Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі До Червонозаводського районного суду м. Харкова з Харківського районного суду Харківської області за підсудністю надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» в особі представника Дорошенко О. В. з вимогою стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» заборгованість за кредитним договором у розмірі 61 020,00 гривень. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 710321987 у формі електронного документа, відповідно до якого відповідачка отримала від товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 27 000,00 гривень. Відповідно до умов розділу 2 договору товариство зобов`язалось надати відповідачці кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язалась повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», що є невід`ємною частиною договору, текст яких розміщений на сайті товариства - www.moneyveo.ua. Згідно із умовами договору грошові кошти надаються позичальнику шляхом переказу на рахунок, використовуючи реквізити платіжної картки, вказаної позичальником в особистому кабінеті, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання позичальником чергового траншу за договором. На виконання умов договору грошові кошти були перераховані товариством на банківську картку № [NUMBER] , яка була вказана відповідачкою при укладення договору. Проте у порушення умов договору та правил [PERSON] не повернула надані їй кредитні кошти та не сплатила проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки. 15.10.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за договором Товариству з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» за договором факторингу № МВ-ТП/4. Ураховуючи викладене вище, загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем за кредитним договором становить 61 020,00 гривень та складається з: заборгованості по кредиту - 27 000,00 гривень та заборгованості по процентам за користування кредитом - 34 020,00 гривень. Окрім того, позивач просить суд стягнути на свою користь з [PERSON] судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні. Представник позивача у судові засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином. У позовній заяві просив розглянути справу без його участі та зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка у судові засідання не з`явилась, про дату та час судового розгляду була повідомлена належним чином, заяв/клопотань від неї на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надходив. За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Частиною першою статті 280 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку із неодноразовою неявкою відповідача у судові засідання та не повідомлення ним про причини такої неявки, не подання відзиву на позовну заяву та ураховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення по справі, ухвалою від 17 грудня 2025 року постановив розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного розгляду справи за наявними у справі матеріалами. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 03 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 710321987 у формі електронного документу, який підписано електронним підписом [PERSON] з одноразовим ідентифікатором BACY. Згідно із пунктом 2.1. договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 27 000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до пункту 2.2. договору кредитодавцеь надає позичальнику перший транш за договором у сумі 27 000,00 гривень 03.09.2024 (що є датою надання кредиту). Пунктом 2.4. договору встановлено, що другий та решта траншів за договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачених цим договором. Відповідно до пункту 2.1 договору кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 5457-08ХХ-ХХХХ-2595, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором. Як зазначено у пункті 8.3 договору базова процентна ставка складає 1,00 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 365,00 відсотків річних. Згідно із паспортом споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору № 710321987 від 03 вересня 2024 року, основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача є: тип кредиту - кредитна лінія; сума/ліміт кредиту - 27 000,00 гривень; строк кредитування - до 1826 днів (дисконтний період 7 днів, з можливістю продовження та поновлення); мета отримання кредиту - на споживчі потреби (не цільовий кредит); процентна ставка, процентів річних - базова процентна ставка - 365,00 % (при виконанні умов, передбачених кредитним договором можуть надаватись знижки до рівня дисконтної ставки: 3,65% - 365,00% або індивідуальної ставки: 328,50-365,00 %); тип процентної ставки - фіксована. Зі змісту вказаного вище документа встановлено, що зазначена у ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 06 вересня 2024 року. Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору № 710321987 від 03 вересня 2024 року підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором - 7296. На підтвердження виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» своїх зобов`язань за договором кредитної лінії № 710321987 від 03 вересня 2024 року позивач надав довідку, зі змісту якої встановлено, що на виконання кредитного договору № 710321987 від 03 вересня 2024 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» було ініційовано платіжну операцію шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції, а надавачем платіжних послуг з наступними реквізитами: надавач платіжних послуг отримувача - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»; особа отримувача - [PERSON], РНОКПП: [NUMBER] ; рахунок/платіжна карта отримувача - 5457-08ХХ-ХХХХ-2595, термін дії: 07.2025; сума платіжної операції - 27 000,00 гривень; дата ініціювання платіжної операції - 03.09.2024 0:26:25; дата завершення платіжної операції (проведення платіжної операції надавачем платіжних послуг - 03.09.2024 0:26:38. Окрім того, на підтвердження факту перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» кредитних коштів відповідачці позивач надав платіжне доручення (заяву) на переказ та зарахування коштів на банківську карту отримувача. Зі змісту вказаного вище документа встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» 03 вересня 2024 року ініціювало переказ грошових коштів на суму 27 000,00 гривень на належну відповідачці банківську картку № [NUMBER] . Призначення платежу - перерахування грошових коштів згідно із кредитним договором № 710321987 від 03 вересня 2024 року. Згідно із розрахунком заборгованості, складеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 710321987 від 03 вересня 2024 року станом на 15 жовтня 2024 року становить 51 840,00 гривень та складається з: тіла кредиту у сумі 27 000,00 гривень, процентів у сумі 11 340,00 гривень та неустойки у сумі 13 500,00 гривень. Заборгованість відповідачки за кредитним договором № 710321987 від 03 вересня 2024 року станом на 07 січня 2025 року становить 74 520,00 гривень та складається з: тіла кредиту у сумі 27 000,00 гривень, процентів у сумі 34 020,00 гривень та неустойки у сумі 13 500,00 гривень, що підтверджується розрахунком, складеним позивачем. 15 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № МВ-ТП/4, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за перілком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до пункту 4.1. договору наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання реєстру прав вимоги. Майбутнє право вимоги вважається переданим з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Того ж дня сторони договору факторингу № МВ-ТП/4 від 15 жовтня 2024 року підписали реєстр прав вимоги, відповідно до якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги, зокрема, до [PERSON] за кредитним договором № 710321987 від 03 вересня 2024 року на загальну суму 51 840,00 гривень, яка складається з: тіла кредиту - 27 000,00 гривень, процентів - 11 340,00 гривень та неустойки - 13 500,00 гривень. Отже, як убачається з наведених вище обставин справи, спірні правовідносини виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», яке набуло право вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», як кредитодавцем, та фізичною особою [PERSON] - споживачем фінансових послуг. Договір про надання фінансового кредиту було укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Згідно із договором про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року Адвокатське об`єднання «Ліга юридичних технологій та інновацій» в особі керуючого партнера Колінько А. В. здійснює представництво інтересів товариства у даних спірних правовідносинах. З акту приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року, підписаного сторонами 30 грудня 2024 року, встановлено, що загальна вартість наданих правових послуг становить 5 000,00 гривень. Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються учасниками цивільної справи. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального коденсу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно із частиною першою статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. З аналізу умов договору факторингу № МВ-ТП/4 від 15 жовтня 2024 року встановлено, що сторони вказаного договору узгодили перехід права вимоги від клієнта до фактора з моменту підписання ними реєстру прав вимоги. Матеріали справи містять реєстр прав вимог, підписаний сторонами договору факторингу № МВ-ТП/4 15 жовтня 2024 року, згідно із яким позивач набув право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 710321987 від 03 вересня 2024 року у загальній сумі 51 840,00 гривень. Отже, суд уважає доведеним факт набуття позивачем права вимоги до боржників, до переліку яких входить і відповідачка [PERSON] . Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із приписами частин першої та третьої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно із приписами частин першої, четвертої, п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування тамісцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (занаявності), прізвище, ім`я, по батькові та місцепроживання споживача(позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору. У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно із приписами статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до пунктів 5) та 6) частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спіних правовідносин, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частин третьої та шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частин першої - третьої статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що конструкцію договору приєднання, яким є договір кредитної лінії № 710321987 від 03 вересня 2024 року було розроблено