Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за ним право власності на частину нежитлової будівлі (об`єкт торгівлі та сфери послуг) загальною площею 412,4 кв.м., яка розташована в [ADDRESS] , та частину земельної ділянки кадастровий N? 0523010100:01:006:0098 загальною площею 0,0405 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 листопада 2000 року позивач уклав шлюб із відповідачкою, [PERSON] , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Немирівського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис N? 64, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 12.11.2000 року. Рішенням Немирівського районного суду від 07.09.2021 року шлюб між сторонами, [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Під час перебування у шлюбі позивач з дружиною [PERSON] , побудували нежитлову будівлю (об`єкт торгівлі та сфери послуг) загальною площею 412,4 кв.м., яка розташована в [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за відповідачкою, номер витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 21289074 від 16.12.2008 року. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ N? 386540 від 10.07.2006 року відповідачці належить на праві приватної власності земельна ділянка кадастровий N? 0523010100:01:006:0098 площею 0,0405 га., цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, розташована в [ADDRESS] , на якій і побудована нежитлова будівля загальною площею 412,4 кв.м.. Наразі у позивача виникла необхідність поділити вище зазначене майно, а саме: нежитлову будівлю (об`єкт торгівлі та сфери послуг) загальною площею 412,4 кв.м., яка розташована в [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,0405 га., цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, що розташована в [ADDRESS] , між ним, [PERSON] , та [PERSON] у рівних частках, а саме по частині нежитлової будівлі, а також по частині земельної ділянки кожному, так як дане майно було набуте під час перебування у шлюбі. Ухвалою судді від 28.09.2023 року відкрито провадження у даній справі, розгляд вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.11.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою судді Немирівського районного суду Вінницької області Алєксєєнко В.М. від 05.03.2025 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину майна придбаного під час проживання в шлюбі, так як розпорядженням керівника апарату суду від 28.02.2025 року № 139 призначений повторний автоматизований розподіл судової справи №930/2662/23 у зв`язку із звільненням з посади судді [PERSON] .. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Ковальчук Є.М. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та її представник - адвокат Маліцький М.В. належним чином повідомлені, в призначене судове засідання не з`явилися. Адвокат Маліцький М.В. через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача [PERSON] , проти позовних вимог заперечують у повному обсязі. Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 12.11.2000 року, який було розірвано 07 вересня 2021 року на підставі рішення Немирівського районного суду Вінницької області, яке набрало законної сили 07 жовтня 2021 року (справа №930/1257/21). З матеріалів справи вбачається, що 10.07.2006 року на ім`я відповідачки [PERSON] , було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий № 0523010100:01:006:0098, серії ЯБ №386540, на підставі рішення 22 сесії 4 скликання Немирівської міської ради від 21.10.2005 року, площею 0.0405 га, що розташована по [ADDRESS] , для обслуговування житлового будинку. У період перебування сторін у шлюбі, а саме 25.06.2008 року, позивач [PERSON] із Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» уклав договір про надння споживчого кредиту №11364466000, предметом якого є надання банком позичальнику кредитних коштів (кредит) в іноземній валюті, доллар США (USD), в сумі 56000,00, що дорівнює еквіваленту 271 583,20 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. Отримання та подальше обслуговування кредиту здійснювалося під час шлюбу сторін та в інтересах сім`ї. Крім того, 27.06.2008 року відповідачка [PERSON] із Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» уклала договір банківського рахунку № [NUMBER] , предметом якого є відкриття поточного рахунку у національній та іноземній валюті для зберігання грошей та здійснення розрахунково-касового обслуговування «клієнта» за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України, що свідчить про залучення обома сторонами фінансових інструментів у процесі реалізації спільних майнових інтересів подружжя. Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 31.10.2008 року за відповідачкою [PERSON] визнано право власності на самовільно побудовану нежитлову будівлю (об`єкт торгівлі та сфери послуг) загальною площею 412,4 кв.м., розташовану в [ADDRESS] . Вказане рішення суду ухвалено в період перебування сторін у шлюбі та право власності зареєстровано за [PERSON] 16 грудня 2008 року, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Суд бере до уваги, що сам факт державної реєстрації права власності на спірний об`єкт за відповідачкою не є визначальним для встановлення правового режиму майна, оскільки відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України діє презумпція спільності майна подружжя, набутих у період шлюбу. Наявність нежитлової будівлі також підтверджується Технічним паспортом. Згідно додаткової угоди №3 до договору про надання споживчого кредиту №11364466000 від 25.06.2008 року укладеної 02.06.2011року між позивачем [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» вбачається, що сторони дійшли згоди, що банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у валютах, вказаних в цій Додатковій угоді, у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим в базовій валюті, що дорівнює 837 133,28 грн. у порядку і на умовах, зазначених у договорі та цій додатковій угоді. В дату укладення Додаткової угоди позичальнику надано транш в національній валюті в розмірі 418 566,64 грн. в межах ліміту кредитної лінії. Укладення зазначеної угоди підтверджує подальше виконання позивачем кредитних зобов`язань, пов`язаних із фінансуванням спірного об`єкта нерухомості, у період шлюбу сторін. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне правило закріплено в ч. 1 ст. 22 КпШС України (Кодекс про шлюб та сім`ю України , який діяв на час набуття частини спірного нерухомого майна та який втратив чинність 27.07.2010 р.), де вказано про те, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, законодавець встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі. Правила розподілу спільного майна подружжя визначені в ст.70 СК України, яка визначає загальне правило рівності часток подружжя в спільному майні та передбачає можливість відступлення від загального правила рівності часток при наявності обставин, що мають істотне значення. Аналогічні положення містились і ст. 28 КпШС України, який діяв на час набуття частини спірного нерухомого майна у власність. Згідно з ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно зі ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином, з моменту набуття права спільної сумісної власності, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватись спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгодженні обома співвласниками. Судом не встановлено та відповідачкою не доведено обставин, які б свідчили про набуття спірної нежитлової будівлі за її особисті кошти або про наявність правових підстав для застосування статті 57 Сімейного кодексу України. Доказів, які б спростовували презумпцію спільної сумісної власності подружжя, матеріали справи не містять. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про набуття сторонами у період шлюбу права спільної сумісної власності на нежитлову будівлю, а також зважаючи на функціональну та правову єдність земельної ділянки і розміщеного на ній об`єкта нерухомості, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача і щодо визнання за ним права власності на відповідну частку земельної ділянки. Разом із тим суд зазначає, що правовий режим земельної ділянки та розміщеного на ній об`єкта нерухомості є взаємопов`язаними. Згідно зі статтями 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України у разі набуття права власності на будівлю чи споруду до набувача переходить і право на земельну ділянку або її відповідну частину, необхідну для обслуговування такого об`єкта. У відповідності до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, суд приходить до висновку, що за позивачем [PERSON] підлягає визнанню право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі (об`єкта торгівлі та сфери послуг) загальною площею 412,4 кв. м, розташованої за адресою: [ADDRESS] , а також право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий № 0523010100:01:006:0098 загальною площею 0,0405 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 1 572 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved