Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

01.12.2025 представник заявниці звернулась до суду із заявою, у якій просить суд встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , належить правовстановлюючий документ, а саме свідоцтво про право власності на житло - квартиру за адресою: [ADDRESS] , видане Виконавчим комітетом Сумської міської ради народних депутатів 19.12.1996, на ім`я [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог представник заявниці зазначає, що [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 19.12.1996 на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . 31.07.2013 рішенням сесії Сумської міської ради вулицю Кірова перейменовано на вулицю Герасима [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності від 19.12.1996, власниками квартири є [PERSON] та [PERSON] , тобто прізвище заявниці було зазначено з помилкою. У зв`язку з вказаними розбіжностями у заявниці виникли ускладнення при реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме отримано рішення про відмову в проведені реєстраційних дій від 25.09.2025 № 81021986, оскільки в документах на право власності вказане прізвище останньої « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] ». В зв`язку з неможливістю усунути вказану суперечність у позасудовому порядку заявниця змушена звернутись до суду. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05.12.2025 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку окремого провадження, судове засідання призначено на 26.01.2026, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. 19.12.2025 від [PERSON] до суду надійшли пояснення, в яких останній зазначає, що заява підлягає задоволенню, оскільки є єдиним способом захисту прав його дружини [PERSON] 26.12.2025 від представника виконавчого комітету Сумської міської ради надійшов відзив на заяву за вх. №51315, в якому представник просить суд ухвалити законне та обґрунтоване рішення та розглядати справу за відсутності представника заінтересованої особи. 23.01.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника заявниці надійшла заява про розгляд справи за відсутності її та заявниці. Враховуючи неприбуття у судове засідання учасників справи суд не здійснював фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів відповідно до положень статті 247 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд доходить висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до статті 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності оспорюваних прав. Положеннями статті 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом, зокрема й факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (пункт 6 частини першої вказаної статті). Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 22.03.2004, прізвище заявниці вказане [PERSON] . Водночас у свідоцтві про право власності на житло ( [ADDRESS] ) від 19.12.1996 власниками квартири на праві спільної сумісної власності є [PERSON] та [PERSON] . 31.07.2013 рішенням сесії Сумської міської ради вулицю Кірова перейменовано на вулицю Герасима Кондратьєва. На даний час житло заявниці зазнало пошкоджень, що підтверджується Актом комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації №3266 від 05.09.2025. З метою підтвердження права власності на вищевказану квартиру, заявниця подавала державному реєстратору правовстановлюючі документи (свідоцтво про право власності на житло від 19.12.1996), однак 25.09.2025 рішенням №81021986 державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] відмовлено заявниці у проведенні реєстраційних дій, оскільки в наданих документах про право власності її прізвище вказане як « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Встановлення факту належності правовстановлюючого документу заявниці необхідно для подальшого проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, отримання компенсації за програмою Є-відновлення, однак невідповідність її прізвища на правовстановлюючому документі не дає можливості останній встановити відповідність заявлених прав документам, що посвідчують особу заявника. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Крім того з положень пункту 12 згаданої вище постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи наявні у справі докази, суд доходить висновку, що обставини, викладені у заяві, підтверджуються, а тому вважає за можливе встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , належить правовстановлюючий документ, а саме свідоцтво про право власності на житло - квартиру за адресою: [ADDRESS] , видане Виконавчим комітетом Сумської міської ради народних депутатів 19.12.1996, на ім`я [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: approved