Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

31.10.2025 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів. Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2019 року по справі №520/14948/19 було задоволено позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 3000 грн, починаючи з 27 червня 2019 року до досягнення дитиною повноліття до [INFO] . На даний час стягнутих за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2019 року аліментів у розмірі 3000,00 грн. недостатньо для утримання неповнолітнього сина сторін, забезпечення достатнього, нормального функціонування організму дитини, догляду за ним та його розвитку, а тому позивачка просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, які присуджені вищевказаним рішенням суду на утримання сина, на стягнення у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 07.11.2025 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з?явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не прибув, повідомлявся судом про час, дату та місце розгляду справи належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання та шляхом оголошення через офіційний вебпортал судової влади України. Додаткових заяв до суду не надсилав. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . З наявних у справі доказів слідує, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2019 по справі №520/14948/19 року було задоволено позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 3000 грн, починаючи з 27 червня 2019 року до досягнення дитиною повноліття до [INFO] . За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України (надалі СК України). Закон не встановлює обов?язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Також, відповідно до вказаної норми СК України саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому обов?язок батьків дитини по утриманню дитини є спільним, на чому в сімейному законодавстві робиться акцент. Батьки дитини мають рівні обов?язки з надання утримання дитині, оскільки, згідно ч. 1 ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини. Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов?язані піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 180 СК України - батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто обов?язок по утриманню дитини лежить як на батькові, так і на матері, отже забезпечення спільної дитини повинно покладатися на обох. Частина 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Україною 27.02.1991 року, наголошує: в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У ч. 2 ст. 51 Конституції України та 180 СК України зазначено, що батьки зобов?язані утримувати дітей до їх повноліття. Позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини у частці від доходу батька дитини, змінивши спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Разом з цим, так, як закон спеціально не встановлює особливості визначення часу з якого аліменти підлягають стягненню у новий спосіб та розмір, то можна дійти висновку, що відповідні зміни настають з часу набрання законної сили новим рішенням суду. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз?яснено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При цьому, суд вважає, що з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 1211,20 грн., оскільки позивач була звільнена від його сплати при подачі позову відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та ч.6 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved