Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача в якому просить позбавити її батьківських прав відносно дитини [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 24 грудня 2021 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 01 липня 2024 розірвано. У шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає разом з ним. Після народження дочки, [PERSON] постійно виражала бажання покинути чоловіка з дитиною та повернутись на постійне проживання до себе на батьківщину в м.Тогучин Новосибірська область рф. Після розірвання шлюбу [PERSON] остаточно перестала проявляти турботу до своєї дитини [PERSON] . У зв`язку з цим позивач звернувся із заявою у службу у справах дітей щодо позбавлення її батьківських прав. В серпні 2024 року [PERSON] була запрошена на засідання комісії, де пояснила, що вона не бажає і не займається вихованням дитини. 25 серпня 2024 року [PERSON] залишила свою доньку [PERSON] і виїхала за межі України, на постійне місце проживання РФ, де проживає і зараз. Рішенням Кременецького районного суду 12 лютого 2025 року позивачу відовлено у позові про позбавлення батьківських прав відповідача та попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання своєї малолітньої дочки, поклавши на Службу у справах дітей, як орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Однак [PERSON] не виконує рішення суду, [PERSON] в соцмережі в застосунку Телеграм позивача повідомила, що донька залишається з позивачем, а вона змінювати нічого не бажає, також не бажає у будь-який спосіб спілкуватись з донькою. [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей та отримав повторний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки [PERSON] відмовляється повертатись в Україну з РФ та не бажає виконувати обов`язки матері, а свідомо протиправно ухиляється від їх виконання. Також позивач повідомив, що звернення до суду із вказаним позовом не пов`язано із проходженням служби в ЗСУ. 8 жовтня 2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 04.12.2025 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду. Відповідач відзиву на позов не подавала. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Сідоров В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що між ним та [PERSON] були конфлікти та бійки на грунті ревнощів. Відповідач порізала руки позивача, побила машину йому, різала його канцелярським ножем, однак в поліцію він не звертався. Матері з дитиною було не цікаво, вона про ню не піклувалась. До дитини вночі вставав він, лікуванням дитини займався він. Позивач з дитиною зараз сам. [PERSON] поїхала в РФ, де вона народилась і громадянкою якої вона є. З дитиною не зв`язується, хоча має змогу це робити через засоби зв"язку. Вона пише позивачу в соцмережах, що донька їй не потрібна. Для забезпечення найкращих інтересів дитини та виховання її в національному дусі позивач повторно звернувся до суду із вказаним позовом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, і не повідомила суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Представник служби у справах дітей Кременецької міської ради в судовому засіданні пояснила, що Служба не може здійснювати контроль за виконанням рішення суду та здійсненням [PERSON] своїх батьківських обов`язків, оскільки матір виїхала на територію РФ та не бажає повертатись в Україну, дитиною не цікавиться та відмовилась від неї, не заперечує щоб дитина проживала з батьком. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Судом встановлено, що з 24 грудня 2021 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 липня 2024 року у справі № 601/1756/24. В шлюбі у них народилася [INFO] дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Кременецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №279 від 19.09.2023. [PERSON] є громадянкою російської федерації, що підтверджується паспортом громадянина російської федерації від 21.10.2021року. Згідно довідки №6119-000013320 про реєстрацію особи громадянином України [PERSON] , [INFO] , уродженка Україна, Тернопільська область, Кременецький район, м.Кременець є громадянином України з 29.07.2022 року. Згідно з витягом про зареєстрованих у житловому будинку від 09.08.2024, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 09.08.2024 по т.ч. та [PERSON] з 09.08.2024 по т.ч.. Згідно заяви, написаної [PERSON] та посвідченою приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Михайловою Г.В. від 06.06.2024 зареєстровано в реєстрі №1146, [PERSON] відмовляється від своїх материнських прав на малолітню дочку [PERSON] .. Згідно акту обстеження умов проживання №82/02-12 від 18.08.2025, складеного заступником начальника служби у справах дітей Кременецької міської ради Наумович В.В., головним спеціалістом Служби Савонюк К.В. встановлено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані та фактично проживають: [PERSON] - батько, [PERSON] - донька. Умови проживання батька і дитини хороші. В будинку проведено сучасний ремонт, кімнати світлі просторі, облаштовані меблями і сучасною побутовою технікою. Продуктами харчування сім`я забезпечена. Батько дитини створює всі належні умови для проживання та гармонійного розвитку доньки. Згідно довідки №402 від 22.07.2025 р. ФОП [PERSON] , [PERSON] має діючу декларацію на обслуговування з 20.02.2023 року, проходить профілактичні медичні огляди та огляди з приводу захворювань протягом 2023-2024 років у лікаря-педіатра [PERSON] у МА «Дитячий лікар» лише у супроводі батька [PERSON] .. Згідно довідки Резерв+ сформованої 15.07.2024 року дата уточнення даних [PERSON] має відстрочку від проходження служби в ЗСУ, яка не пов"язана з виконанням ним батьківських обов"язків. Згідно висновку органу опіки та піклування Кременецької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради від 25.08.2025 року № 2632, орган опіки і піклування Кременецької міської раді вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітньої дочки [PERSON] .. Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 22.01.2025 [PERSON] перетинала державний кордон України: 03.01.2022 14:50 виїзд 03.01.2022 16:33 в`їзд, 22.08.2024 виїзд. Рішенням Кременецького районного суду від 12 лютого 2025 року у позові [PERSON] до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] відмовлено та постановою Тернопільського апеляційного суду попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання своєї малолітньої дочки [PERSON] , поклавши на Службу у справах дітей Кременецької міської ради, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Судовим наказом Кременецького районного суду від 13 серпня 2025 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі частини заробітку. Згідно довідки 367 від 16.07.2025 року [PERSON] відвідує ЗДО №3 «Світ гармонії». Дівчинку до садочка завжди приводить та забирає і займається її вхованням батько [PERSON] .. Мама дитини участі у вихованні дитини не бере, контакти не підтримує, з вихователями не спілкується, батьківські збори не відвідує. З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню малолітньої доньки [PERSON] , а саме: є недобросовісною мамою, яка не піклується про її фізичний та духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя; не спілкується із дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, і такі обставини підтверджені належними та достатніми доказами. Застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Окрім того, суд вважає, оскільки з [PERSON] судовим наказом стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , то відсутні підстави, одночасно при задоволенні вказаного позову, вирішувати питання про стягнення аліментів . Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Зважаючи на відсутність вимоги позивача про стягнення з відповідачки понесених ним судових витрат, суд вважає можливим залишити судові витрати, що понесенні позивачем за ним. На підставі наведеного,

Outcome: approved