Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гаврилюк Наталія Володимирівна. В обгрунтування позову зазначається, що [INFO] помер дід [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , який мешкав в квартирі [ADDRESS] . На початку квітня 2022 у будинку [ADDRESS] було влучання бойового снаряду, внаслідок чого була сильна пожежа у квартирі, де мешкав дідусь Згідно Акту про пожежу від 16.06.2022 про те, що пожежа виникла 01.04.2022 за адресою: [ADDRESS] , пожежею знищено житлові квартири (в тому числі кв. [ADDRESS] ) та все майно у середині. Як було встановлено слідчою групою, у квартирі дідуся були знайдені останки людини. Мій батько, [PERSON] , був змушений звернутися до Ленінського районного суду м. Харкова для визначення факту смерті свого батька, дідуся позивача [PERSON] . Визнання даного факту було необхідно для державної реєстрації смерті [PERSON] та отримання свідоцтва про смерть, та для подальшої реалізації прав спадкоємців на оформлення спадщини померлого. 21.03.2024 Ленінським районним судом міста Харкова по справі № 642/1450/24 було винесено рішення, яким встановлено факт смерті громадянина України чоловічої статі [PERSON] , який народився [INFO] , місце народження с. Уди, Золочівського району, Харківської області, та який помер [INFO] у м. Харків, Україна. 01.04.2024, батько позивача, [PERSON] , отримав свідоцтво про смерть [PERSON] , видане Другим відділом державної реєстрації активів цивільного стану у м. Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (серія І-В.Л № 895585). За життя, [PERSON] , склав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ральченко К.Ю. від 22.04.2021, зареєстрований в реєстрі за № 142. Згідно з вказаним заповітом, [PERSON] заповів квартиру, що належить йому на праві особистої приватної власності, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] своєму онуку [PERSON] . 24.02.2022 був здійснений воєнний напад Росії на Україну, який продовжується і сьогодні. У лютому 2024 у зв`язку з сильними обстрілами міста Харкова та Харківської області позивач з родиною, виїхав з Харківської області, щоб зберегти своє життя, та повернувся у травні 2025. На початку грудня 2024, через представника позивача за довіреністю, [PERSON] , позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , проте Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гаврилюк Н.В. було відмовлено у прийнятті спадщини за заповітом у зв`язку з пропуском заявником строку для прийняття спадщини. Вказані вище обставини, перешкодили позивачу, як спадкоємцю, вчасно звернутись із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Ухвалою Салтівського районого суду м. Харкова від 26.05.2025 цивільну справу передано за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 12.06.2025 справу розподілено судді Дяченко О.М. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.06.2025 відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавав, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позивач має наявний зареєстрований Електронний кабінет ЄСІТС. В матеріалах справи наявні докази належного повідомлення позивача, зокрема довідки про доставку електронного документу до електронного кабінету [PERSON] . Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Відповідач має наявний зареєстрований Електронний кабінет ЄСІТС. В матеріалах справи наявні докази належного повідомлення відповідача, зокрема довідки про доставку електронного документу до електронного кабінету Харківської міської ради. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гаврилюк Наталія Володимирівнау судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків. Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (стаття 1223 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Частинами 1,3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] , склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ральченко К.Ю. від 22.04.2021, зареєстрований в реєстрі за № 142. Згідно з вказаним заповітом, [PERSON] заповів квартиру, що належить йому на праві особистої приватної власності, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] своєму онуку [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, та триває по теперішній час. З початку повномасштабної війни законодавцем було запроваджено правило зупинення на весь час дії воєнного стану перебігу шестимісячного строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття. Так, згідно пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в первісній редакції від 06.03.2022, на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. У подальшому до законодавства були внесені зміни відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 № 719 та роз`яснення Міністерства юстиції України від 11.07.2022, за змістом яких перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Постановою Кабінету Міністрів України № 469 від 09.05.2023 пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 виключено. Зміни набрали чинності 18.06.2023. Проте, правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України. Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270,1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (ч. 2 ст. 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Законодавець як у ст. 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини. Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22), від 21.06.2023 у справі № 175/1404/19 (провадження № 61-5707св23). За змістом частин 1 та 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.03.2020 у справі № 314/2550/17. Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. До поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини належать причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31.01.2020 у справі № 450/1383/18, від 17.08.2023 у справі № 626/274/22. Як встановлено судом, спадкодавець [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 11), а отже останній день шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини припав на 01.10.2022. З відповідною заявою до нотаріуса позивач звернувся лише на початку грудня 2024, тобто з пропуском строку понад 2 роки. Як вказує у позовній заяві позивач, протягом встановленого строку для прийняття спадщини, він як спадкоємець за заповітом не подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини через те, що батько, [PERSON] , був змушений звернутися до Ленінського районного суду м. Харкова для визначення факту смерті свого батька, дідуся позивача [PERSON] . Визнання даного факту було необхідно для державної реєстрації смерті [PERSON] та отримання свідоцтва про смерть, та для подальшої реалізації прав спадкоємців на оформлення спадщини померлого. Лише 21.03.2024 Ленінським районним судом міста Харкова по справі № 642/1450/24 було винесено рішення, яким встановлено факт смерті громадянина України чоловічої статі [PERSON] , який народився [INFO] , місце народження с. Уди, Золочівського району, Харківської області, та який помер [INFO] у м. Харків, Україна (а.с. 16-19). Крім того, надаючи оцінку поважності причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд також враховує ту обставину, що пропущений позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини не є значним. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», оцінку якої було надано Верховним Судом, про що зазначено вище у рішенні, до 09.05.2023 було встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Верховний Суд в постанові від 18.01.2023 у справі № 580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Встановивши наведені обставини,

Outcome: approved