Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.063.1998 року позивач та відповідачі уклали на Херсонській універсальній біржі «ПРІОР» договір № 2-02 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: домоволодіння [ADDRESS] , який було зареєстровано на Херсонській універсальній біржі «ПРІОР» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, за реєстраційним номером 2-02 від 14.03.1998 року. Вказаний договір нотаріально не посвідчений, був зареєстрований 17.03.1998 року КП «ХБТІ» за реєстровим номером 615. Позивач проживає у придбаному будинку з моменту купівлі, жодних судових процесів та претензій зі сторони відповідачів не було. Визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна необхідно позивачу для здійснення державної реєстрації права власності на житловий будинок. На підставі викладеного, позивач просить визнати Договір № 2-02 купівлі-продажу, укладений на Херсонській універсальній біржі «ПРІОР» від 14.03.1998 року, дійсним. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.08.2025 року відкрито провадження у справі до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.01.2026 року ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановлений законом порядку. Відзиву проти позову від відповідачів до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи, що в матеріалах справи не містяться заперечень сторони позивач щодо ухвалення заочного рішення, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст.280, 281 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 березня 1998 року між [PERSON] [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку було укладено Договір № 2-02 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого відповідачі продали, а позивач придбала домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується договором №2-02 купівлі-продажу від 14.03.1998 року. Цей договір складений у відповідності з вимогами, встановленими ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на товарній біржі в журналі реєстрації біржових угод, реєстраційний номер 2-02 від 14.03.1998 року. 17.03.1998 року вказаний договір був зареєстрований у Херсонському державному бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 615. Відповідно до інформації наданої КП «Херсонським бюро технічної інвентаризації» № 578 від 15.04.2025 щодо об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що за матеріалами інвентарної справи № 24414 право власності на зазначене домоволодіння зареєстровано за [PERSON] в цілому згідно договору № 2-02 купівлі-продажу від 14.03.1998 року, посвідченого на Херсонській універсальній біржі «ПРІОР» за р.№ 2-02. При підписанні договору між позивачем та відповідачами було досягнуто всіх істотних умов Договору купівлі продажу житлового будинку та були виконані всі умови угоди, відповідачі отримали грошові кошти та передали всі документи та ключі від будинку позивачу. Позивач проживає у придбаному будинку з моменту купівлі, претензій зі сторони відповідачів не надходило. Сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та право власності виникло у позивача в 1998 році. Згідно до статті 4 ЦПК України та статті 15 ЦК України, у порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене, невизнане або оспорюване право. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Згідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року визначає: щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно зі ст.227 ЦК УРСР, договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК УРСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторін, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно зі ст.12 Закону України «Про власність» від 7 лютого 1991 року за № 697-XII, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом. Згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі», не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю - продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Таким чином, реєстрація у Херсонському БТІ 17.03.1998 року за позивачем права власності на спірне домоволодіння на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на березень 1998 року не суперечило чинному законодавству. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за N 1952-IV, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Судом встановлено, що між сторонами відбулася домовленість про купівлю-продаж вказаного житлового будинку. В той же час, нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна не відбулося. Як встановлено судом, позивач як покупець повністю виконала умови договору купівлі - продажу житлового будинку, сплатила за придбане майно визначену договором суму, та постійно проживає у ньому, договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР був зареєстрований в Херсонському БТІ. У передбаченому законом порядку угода купівлі - продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною. За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

Outcome: approved