кредитодавцем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Оскільки умови договору приєднання розробляються фінансовою компанією, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим фінансова компанія має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633 та 634 Цивільного кодексу України можна уважати, що споживач фінансових послуг лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позивач, пред`являючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 710321987 від 03 вересня 2024 року у розмірі 61 020,00 гривень, обгрунтував право вимоги до відповідачки тим, що між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 710321987 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальницею одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер телефону відповідачки. Підписуючи договір відповідачка підтвердила, що вона ознайомилась з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Судом встановлено, що договір кредитної лінії № 710321987 від 03 вересня 2024 року підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором - BACY, відправленим на номер телефону: [NUMBER] . Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору № 710321987 від 03 вересня 2024 року підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором - 7296, відправленим на номер телефону: [NUMBER] . Матеріали справи не містять доказів того, що первісний кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» надсилало відповідачці, а остання будь-яким способом застосувала ідентифікатор електронного підпису, пройшла ідентифікацію особи та здійснила електронний підпис через смс-повідомлення. Окрім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази реєстрації саме [PERSON] на веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», отримання нею логіну та паролю у даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Тому, зазначені вище документи не можуть уважатись такими, що підписані саме відповідачкою у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Як убачається зі складеного позивачем розрахунку, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 710321987 від 03 вересня 2024 року становить 61 020,00 гривень та складається з: заборгованості по тілу кредита у сумі 27 000,00 гривень та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 34 020,00 гривень. На підтвердження фактичного перерахування відповідачці кредитних коштів у розмірі 27 000,00 гривень відповідно до умов кредитного договору № 710321987 від 03 вересня 2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , позивач надав довідку, складену первісним кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та платіжне доручення (заяву) на переказ та зарахування грошових коштів на банківську карту отримувача. Суд критично оцінює зазначені вище докази, оскільки інформація від банківської установи, що платіжна картка з маскою 5457-08ХХ-ХХХХ-2595 дійсно була емітована на ім`я [PERSON] ; що операція із зарахування грошових коштів у сумі 27 000,00 гривень на зазначену картку була успішною; що номер телефону [NUMBER] є фінансовим номером телефону за картковим рахунком з маскою 5457-08ХХ-ХХХХ-2595 та знаходився в анкетних даних банківської установи стосовно [PERSON] , тощо в матеріалах справи відсутня. Суд зазначає, що у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 22.04.2024 року у справі № 559/1622/19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Матеріали справи не містять виписки за картковому рахунку [PERSON] , отже, інформація про те, що їй було перераховано відповідну суму кредитних коштів, що вона користувалась ними, зокрема, розраховувалась за товари, знімала готівку в банкоматі тощо, про що свідчать відповідні операції, відсутня. Таким чином, належних та допустимих доказів в підтвердження підписання саме [PERSON] договору кредитної лінії № 710321987 від 03 вересня 2024 року, отримання відповідачкою кредитних коштів у зазначеному позивачем розмірі, отже, наявності заборгованості за простроченим тілом кредиту, матеріали справи не містять. Стосовно обгрунтування позивачем наявності заборгованості за відсотками суд зазначає таке. Оскільки суд уважає недоведеними у встановлений законом спосіб підписання саме відповідачкою договору кредитної лінії № 710321987 від 03 вересня 2024 року, перерахування та отримання нею кредитних коштів у зазначеному позивачем розмірі, то, відповідно, і право на отримання відсотків за користування кредитними коштами у позивача не виникло. Окрім того, суд зазначає, що у якості доказу наявності заборгованості за кредитним договором № 710321987 від 03 вересня 2024 року, позивачем надано складений ним розрахунок у довільній формі та який по суті є відтворенням позовних вимог. Розрахунку заборгованості, зокрема, за простроченими відсотками по кредитному договору, із зазначенням періоду та розміру їх нарахування, позивачем суду надано не було. Відповідно до частин першої та другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 569/15311/21 зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Отже, ураховуючи наведене вище, оцінивши надані позивачем докази та встановлені відповідно ним обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі, сплачені позивачем судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2 422,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 гривень, залишаються за ним.

Outcome: dismissed