Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувсь до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту. Позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» обґрунтовує тим, що 19.10.2019 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем у відповідності до положень Закону України «Про електронну комерцію» був укладений Договір про споживчий кредит № 2729909, відповідно до якого відповідач отримав 9000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, передбачених кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів, повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачем не було внесено. Кредитний договір було підписано відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надало відповідачу кредит. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. 20.02.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимог № 47-МЛ, за яким відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 2729909від 19.10.2019р., розмір заборгованості за яким склав 25791,25 грн., з яких: - 9000грн. заборгованість за тілом кредиту; - 11715,25 грн. заборгованість за сумою відсотків; - 756,00 грн. заборгованість за комісією; - 4320,00 грн. заборгованість за штрафом. Позивачем було надіслано відповідачу досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості. Заходи досудового врегулювання спору проводились, але спір вирішено не було. Тому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2729909від 19.10.2019р.у сумі 25791,25 грн., судовий збір у сумі 2422,40 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн., розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.10.2025 року справу передано за підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси. Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 04.11.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] 17.11.2025 року скерував до суду відзив, у якому в задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки стороною позивача належними та допустимими доказами не доведено укладення кредитного договору; передання грошових коштів від кредитодавця позичальнику за згаданим кредитним договором; перехід права вимоги за кредитним договором. Вважає, що усі твердження позивача є надуманими, бездоказовими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, суб`єктивних міркуваннях позивача, та не доведені документально. Крім того зазначив, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу виходить за розумні межі визначення гонорару. Дана справа є справою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи те, що у відкритих джерелах наявна велика кількість судових рішень даної категорії відповідач вважає неспівмірними та нерозумними витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн. та такими, що були фактичними та неминучими. Тому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати в сумі 24000 грн. 02.12.2025 року представник позивача скерував до суду відповідь на відзив, вважав аргументи у відзиві на позовну заяву відповідача безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання. Вказав наступне: даний кредитний договір підписаний одноразовим ідентифікатором, який був надісланий позичальнику, а отже укладений відповідно до вимог чинного законодавства у електронній формі, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору № 2729909 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача. ТОВ «Мілоан» не створює окремий рахунок для позичальника, а надає кошти на уже існуючий, а отже, не може мати доступу до таких рахунків для того, аби отримати інформацію щодо вчинених фінансових операцій. Окрім того, на підтвердження виконання товариством зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором, позивачем до позовної заяви було додано платіжне доручення про успішне перерахування коштів за кредитним договором № 2729909 від 19.10.2019 року. Кредитні кошти було отримано, а відтак є необхідність виконання зобов`язання за кредитним договором. Крім того, загальну вартість витрат на професійну (правову) допомогу відповідача вважав завищеною та такою, що не може бути оцінена в 24000 грн. Просив відмовити у задоволенні вимог відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 19.10.2019 [PERSON] звернувсядо ТОВ «Мілоан» із анкетою-заявою на кредит № 2729909, про отримання кредиту у сумі 9000 грн. Згідно даних процесу оформлення та розгляду заяви № 2729909від 19.10.2019р. відбулося заповнення заяви, автоматична перевірка, перевірка у БКІ, скоринг, підтвердження зміни умов, підписання договору. Між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] 19.10.2019р. було укладено Договір про споживчий кредит № 2729909 (індивідуальна частина), який [PERSON] підписав одноразовим ідентифікатором F16782, предметом якого є споживчий кредит - грошові кошти які надаються позичальнику для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Сторони погодили істотні умови договору, зокрема суму кредиту: 9000,0 грн. (п. 1.2), строк кредитування: 30 днів з 19.10.2019р. (п. 1.3), термін повернення кредиту та сплати комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом: 18.11.2019р.(п. 1.4). Сукупна вартість кредиту складає 3591,00 грн. в грошовому виразі та 485 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Комісія за надання кредиту: 756,00 грн., яка нараховується за ставкою 8,40 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1), проценти за користування кредитом: 2835 грн., які нараховуються за ставкою 1,05 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2), тип процентної ставки: фіксована.Згідно п. 2.1 Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок. Додатком №1 до вказаного договору є Графік платежів за договором про споживчий кредит №2729909 від 19.10.2019р., додатком 2 до вказаного договору є Паспорт споживчого кредиту № 2729909. З копії платіжного доручення 2337421 від 19.10.2019р. вбачається перерахування коштів від ТОВ «Мілоан» на рахунок відповідача в сумі 9000,00 грн. з призначенням платежу: кошти згідно договору 2729909. 20.02.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимог № 47-МЛ, за яким відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 2729909 від 19.10.2019р., розмір заборгованості за яким склав 25791,25 грн., з яких: - 9000грн. заборгованість за тілом кредиту; - 11715,25 грн. заборгованість за сумою відсотків; - 756,00 грн. заборгованість за комісією; - 4320,00 грн. заборгованість за штрафом. Позивачем було надіслано відповідачу письмову претензію про погашення кредитної заборгованості. Заходи досудового врегулювання спору проводились, але спір вирішено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Факт укладення договору та досягнення згоди щодо його істотних умов відповідачем не заперечується. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 3.3.2 Договору про споживчий кредит 2729909 Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені цим договором, у порядку, строки та терміни, передбачені п.п.1.1- 1.6 та п. 2.4 Договору. Згідно п. 2.4.1 позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення, згідно п. 1.4 Договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. Пунктами 2.3.1- 2.3.2 пункту 2.3 Договору визначено порядок пролонгації строку кредиту на пільгових та стандартних (базових) умовах. Пунктами 2.2.1- 2.2.3 пункту 2.2 визначено порядок плати за кредитом: комісії та процентів за користування кредитом. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства Обставин, які б спростовували заявлені позовні вимоги та розрахунок заборгованості судом не встановлено, як видно із змісту позову, відповідач не виконує своїх зобов`язань по кредитному договору, заборгованість, яка виникла, добровільно не погашена, обґрунтованого заперечення щодо нарахованої суми заборгованості та відзиву на позов не надано. [PERSON] усунувся від виконання передбачених договором обов`язків та отримані кредитні кошти розмірі не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом, відсотками, яка склала 20715,25 грн. та складається з: - 9000грн. - заборгованість за сумою кредиту; - 11715,25 грн. заборгованість за сумою відсотків. Водночас, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 4320,00 гривень, то суд зважає на таке. Відповіднодо частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України). Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина 3 статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини п`ятої статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Вказана правова позиція висловлена Верховним судом України у Постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14. Враховуючи, що розмір пені в сумі 4320,00 грн. складає фактично 50 % від заборгованості за кредитним договором та не є співвмірним з сумою заборгованості, суд вважає необхідним з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, застосувати вимоги ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір штрафних санкцій до 500 грн. У зв`язку з цим стягненню з відповідача підлягає неустойка в розмірі 500,00 грн., зменшена судом на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України. Водночас, суд не може погодитися з законністю нарахування та стягнення комісії в сумі 756,00 грн. виходячи з наступного. Так, умовами п.1.5.1 кредитного договору передбачено, що комісія за надання кредиту 756,00 грн. нараховується за ставкою 8.40 відсотків від суми кредиту одноразово. Разом з тим, вказана комісійна винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок споживача, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, а тому є незаконним в силу вимог ч.5 ст.11, ч.1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Наведений висновок суду узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №730/1100/15-ц, від 27 листопада 2019 року по справі №522/18855/16, від 19 лютого 2020 року по справі №756/8840/17-ц, які з огляду на вимоги ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. На підставі викладеного, суд частково погоджується з заявленими позовними вимогами, наданим позивачем розрахунком заборгованості та вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 2729909 від 19.10.2019 року в розмірі 21715,25 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представник позивача заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 8000 гривень, на підставі: копій договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107від 01.07.2025 року, Акту № 1436 наданих послуг від 05.08.2025 року, Детального опису наданих послуг від 05.08.2025 року. Загальна вартість витрат на правову допомогу складає 8000,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial