Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

10.07.2025 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Шабівської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування, у якому позивач просить суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 111,9 кв.м., житловою площею 66,4 кв.м., літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Є», вбиральня літ. «Ж», сарай літ. «3», гараж літ. «К», споруди № 1-4, І. Стислий виклад позиції позивача Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис № 501 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після цього, згідно ст. 1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно. Позивач в установленому порядку звернулась до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Андрєєвої Тетяни Михайлівни щодо оформлення спадкових прав після смерті батька, своєчасно подала заяву про прийняття спадщини, за результаті чого була заведена спадкова справа. Інші спадкоємці за законом чи заповітом відсутні. Позивачем було подано нотаріусу усі наявні документи щодо майна [PERSON] , зокрема і документи щодо житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, за результатами поданих документів, нотаріусом було надано позивачу роз`яснення щодо необхідності звернення до суду для визнання права власності на житловий будинок, у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на вищевказаний житловий будинок та відсутня на цей будинок державна реєстрація права власності. Вказані обставини і стали підставою звернення позивач і цим позовом до суду щодо захисту прав спадкоємця шляхом визнання права власності на вказаний житловий будинок. Процесуальні дії у суді Ухвалою судді від 11.07.2026 відкрито провадження у справі; призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 16.09.2025 витребувано від Приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андрєєвої Т.М. належним чином завірену копію спадкової справи № 44/2023 до майна [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 13.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, проте його представник адвокат Гербей А.А. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов, заяву про розгляд справи за його відсутності, суду не надав. Виходячи з чинного процесуального законодавства України, зокрема положень ч. 5 ст. 4, ст. 12, 13, п. 2 ч. 1 ст. 43, ч. 1, 3 ст. 223, ч. 4 ст. 268 ЦПК, участь в судовому засіданні є правом сторони, яким вона розпоряджається на власний розсуд. Ураховуючи необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності її учасників. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи зазначене, з метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя, оскільки представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Фактичні обставини, встановлені судом [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.05.2023, виданого Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , що підтверджується копією рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.02.2024, за яким встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є рідним батьком [PERSON] , [INFO] . Після смерті батька відкрилася спадщина. З повідомлення приватного нотаріуса Білгород-Дністрвоського районного нотаріального округу Одеської області від 18.04.2024 № 89/01-16 вбачається, що у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] , відмовлено, оскільки не надано правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок і відсутністю реєстрації на нього права власності і Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно з довідкою, виданою Шабівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області від 18.12.2023 за № 06-2-12/06-06.8059, у тому що відповідно до запису погосподарської книги № 3 по селу Адамівка Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, особовий рахунок [NUMBER] , присадибна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] була надана у користування [PERSON] , який помер [INFO] . Державний акт на земельну ділянку не видавався, кадастровий номер не присвоювався. Згідно з випискою з по господарської книги № 3 Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району від 18.12.2023 за № 06.2-12/06-17.8051, вбачається, що згідно даних погосподарської книги Шабівської сільської ради за 2021-2023 роки, особовий рахунок [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] : - у розділі ІІ «житловий будинок» значиться: - власник житлового будинку - [PERSON] , який помер [INFO] . - рік побудови житлового будинку - до 1991 року. До позову додано також виписка із протоколу засідання виконкому Адамівської сільської ради від 25.05.1973 про виділення [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га; свідоцтво на забудову в сільських населених пунктах Української РСР, видане на ім`я [PERSON] ; виписка із протоколу № 5 загальних зборів сільгоспартілі ім. Шевченко від 30.04.1973; акт виділення в натурі земельної ділянки від 20.05.1973; технічний паспорт об`єкту нерухомого майна житлового будинку садибного типу, за яким загальна площа становить 111,90 кв. м., житлова площа становить 66,40 кв. м. Нормативно-правове обґрунтування Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1217 ЦПК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. За ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56; Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 і зареєстрованим у Міністерства юстиції України від 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. У погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках, сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Разом з тим, вказана Інструкція не передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь, розташованих у сільській місцевості. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України). Об`єктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК України). Висновки суду Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] є власністю [PERSON] . Право власності на нерухоме майно на момент його набуття померлим не залежало від державної реєстрації, бо виникло до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року. Однак відсутність такої реєстрації позбавляє позивача [PERSON] права успадкувати такий будинок. З огляду на викладене, враховуючи, що спадкодавцю на праві власності належав житловий будинок, однак, померлий не здійснив державну реєстрацію права власності, оскільки на час введення житлового будинку в експлуатацію, чинне законодавство не зобов`язувало вчиняти такі дії, беручи до уваги, що будинок входить в спадкову масу, та оскільки встановити право власності у позасудовому порядку неможливо, тому зібрані в справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved