Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості у розмірі 34532,93 грн та судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 11200,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 22.06.2020 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та [PERSON] було укладено Договір №TDB.2020.0991.11806 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії. У подальшому банк свої зобов`язання перед Клієнтом за Кредитним договором виконав у повному обсязі, встановивши Доступний ліміт кредитної лінії у межах Максимального ліміту кредитної лінії на Картковий рахунок-1 Клієнта і надавши йому можливість користуватись кредитними коштами у межах доступного ліміту кредитної лінії, визначеного Кредитним договором. Клієнт здійснював користування грошовими коштами доступного ліміту кредитної лінії, що відображено у виписках з його рахунку. Однак, свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією відповідач не виконав, у зв`язку з чим станом на 03.09.2024 року у відповідача сформувалась заборгованість у розмірі 34 532,93 грн. 03.09.2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року, між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги. Новий кредитор ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» набув право вимоги до Боржників за Основними договорами, серед яких і право вимоги до Відповідача боржника за Кредитним договором № TDB.2020.0991.11806 від 22.06.2020 року. Пунктом 2 договору № GL1N426240 передбачено, що після набуття новим кредитором прав вимоги, повий кредитор має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством України. Користуючись даним правом Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» 27.12.2024 року уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги. Згідно з розрахунком заборгованості відповідача за кредитним договором № TDB.2020.0991.11806 від 22.06.2020 року, сформованої АТ «МЕГАБАНК» станом на 03.09.2024 року (дата укладання Договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги) заборгованість боржника/відповідача становить 34 532,93 грн. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС», а в подальшому - ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ», права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «МЕГАБАНК» станом на день відступлення права вимоги - 03.09.2024 року. У свою чергу, ні ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС», ні ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови Кредитного договору в односторонньому порядку не змінювало. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 34 532,93 грн., яку позивач просить стягнути разом із судовими витратами. 14.10.2025 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що жодним доказом, що наданий позивачем разом із позовною заявою, не доказано: укладення кредитного правочину від 22.06.2020 № TDB.2020.0991.11806 між відповідачем та АТ «Мегабанк»; надання (перерахування) АТ «Мегабанк» відповідачу коштів у кредит за кредитним договором від 22.06.2020 № TDB.2020.0991.11806; відступлення права вимоги до відповідача на користь позивача за договорами про відступлення прав вимоги; наявність будь-якої заборгованості відповідача перед позивачем. Усі твердження позивача є надуманими, бездоказовими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, суб`єктивних міркуваннях позивача, та не доведені документально. Крім того, вважають, що витрати, які поніс/понесе позивач під час розгляду справи, не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Вважають, що судова справа № 729/1594/25 не є складною для представника позивача, оскільки, як вбачається із реєстру судових рішень, для представника позивача ця справа є типовою. 16.10.2025 року від представника ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що 22.06.2020 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та [PERSON] було укладено договір № TDB.2020.0991.11806 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії. Також у матеріалах справи наявні копії Заяви-анкети на відкриття рахунку та видачу платіжної картки, Паспорту споживчого кредиту, Додатку №1 «Тарифний пакет «todobank» до Кредитного договору, усі зазначені документи також містять підпис [PERSON] , що вказує про його дійсне волевиявлення на отримання кредиту. Крім того, до позовної заяви були додані виписки по рахунку. Згідно з викладеною у цих виписках інформацією, [PERSON] активно використовував отриману картку, у тому числі здійснював погашення заборгованості. Отже, здійснюючи часткове погашення заборгованості, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання кредитного договору. Таким чином, можна стверджувати, що відповідач підписав не лише Заяву-анкету на відкриття рахунку та видачу платіжної картки, а і безпосередньо кредитний договір, якій містить у собі всі істотні умови, у тому числі, але не виключно, ліміт кредитної лінії; строк дії кредитного ліміту; розмір процентної ставки тощо. Крім того, в Заяві-анкеті міститься інформація про видачу платіжної картки, а саме: дата видачі: 24.06.2020 року; № картки: [NUMBER] ; П.І.Б. та підпис працівника, який видав картку; дата отримання: 24.06.2020 року; час отримання: 16 годин 40 хвилин; підпис клієнта [PERSON] . Отже, вказані докази підтверджують факт отримання платіжної картки [PERSON] . Щодо доказів фактичної видачі грошових коштів зазначають, що у матеріалах справи містяться виписки з особового рахунку позичальника, які є належним доказом підтвердження видачі кредиту. Крім того, у відзиві на позовну заяву представник відповідача наполягає на відсутності будь-якої заборгованості відповідача перед позивачем. Проте, вказані доводи представника відповідача є безпідставними та необґрунтованими. Розмір заборгованості відповідача за кредитним договором був розрахований у відповідності до умов кредитного договору та згідно з нормами чинного законодавства, що підтверджують наявні в матеріалах справи виписки з рахунку відповідача, які відображають інформацію про списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. Щодо переходу прав вимоги, представник відповідача зазначає, що позивачем не надано документів, що підтверджують правонаступництво, проте відповідач нічим не обґрунтовує свою позицію, не наводить жодних доводів чи посилань на чинне законодавство. У свою чергу, позивачем, для підтвердження переходу прав вимоги до боржника [PERSON] щодо стягнення заборгованості за кредитним договором були надані належні та допустимі докази, зокрема протокол аукціону, договори про відступлення прав вимоги, витяги з реєстрів договорів, права вимоги за якими відступаються та Боржників/Дебіторів за такими договорами, платіжні інструкції, та додатково Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, Витяги із Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензії для здійснення діяльності з надання фінансових послуг. Таким чином ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» є правонаступником АТ «МЕГАБАНК» за кредитними договорами, укладеними з клієнтами (фізичними особами) про надання споживчих кредитів. До Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло, зокрема, і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 22.06.2020 № TDB.2020.0991.11806. Крім того, відповідач, заперечуючи проти заявлених позивачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не довів неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Згідно з приписами чинного законодавства та висновками Верховного Суду, наведеними вище, недостатньо просто заявити про неспівмірність витрат на правову допомогу, що понесені іншою стороною. Неспівмірність витрат має бути доведена стороною, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зі сторони позивача надано усі необхідні докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на правничу допомогу. Представник відповідача ж не довів перед судом неспівмірність витрат, понесених позивачем на правову допомогу та не надав жодних доказів у зв`язку із чим, на його думку, слід зменшити розмір витрат на правничу допомогу. У разі, якщо відповідач вважає розмір витрат на правничу допомогу завищеним, він повинен був надати належні докази та обґрунтування, які в матеріалах справи відсутні. Представник позивача у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлена про розгляд справи, у відповіді на відзив просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у відзиві просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. За приписами ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес. Судом встановлено, що 22.06.2020 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та [PERSON] було укладено Договір №TDB.2020.0991.11806 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії (а.с. 137-138). Згідно з п. 1.1 кредитного договору, цей договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів за платіжними картками todobank у АТ «МЕГАБАНК». Підписання сторонами цього договору вважається одночасно підписанням правил, у зв`язку з чим правила не підлягають додатковому та/або подальшому підписанню. Договір разом з Правилами, Тарифами на послуги Банку (Додаток № 1 до Договору), вступають в силу для сторін одночасно з підписанням цього договору і складають єдиний договір. Всі вищевказані документи у сукупності складають договірну основу, яка закріплює домовленості банка і клієнта щодо регулювання правовідносин, які виникли між ними, і відповідно до приписів ст. 634 ЦК України є за своєю суттю договором приєднання, що укладений шляхом прийняття клієнтом пропозиції Банку згідно ст. ст. 641, 644 ЦК України. сторони погодили і клієнт своїм підписом підтвердив, що істотні умови, які є обов`язковими для договору даного виду відповідно до чинного законодавства України, можуть міститися як у цьому тексті чи додатках, додаткових угодах до нього, так і у Правилах, Тарифах, тощо, що у сукупності складає договір (п.4.8. Кредитного договору). Також Клієнт своїм підписом підтвердив, що з умовами договору (з урахуванням Правил, які розміщені на офіційному сайті Банку www.todobank.com та/або www.megabank.ua, та/або у відділеннях Банку, Тарифів, тощо), ознайомлений і згодний (п.4.8. Кредитного договору). В Заяві-анкеті міститься інформація про видачу платіжної картки, а саме: дата видачі: 24.06.2020 року; № картки: [NUMBER] ; П.І.Б. та підпис працівника, який видав картку; дата отримання: 24.06.2020 року; час отримання: 16 годин 40 хвилин; підпис клієнта [PERSON] , що підтверджує факт отримання платіжної картки [PERSON] . Також, із виписок по рахунку встановлено, що [PERSON] активно використовував отриману картку, у тому числі здійснював погашення заборгованості. Отже, здійснюючи часткове погашення заборгованості, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання кредитного договору. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором № TDB.2020.0991.11806 від 22.06.2020 року розмір заборгованості [PERSON] станом на 03.09.2025 року становить 34532,93 грн. (а.с.41). Згідно до ч.ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно до ч. 1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом відповідно до вимог частини першої статті 611, частини першої статті 612 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно з ч. 1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Суд встановив, що кредитний договір укладено між сторонами в письмовій формі та відповідачем отримані кредитні кошти шляхом перерахування їх на вказану у кредитному договорі платіжну карту. Отже, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором. 03.09.2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» набуло право вимоги до боржників за основними договорами, в тому числі і за Кредитним договором № TDB.2020.0991.11806 від 22.06.2020 року, відповідно до якого Боржником є [PERSON] (а.с.16-21). Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № GL1N426240 від 03.09.2024 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача у сумі 34532,93 грн. (а.с.144-146). 27.12.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 1/12, відповідно до умов договору ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» відступило свої права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄвроКредит» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі було відступлено право вимоги за договором № TDB.2020.0991.11806 від 22.06.2020 (а.с. 14-15). З витягу з Додатку № 1 до договору № 1/12 про відступлення прав вимоги укладеного 27.12.2024 вбачається, що від ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло право вимоги за кредитним договором № TDB.2020.0991.11806 від 22.06.2020 на загальну суму заборгованості 34532,93 (а.с. 33). Можливість заміни кредитора в зобов`язанні передбачена положеннями статті 512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимогами цивільного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. При цьому, відступлення права вимоги призводить до заміни сторони за кредитним договором (кредитора) та не змінює умови укладеного кредитного договору. Зважаючи, що умови договору про відступлення права вимоги виконано сторонами, вартість, обумовлена договором, сплачено ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ», в судовому порядку вказаний правочин не оскаржено, суд вважає, що позивач набув право вимоги до відповідача на законних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надані позивачем докази, суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. У свою чергу відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості перед позивачем. Відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти, про що свідчить Заява-анкета на відкриття рахунку та видачу платіжної картки та банківські виписки по його рахунку про рух коштів по картках (а.с.34-39, 137). Наведені виписки по рахунках, згідно з вимогами ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ № 75 від 04 липня 2018 року, є первинним документом, який фіксує здійснення банківських операцій, а отже підтверджує отримання [PERSON] кредитних коштів, що також вказує на те, що позичальник був ознайомлений з умовами договору та погоджувався з ним. Заперечуючи проти стягнення з нього заборгованості у заявленому позивачем розмірі, відповідач фактично не погодився з наданим ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ», розрахунком суми заборгованості. Проте, [PERSON] не надав належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності кредитної заборгованості у заявленому ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» розмірі. За умовами кредитного договору позичальник мав своєчасно повернути кредит та проценти платежами, однак належним чином не виконав своїх зобов`язань, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, тому посилання відповідача про не надання належних та допустимих доказів щодо суми заборгованості у зазначеному вище розмірі суд відхиляє. Отже, з огляду на вищенаведені норми права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши надані докази, встановивши, що відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, до якого перейшло право вимоги, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію Договору про надання правової допомоги №1/07 від 01.07.2025 року, Акт приймання передачі послуг з привничої допомоги №12126511 від 14.08.2025 року. Суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі обґрунтування нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому, стороною відповідача, на яку покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат, не подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Дана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13.03.2025 року по справі № 275/150/22 (провадження 61-13766св24). З огляду на категорію та складність справи, предмет позову, клопотання представника відповідача про зменшення розміру правової допомоги, суд не вбачає обґрунтовування розміру витрат, яка визначена в сумі 11200,00 грн. та приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для зменшення витрат та стягнення з позивача на користь позивача ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ», понесених ним витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. На переконання суду, саме така сума відповідає критеріям співмірності, обґрунтованості, реальності, розумності та пропорційності до предмета спору. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved