені клієнтом товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі та одноразовий ідентифікатор у вигляді коду для підписання клієнтом додаткового договору (п. 4.3) Додатковий договір вважається укладеним з моменту одержання товариством грошових коштів згідно з підпунктом 4.2 договору та підписання його клієнтом електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора (п. 4.4) Новий строк кредиту розраховується з дня, наступного за днем вчинення клієтом дій згідно з п. 4.2 4.3 договору та дорівнює строку кредиту, що встановлений п. 1.3 договору, якщо інше не встановлено в додатковму договорі (п. 4.5) Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою або за ставкою, що погоджена сторонами в додатковому договорі, яка не може бути більшою за розмір стандартної процентної ставки (п. 4.6). Основними засадами цивільного судочинства згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України є змагальність та диспозитивність. Принцип змагальності полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Принцип диспозитивності цивільного процесу полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Вказані норми кореспондуються зі ст. 81 ЦПК України, яка визначає обов`язок доказування і подання доказів. Згідно з вказаною нормою, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 і 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Однак, всупереч вказаним вимогам, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що позичальником було ініційовано продовження строку користування позикою і зміну дати повернення суми позики, а тому підстав вважати, що відбулася пролонгація строку кредитування суд не вбачає. Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування 30 днів, тобто до 22 січня 2021 року. Згідно з розрахунком позивача, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 1376080 станом на 12 червня 2025 року становить 7346 грн 50 коп., з яких 3500 грн прострочене тіло кредиту, 3846 грн 50 коп. прострочені відсотки (а.с. 14). Досліджений судом розрахунок заборгованості, свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування позикою включає періоди, які виходять за межі строку кредитування. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за кредитним договором № 1376080 від 23 грудня 2020 року в розмірі, визначеному договором, що становить 1995 гривень (3500 грн х 30 днів х 1.9%). Таким чином, оскільки відповідач умови вказаного договору належним чином не виконував, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Айкон Дебт Коллекшн" заборгованість за кредитним договором № 1376080 від 23 грудня 2020 року в розмірі 5495 грн, яка складається із 3500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 1995 грн сума заборгованості за відсотками. Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає таке. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial