Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Іллінецького районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Іллінецької міської ради Вінницької області про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] з відповідачкою [PERSON] почали спільно проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу починаючи з червня 2007 року. За час спільного проживання в житловому будинку [ADDRESS] у них народилась спільна дитина, син [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає разом з позивачем та перебуває на його повному матеріальному утриманні. Відповідачка [PERSON] в березні 2021 року поїхала на заробітки в Львівську область та на даний час поживає в місті Львові, однак додому не повертається, покинула сім`ю, забувши за сина [PERSON] , та що вона його мати. Поскільки відповідачка не надавала ніякої матеріальної допомоги на утримання сина починаючи з моменту її від`їзду з дому, то позивач у серпні 2022 року звернувся в Іллінецький районний суд Вінницької області до [PERSON] з позовною заявою про стягнення з неї аліментів на утримання сина [PERSON] . Заочним рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2022 року в цивільній справі № 131/649/22 було вирішено стягувати з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку щомісячно, починаючи з 8 серпня 2022 року і до повноліття дитини. Як вбачається з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів Іллінецьким відділом ДВС у Вінницькому районі Вінницької області відповідачки на виконання вищевказаного рішення суду про стягнення аліментів [PERSON] сплачувала аліменти лише на протязі 5-ти місяців, тобто з січня по травень 2023 року, сплативши їх в загальній сумі 17200 грн., однак з червня 2023 року по даний час, тобто станом на 01 червня 2025 року нічого не сплачувала і її заборгованість по сплаті аліментів становить 100000 грн., яку відповідачка не збирається сплачувати. 3 моменту фактичного розірвання їх стосунків, тобто з березня 2021 року і по даний час відповідачка [PERSON] , проживаючи окремо від сім`ї не підтримувала та не підтримує ніяких стосунків, а ні з позивачем, а ні з їх спільним сином [PERSON] , не спілкується з ним, не приймає ніякої участі у його вихованні і судячи з її поведінки вона без будь-якої вагомої на те причини, нехтуючи виконанням своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини взагалі забула, що у неї є син, так як не надає йому ніякого матеріального утримання не цікавиться його життям та успіхами в навчанні. За таких обставин, на підставці викладеного, в даній ситуації вбачається висновок про те, що мати дитини, тобто відповідачка [PERSON] свідомо не бажає приймати участі у вихованні свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , ухиляючись тим самим від участі у вихованні дитини, піклуванні про фізичний, моральний та духовний розвиток сина, не цікавиться станом його здоров`я вже на протязі більше як 4 роки. Таким чином позивач вважає, що є доцільним в судовому порядку позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що перш за все відповідатиме інтересам дитини та фактичним обставинам справи. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Токарчук М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовільнити. Представник служби у справах дітей Іллінецької міської ради в судовому засіданні позов підтримує у повному обсязі та просить взяти до уваги висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . В судовому засіданні неповнолітній [PERSON] надав суду покази, що його мати поїхала на роботу в 2021 році, протягом усього часу пару раз спілкувався з нею по телефону, одного разу вона його не впізнала. Його батько [PERSON] забезпечує його всім необхідним. Вважає за доцільне позбавлення батьківських прав його матір [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду покази, що [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] . Батько сам виховує дитину. Мати [PERSON] з березня 2021 року виїхала до м. Львів та не забезпечує сина. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду покази, що протягом 5 років [PERSON] не проживає разом з [PERSON] та сином [PERSON] , сина не утримує та ні з ким не спілкується. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, неодноразово повідомлялася про розгляд справи належним чином, жодних заяв або доказів поважності неявки до суду від неї не надходило, відзиву на позовну заяву до суду також не було подано. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і постановити заочне рішення, направивши за місцем реєстрації відповідача копію рішення суду для відома. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення сторін, взявши до уваги пояснення свідка, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом установлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 09 листопада 2022 року (а.с.7), батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2022 року в цивільній справі № 131/649/22 (а.с.10-11) вирішено стягувати з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку щомісячно, починаючи з 8 серпня 2022 року і до повноліття дитини. Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 04.07.2024 року (а.с.12) та від09.06.2025 року (а.с.13) встановлено, що останній проживає в [ADDRESS] , та із ним проживає син [PERSON] . Дружина [PERSON] [PERSON] з сім`єю не проживає протягом трьох років, участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина не приймає. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] (а.с.15), сума заборгованості [PERSON] по аліментній платі станом на 01.06.2025 року становить 100000,50 грн. Відповідно до висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Іллінецької міської ради від 27 червня 2024 року № 156, орган опіки та піклування, враховуючи рекомендації комісії з захисту прав дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Так, відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При цьому відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. За ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. За ст.8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991р. зазначено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки. За ст.9 вказаної Конвенції держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. За ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються, від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та жорстоко поводяться з дитиною. 14 вересня 2006 року Україною було ратифіковано Європейську соціальну хартію, переглянуту у 2007-2010 року за якою держава зобов`язалася забезпечити права дитини на належний рівень життя. За ст.3 Конвенції про права дитини, судова система є одним з органів держави на який також покладено обов`язок забезпечити захист інтересів дітей. При вирішенні даного судового спору, суд виходить з положень СК України, ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р., нормативних положень Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991 року за положеннями якої, держава зобов`язалася приділяти особливу увагу правам дітей, які є особливо уразливою групою з огляду на їх вік, психічний та фізичний розвиток, та враховує, що діти потребують спеціального постійного нагляду та захисту, і в першу чергу враховує якнайкраще забезпечення інтересів дитини, на що вказує і ст.27 Конвенції про права дитини. Положеннями статі 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу, відповідач будь-яких заперечень по суті позовних вимог суду не надав, своєї участі у судових засіданнях не забезпечив, що додатково підтверджує небажання приймати участь у житті своєї дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки зібрані у справі докази свідчать про те, що відповідач, протягом тривалого часу не приділяє належної уваги розвитку свого сина та свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується із дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та не створює умов для отримання належної освіти, від матеріального забезпечення ухиляється натомість, установлено, що всі необхідні умови для належного фізичного та духовного розвитку дитини створено позивачем. Така поведінка відповідачки свідчить про умисність ухилення її від виконання вказаних обов`язків, оскільки вона свідомо самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, тому суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , відповідатиме інтересам дитини. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до статті 169 СК України, відповідач, у разі зміни поведінки, способу життя та обставин, що були підставою для позбавлення його батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами та показами свідків, а отже є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено 1211,20 грн. судового збору, таким чином, на підставі ст. ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею при подачі позову до суду судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved