Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" в особі директора Ткаченко М.М. звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обгрунтовує, тим що 25 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №3814391, за умовами якого відповідач отримав у борг грошові кошти в розмірі 5100,00 грн., які зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування ними. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за цим договором виконало, надало відповідачу кредит в обумовленому розмірі. У порушення умов договору [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, кредит не повернув, проценти не сплатив. 16.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 16/12-2021-43, відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі до [PERSON] 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладений договір факторингу № 10-03/2023/01 за умовами яких право вимоги до відповідача за угодою № 3814391 від 25.06.2021 перейшло до ТОВ «Коллект центр» у сумі 39854,46 гривень. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №3814391 від 25.06.2021 року, що підлягає стягненню з відповідача станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 39854,46 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5100,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 34361,76 грн., заборгованість за комісіями - 392,70 грн.. Оскільки відповідач [PERSON] ,. свої зобов`язання належним чином не виконував, то у нього за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 39854,46 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь, а також відшкодувати витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн та 13000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2025 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився. В прохальній частині позовної заяви представник позивача просить суд розглянути справу за його відсутності на підставі ч.3 ст.221 ЦПК України, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, звернувся до суду із заявою в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає частково, а саме у сумі тіла кредиту, щодо задоволення інших позовних вимог заперечує. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 25.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено в електронній формі договір про споживчий кредит № 3814391 шляхом подання відповідачем в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» заявки на отримання кредиту № 3814391, що також підтверджується копією анкети-заяви. За змістом п.6.1, п.7.1 договору, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені - з моменту отримання кредиту. Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4 договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору). Відповідно до п.1.2 договору було визначено суму (загальний розмір) кредиту в розмірі 5100,00 грн у валюті: Українські гривні. Кредит надавався строком на 27 днів з 25.06.2021. Згідно з п.1.4 договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) до 22.07.2021. Згідно з пунктом 1.5.1 кредитного договору комісія за надання кредиту 392,70 грн., яка нараховується за стовкою 7,70 відсотків від суми кредиту одноразово. Пунктом 1.5.2. кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом: 1211,76 грн., які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 1.7 договору передбачено, що тип процентної ставки за цим Договором, фіксована. Особливості нарахування процентів визначені пунктами 2.2,.2.3 цього Договору. Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. договору (пп 2.4.1). На виконання умов укладеного договору, 25.06.2021 ТОВ «Мілоан» було перераховано [PERSON] на його банківську картку 5100,00 грн, що підтверджується квитанцією №1687059870 від 25.06.2021, призначення платежу: «кошти згідно договору 3814391». Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору № 3814391 від 25.06.2021 «Графік платежі» заборгованість [PERSON] , за вказаним договором мала бути сплачена 22.07.2021 в розмірі 6704,46 грн з яких: 5100,00 грн - кредит, 1211,76 грн - проценти., 392,70 грн комісія за надання кредиту. З відомості про щоденні нарахування та погашення заборгованості вбачається, що станом на 16.12.2021 заборгованість за кредитним договором становить 22004,46 грн. з них 5100,00 грн. - кредит, 16511,76 грн. - проценти., 392,70 грн. комісія за надання кредиту. 16.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 16/12-2021-43, відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі до [PERSON] за договором про споживчий кредит №3814391 від 25.06.2021 на загальну суму заборгованості за кредитом 22004,46 грн. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників, в тому числі за вищевказаним Договором про споживчий кредит, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , що підтверджується Договором про відступлення (купівлю продаж) прав вимоги № 10-01/2023, реєстром боржників до Договору, актом прийому-передачі реєстру боржників. Як видно із розрахунку ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10 січня 2023 року за відповідачем значилась заборгованість по тілу кредиту 5100,00 грн, по відсоткам станом на дату відступлення права вимоги в розмірі 16511,76 грн, нараховані відсотки за період з 16.12.2021 по 23.02.2022 в розмірі 17850,00 грн, загальна сума 39854,46 грн. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. А саме - протягом строку кредитування, визначеному в кредитному договорі. Про таке зазначено у правових висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 23.05.2018 по справі № 910/1238/17. За умовами укладеного договору про споживчий кредит №3814391 від 25.06.2021 строк кредитування становить 27 днів, з моменту отримання кредиту (з 25.06.2021 по 22.07.2021). Проценти за користування кредитом: 1211,70 грн., які нараховуються за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування (п. 1.5.2). Водночас, згідно з п. 1.6 стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6). У п. 2.3.1 договору визначено, що продовження вказаного у п.1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах таким чином: Згідно з п. 2.3.1.1 договору для продовження строку кредитування на пільгових умовах позичальник має вчинити дії, передбачені Розділом 6 Правил надання фінансових кредитів, що розміщені на веб-сайті. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту у відсотках від поточного залишку кредиту: 3 дні 3,00%; 7 днів 5,00% комісії; 15 днів 10,00% комісії. Якщо позичальник здійснює продовження строку (пролонгацію) напільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою, визначеною п. 1.5.2 Договору. Пунктом 2.3.1.2 договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах. Так, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позивальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється за кількістю днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) процентною ставкою, наведеною в п. 1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, які дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Викладені вище умови договору свідчать про те, що сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Відповідно до пункту 2.4.1 позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого пунктом 1.4 (у даному випадку 22.07.2021), а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання Позичальника за цим Договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь Кредитодавця встановлені умовами цього Договору, то така заборгованість повинна бути сплачена Позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений пунктом 1.4 Договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно з пунктами 1.3 та 2.3 цього Договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим Позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, пунктом 3.2.5 Договору (пункт 2.4.2 Договору). Водночас, пунктом 4.2 розділу 4 кредитного договору сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою пунктом 1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Як встановлено судом відповідачем не заперечується, що станом на 22.07.2021 кредит не було повернуто, а сума взятого кредиту у розмірі 5100,00 грн. відповідачем не заперечується. Із дослідженої судом відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що первинним кредитором (ТОВ «Мілоан») проценти за користування кредитом за період з 18.06.2021 по 17.07.2021 нараховувались відповідно до п. 1.5.2 договору в розмірі 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом 44,88 грн на день. В подальшому проценти за користування кредитом ТОВ «Мілоан» нараховувались відповідно до пунктів 1.5.2, 2.3.1.1, .2.3.1.2 договору за період з 23.07.2021 по 19.09.2021. Враховуючи визначений кредитним договором строк кредитування (до 22.07.2021), пролонгацію строку кредитування відповідачем, який визначений пунктом 2.3.1.2 договору порядок пролонгації строку кредитування з урахуванням користування [PERSON] кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій відповідно до п. 2.3.1.1 кредитного договору) суд дійшов висновку, що строк кредитування закінчився 24.08.2021 (60 днів з 25.06.2021). Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. При цьому, очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. З долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості підготовленого ТОВ «Вердикт Капітал» вбачається, що визначаючи розмір заборгованості зі сплати процентів за кредитним договором №3814391 від 25.06.2021 товариство нарахувало заборгованість відповідача по відсотках за період з 16.12.2021 по 23.02.2022 в розмірі 34361,76 грн. Однак, як зазначено вище, строк кредитування закінчився 24.08.2021, тобто нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку повернення кредиту (за період з 24.08.2021 по 23.02.2022), є безпідставним, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування. Відтак, розмір відсотків, за користування кредитом у межах строку дії договору (з 26.06.2021 по 23.08.2021) складає 9626,76 грн., тому саме ця сума і підлягає стягненню на користь позивача, тобто заборгованість відповідача [PERSON] за договором про споживчий кредит №3814391 від 25.06.2021 становить 15119,46 грн. (5100,00 грн тіло кредиту + 9626,76 грн проценти + 392,70 грн комісія), які підлягають стягненню. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] дотепер неналежно виконує свої обов`язки з повернення отриманого ним кредиту ні перед первісним кредитором, ні перед новим, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобов`язань у розумінні норм ЦК України, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині заборгованості за процентами. Отже, на думку суду позов підлягає до часткового задоволення в загальному розмірі 15119,46 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5100,00 грн., заборгованості за відсотками 9626,76 грн, заборгованість по комісії 392,70. В іншій частині позовних вимог суд вважає за необхідно відмовити. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 15119,46 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підтвердження витрат на правничу правову допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року; заявка на надання юридичної допомоги № 267 від 01.10.2025 року; витяг з Акту № 15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 року; тарифи на послуги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін (ч.3 ст. 141 ЦПК України). В силу вимог ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема у справах №923/560/17, №329/766/18, № 178/1522/18. Враховуючи особливості предмета спору, а також характер виконаної адвокатом роботи з урахуванням складності справи, а також те, що у своїй заяві [PERSON] заперечує, щодо стягнення з нього на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн., суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (2422,40 грн). Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією № 0578740013 від 21.11.2025 про сплату судового збору в сумі 2 422,40 грн. Позовна заява з доданими до неї матеріалами позивачем подано через систему «Електронний суд» та сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому із відповідача на користь позивача стягуються понесені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог (37,94 %), а саме судовий збір в розмірі 918,98 грн..

Outcome: partial