Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому зазначає, що 18.01.2014 р. позивачка одружилася з відповідачем. [INFO] в шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] . Крім того, [INFO] в шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] . За час перебування в шлюбі сторонами набуто у власності наступне майно: закінчений об`єкт будівництва садовий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; загальною площею 95,7 кв.м.; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3050605532120; побудований на земельній ділянці кадастровий номер 3223186800:04:010:0050. Родина постійно мешкала за вищевказаною адресою, діти ходили в школу за місцем проживання. З січня 2025 р. позивачка внаслідок неналежної поведінки відповідача, була змушена разом з дітьми переїхати, орендувати окреме житло, не має можливості користуватись спільним майном. 25.06.2025 р. рішенням Голосіївського районного суду м.Києва шлюб між сторонами розірвано. В зв`язку з цим позивачка просить суд визнати за [PERSON] (податковий номер [NUMBER] ) право власності на 1/2 частину закінченого об`єкта будівництва садовий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; загальною площею 95,7 кв.м.; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3050605532120; побудований на земельній ділянці кадастровий номер 3223186800:04:010:0050. 01.09.2025 р. ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху. 12.09.2025 р. до суду від представника позивачки адвоката Суділковської Н.С. на виконання ухвали надійшло клопотання про долучення квитанції про сплату судового збору. 28.10.2025 р. ухвалою судді було відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 04.12.2025 р. ухвалою Обухівського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву в якій просила слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, просила позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, причину неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлені наступні обставини: Згідно роздруківки з застосунку «Дія» від 10.01.2025 р. Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м.Києві 18.01.2014 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , свідоцтво [NUMBER] від 18.01.2014 р. (а.с.4) Згідно з положеннями ч.1 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Позивач [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.07.2015 р. (а.с.5) Крім того, як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.01.2019 р. позивач [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , (а.с.6) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав 405355768 від 26.11.2024 р. та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 436237751 від 21.07.2025 р. відповідач [PERSON] є власником закінченого об`єкта будівництва садового будинку за адресою: [ADDRESS] ; загальною площею 95,7 кв.м.; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3050605532120; побудований на земельній ділянці кадастровий номер 3223186800:04:010:0050, дата державної реєстрації 20.11.2024 р. (а.с.7-8) 13.01.2025 р. між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №0101-25 оренди квартири за адресою: [ADDRESS] . (а.с.10-13) За вказаною адресою позивачка [PERSON] проживає разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією акту від 21.07.2025 р. (а.с.14) Згідно копії довідки №68 від 08.04.2016 р. донька сторін [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.15) 25.06.2025 р. рішенням Голосіївського районного суду м.Києва було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 18.01.2014 р. Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №38. (а.с.16-18) Ч.3 ст.368 ЦК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерела і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (ст.ст.60, 69 України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім`я якого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України). Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Ч.1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, законодавством передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. 20.11.2024 р. в Державному реєстрі речових прав відповідач [PERSON] був зареєстрований власником закінченого об`єкта будівництва садового будинку за адресою: [ADDRESS] ; загальною площею 95,7 кв.м.; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3050605532120; побудований на земельній ділянці кадастровий номер 3223186800:04:010:0050, тобто під час перебування позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Таким чином, закінчений об`єкт будівництва садового будинку за адресою: [ADDRESS] ; загальною площею 95,7 кв.м.; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3050605532120; побудований на земельній ділянці кадастровий номер 3223186800:04:010:0050 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, яким були позивач і відповідач. Відповідно до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими та доведені належними і допустимими доказами, а тому позов підлягає повному задоволенню, а саме, необхідно визнати за [PERSON] ідентифікаційний номер [NUMBER] право власності на 1/2 частину закінченого об`єкта будівництва садовий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; загальною площею 95,7 кв.м.; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3050605532120; побудований на земельній ділянці кадастровий номер 3223186800:04:010:0050. З квитанції №1.300468431.1 від 09.09.2025 р. вбачається, що позивач [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 15000 грн. 00 коп. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 15000 грн. 00 коп. Враховуючи викладене та

Outcome: approved