Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

У липні 2024 року представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» адвокат Білий Віталій Сергійович звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 27.02.2023 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу Хонда (д.р.н. [NUMBER] ). 28.07.2023 року в с. Софіївська Борщагівка сталося ДТП за участю Т3 Опель (д.р.н. [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] та ТЗ Хонда (д.р.н. [NUMBER] ), внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Хонда (д.р.н. [NUMBER] ), що був застрахований ПрАТ «СК «УНІКА» за Договором добровільного страхування наземного транспорту №030131/4605/0000392. Згідно постанови Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 04.09.2023 року (справа №369/12636/23), ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України. Внаслідок зазначеного вище ДТП було завдано майнової шкоди власнику автомобіля Хонда (д.р.н. [NUMBER] ). На підставі заяви потерпілої особи, Договору добровільного страхування транспортного засобу та на підставі вимог Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування в сумі - 139 778,60грн., (ПД №105806 від 11.08.2023). Розрахунок страхового відшкодування: 143 358,60грн.(вартість відновлювального ремонту) - 3 580,00 грн. (франшиза). Ціна позову дорівнює сумі виплаченого страхового відшкодування ПрАТ «СК «УНІКА» за вирахуванням сплачених коштів АТ «СК «УСГ»: 139 778,60грн. (сума страхового відшкодування ПрАТ «СК «Уніка») - 92 803,18грн. (сума страхового відшкодування АТ «СК «УСГ») = 46 975,42грн. Просив суд стягнути з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 46 975,42грн., судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 липня 2024 року було відкрито провадження за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» в особі представника адвоката Білого Віталія Сергійовича до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку спрощеного позовного провадження. 12 лютого 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з доводами позову, відповідач [PERSON] вказав, що відповідно до якого внаслідок ДТП, що трапилася 28.07.2023 року в с.Софіївська Борщагівка було пошкоджено автомобіль марки «Хонда» (д.р.н. [NUMBER] ). Водієм іншого транспортного засобу (опель, д.р.н. [NUMBER] був [PERSON] ). у подальшому Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» виплатило страхове відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу «Хонда», а потім звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення суми, яка є різницею, непокритою страховою компанією АТ «СК «УСГ». Після ДТП водій пошкодженого автомобіля звернувся до своєї страхової компанії (ПрАТ «СК «УНІКА»), де оцінили вартість відновлювального ремонту у суму понад 139 тисяч гривень. Згодом почалися взаємні розрахунки між страховиками і АТ «СК «УСГ» сплатило позивачеві 92803.18 грн. ця цифра виникла внаслідок застосування знижувального коефіцієнту 0,46 від загальної вартості ремонту, а також відрахування франшизи у розмірі 3200 гривень. Неправильне обчислення страховиком цивільно-правової відповідальності (АТ «СК «УСГ»») та фактична згода позивача прийняти неповну виплату зумовили появу різниці, яку намагаються стягнути з [PERSON] . За таких обставин, [PERSON] просив у задоволенні позовної заяви ПАТ «СК «УНІКА» до [PERSON] про відшкодування шкоди відмовити та стягнути з ПАТ «СК «УНІКА» на користь [PERSON] судові витрати понесені на надання професійної правничої допомоги. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи без участі позивача, вказавши, що позовні вимог підтримує з підстав наведених у позові та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання прибув представник відповідача адвокат Тіньковський О.Г., який просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Суд, всебічно та повноцінно дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи. При розгляді справи судом встановлено, що 28.07.2023 року близько 16 години 50 хвилин, в Київській обл., Бучанському р-ні, с. Софіївська Борщагівка по вулиці Соборній, 4, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Opel Movano д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Honda д.н.з. [NUMBER] , яка в свою чергу рухалась попереду. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій [PERSON] порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП підтверджується постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.09.2023 року по справі № 369/12636/23 про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень передбачених 124 КУпАП, за що такий був підданий адміністративному стягненню. Зазначена постанова набрала законної сили 15 вересня 2023 року. Як вбачається зі звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, відповідно до замовлення ПрАТ СК "УНІКА" за дорученням № 50837, від власника КТЗ, СОД [PERSON] визначив вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Honda HR-V д.р.н. [NUMBER] , власником якого згідно свідоцтва CXI [NUMBER] є [PERSON] . Оцінка проведена станом на 28 липня 2023 р. Вартість відновлювального ремонту КТЗ Honda HR-V д.р.н. [NUMBER] визначена за витратним підходом, складає: 144 490,65 грн. На підставі виконаних досліджень та рекомендацій, зроблено висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТ3 після аварійного пошкодження КТЗ Honda HR-V д.р.н. [NUMBER] , станом на 28 липня 2023 р. , дорівнює без врахування ВТВ: y= 144 490,65 грн. (з урахуванням ПДВ (17 822,72 грн. ) на запасні частини) ( сто сорок чотири тисячі чотириста дев?яносто гривень, шістдесят п?ять копійок ) У= 126 667,94 грн. (без урахування ПДВ на запасні частини). Відповідно до платіжного доручення №79062 від 24.10.2023 р., ПРАТ "СК "Українська страхова група" було здійснено страхову виплату у розмірі 92803,18 грн. Отже, страховик виконав свої зобов`язання перед позивачем, виплатив суму страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу у порядку та у спосіб, передбачений Законом. Даючи законну та правову оцінку доказами по справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Водночас, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, може бути обмежений у передбачених законом випадках та порядку. Так, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону (статті 9, 22- 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Разом з тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість, страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань-деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди ,або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 Цивільного кодексу України підстав. До такої правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові по справі №911/286/20 від 21.12.2020 року. Верховний Суд у постанові №297/2187/19 від 31.03.2021 року знову ж таки підтримав вищевказану правову позицію та вказав, що за потерпілими у ДТП залишається право вибору способу звернення за захистом своїх прав із заявою до страхової компанії чи із позовом до суду, так як особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 цього Кодексу). Вина відповідача у його вчиненні та розмір завданий збитків є підтвердженими, предметом спору є відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, позивачем обрано спосіб захисту шляхом застосування деліктних правовідносин та відшкодування за рахунок винної особи. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Так, на підставі заяви потерпілої особи, Договору добровільного страхування транспортного засобу та на підставі вимог Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування в сумі - 139 778,60грн., (ПД №105806 від 11.08.2023). Розрахунок страхового відшкодування: 143 358,60грн.(вартість відновлювального ремонту) - 3 580,00 грн. (франшиза). Ціна позову дорівнює сумі виплаченого страхового відшкодування ПрАТ «СК «УНІКА» за вирахуванням сплачених коштів АТ «СК «УСГ»: 139 778,60грн. (сума страхового відшкодування ПрАТ «СК «Уніка») - 92 803,18грн. (сума страхового відшкодування АТ «СК «УСГ») = 46 975,42грн. Отже, сума, яка підлягає стягненню із Відповідача складає 46975,42 грн., тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Щодо решти судових витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу. Згідно з ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3028 грн., який, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частина 4 статті 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 02.11.2023 року між Адвокатським бюро «Білий» та ФОП [PERSON] укладений договір про надання правової допомоги № 2/23ю, відповідно до якого, Адвокатське бюро «Білий» зобов`язується за дорученням ФОП [PERSON] надати правову допомогу та послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості з боржників Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА", що підтверджується договором доручення №1 ВНМ від 02.11.2023 року та Додатком № 1 до нього. Згідно Договору про надання правової допомоги №2/231 та Додатку № 1 (фіксований) позивачем (через повірену особу ФОП [PERSON] ) вже понесено витрати, за надану професійну правничу допомогу АБ «Білий» у розмірі 8000,00 грн. (Вісім тисяч гривень 00 копійок), що підтверджується актом виконаних робіт (додається)., відповідно до п.1 Додатку №1 до Договору. За таких обставин, суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «УНІКА» 4000 грн. як витрати на професійну правову допомогу. Зазначений розмір витрат суд вважає обґрунтованим, співмірним зі складністю справи, предметом спору та розміром заявлених позовних вимог. Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.),документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Вирішуючи питання про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Враховуючи надані позивачем докази, суд вважає доведеним розмір судових витрат, понесених позивачем. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п.2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою ,яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі ст.ст.12, 14, 22, 23, 1066, 1067, 1087 ЦК України та

Outcome: approved