Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

11.11.2025 року до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСМПО «Титан Україна» (далі - ТОВ «ВСМПО «Титан Україна», третя особа: Нікопольський міськрайонний центр зайнятості про визнання трудових відносин припиненими. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилалась на те, що з 23.12.2010 року вона працевлаштована в ТОВ «ВСМПО «Титан Україна» на посаді контролера по профілактиці та зберіганню матеріальних цінностей. Форма працевлаштування - основна. З моменту прийняття на роботу та до 2022 року будь-які зауваження щодо діяльності відповідача у позивача були відсутні. З 2022 року підприємство перестало виплачувати працівникам заробітну плату, що спричинило звернення останніх до суду із заявами про стягнення заборгованості по заробітній платі в примусовому порядку. Так, Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області на підставі судового наказу від 26 січня 2024 року з ТОВ «ВСМПО «Титан Україна», на користь [PERSON] була стягнута заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з 01 січня 2023 року по 30 вересня 2023 року в розмірі 90 364 грн. На підставі даного судового наказу було відкрито виконавче провадження, однак станом на 17 жовтня 2025 року рішення суду не виконане, будь-які нарахування чи виплати не проведені. ТОВ «ВСМПО «Титан Україна» з початком повномасштабного вторгнення військ рф на територію України фактично припинило свою діяльність. На даний момент позивач має намір звільнитись з займаної посади, неодноразово зверталась до ТОВ «ВСМПО «Титан Україна» із відповідними заявами, які направляла поштою на юридичну адресу підприємства. Однак, конверти повертались за закінченням терміну зберігання. А тому вона змушена звернутись з даним позовом до суду, оскільки в позасудовому порядку вирішити дане питання немає можливості. Крім того, позивач звертає увагу суду, що рішенням Вищого антикорупційного суду до громадянина росії [PERSON] , кінцевого бенефіціарного власника ТОВ «Демурінський ГЗК» застосовано санкцію, передбачену пунктом 1-1 частини 1 статті 4 Закону України «Про санкції» та стягнуто у дохід держави квартиру, 100% частки у статутному капіталі ТОВ «ВСМПО Титан Україна» та майно цього підприємства - нерухомість, автомобілі, грошові кошти. Детективи БЕБ у межах досудового розслідування встановили, що службові особи товариства, за попередньою змовою із службовими особами офшорних компаній, протягом 2021 року здійснили реалізацію титанової сировини в адресу європейської компанії за умисно заниженою ціною. Таким чином, маючи на меті ухилення від сплати податку на прибуток, їх дії призвели до фактичного ненадходження до Державного бюджету України коштів в розмірі понад 10,1 млн грн. Окрім того, слідством встановлено, що згадане підприємство протягом 2020-2021 років здійснювало експорт видобутої титановмісної сировини на адресу підприємств російської федерації та республіки білорусь. З цих підстав, позивач просить суд визнати припиненими трудові відносини між нею та відповідачем на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, з внесенням відповідних даних у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також зобов`язати Нікопольський міськрайонний центр зайнятості зняти з реєстрації в односторонньому порядку у разі відсутності роботодавця трудовий договір, укладений між [PERSON] та ТОВ «ВСМПО «Титан Україна». Ухвалою про відкриття провадження від 12.11.2025 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу роз`яснено його право на підготовку відзиву на позовну заяву (а.с.35-36). Позивач належним чином повідомлялась про розгляд справи в суді. Згідно тексту позовної заяви, просить розгляд справи проводити без її участі, на задоволенні позову наполягає (а.с.5). Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином, шляхом направлення на його фактичну адресу копії ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками, про що свідчить поштовий конверт (а.с.47), який повернувся на адресу суду, як не вручений, за відсутністю адресата за вказаною адресою. Своїм правом на підготовку відзиву на позовну заяву не скористались, а тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. 08.12.2025 року на адресу суду від Нікопольського міськрайонного центру зайнятості надійшла заява, в якій зазначено, що Наказом №319 від 23.12.2022 року «Про утворення філій Дніпропетровського обласного центру зайнятості» утворено Нікопольську філію Дніпропетровського обласного центру зайнятості, що є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків Нікопольського міськрайонного центру зайнятості. Крім того, звертають увагу суду, що оскільки трудовий договір між [PERSON] та ТОВ «ВСМПО «Титан Україна» є договором між працівником та юридичною особою, а тому на нього не поширюється дія Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001 року, на який посилається позивач в позові, та, відповідно, даний договір не зареєстрований в центрі зайнятості, і зняти його з реєстрації буде не можливо (а.с.39-40). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити рішення. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, суд доходить наступного. Як встановлено судом, на підставі Розпорядження №Б-30 від 23.12.2010 року, [PERSON] з 23.12.2010 року була прийнята на роботу в ТОВ «ВСМПО «Титан Україна» на посаду контролера по профілактиці та зберіганню матеріальних цінностей, про що свідчить відповідний запис в її трудовій книжці (а.с.7). На даному підприємстві позивач працевлаштована і на момент розгляду справи, форма працевлаштування - основна. Як вбачається з матеріалів справи, Наказом виконавчого директора ТОВ «ВСМПО «Титан Україна» Костянтина Золотоноши №104 від 24.02.2022 року, тимчасово призупинено роботу підприємства з 23 год. 00 хв. 24.02.2022 року по 07 год. 00 хв. 01.03.2022 року, оплату праці працівникам наказано провести в розмірі 100% тарифної ставки (окладу) (а.с.19). В подальшому строк дії режиму тимчасового призупинення роботи ТОВ «ВСМПО «Титан Україна» було неодноразово продовжено. На згаданий вище період відповідачем оголошено простій для всіх працівників (крім чергових), перелік чергових працівників визначений в Додатку 1 до Наказу (а.с.23-24). [PERSON] , згідно відповідного списку працівників, була залучена до чергування в період простою. Разом з тим, ТОВ «ВСМПО «Титан Україна» припинило виплату заробітної плати працівникам. Позивач була змушена звертатись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в примусовому порядку. Так, Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області на підставі судового наказу від 26 січня 2024 року з ТОВ «ВСМПО «Титан Україна», на користь [PERSON] була стягнута заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з 01 січня 2023 року по 30 вересня 2023 року в розмірі 90 364 грн. (дев`яносто тисяч триста шістдесят чотири грн.) На даний момент позивач виявила бажання припинити трудові відносини з відповідачем у зв`язку з досягненням пенсійного віку, неодноразово направляла поштою на юридичну адресу відповідача відповідні заяви про звільнення з займаної посади. Однак, поштові відправлення не були вручені, конверти повертались за закінченням терміну зберігання (а.с.8-9,11-12). Як зазначає [PERSON] в позовній заяві, на офіційному сайті «Урядовий портал» міститься інформація щодо діяльності ТОВ «ВСМПО «Титан Україна», а саме: «Сьогодні на засіданні Уряду ухвалили рішення про внесення зміни в додаток до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 січня 2019 року N 36 "Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності". Зокрема, рішення включити частку розміром 100 відсотків статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «ВСМПО ТИТАН УКРАЇНА» до переліку об`єктів великої приватизації. Після затвердження КМУ стартових цін та умов продажу частки розміром 100 відсотків статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "ВСМПО ТИТАН УКРАЇНА" Фондом невідкладно буде оголошено проведення електронного аукціону з продажу об`єкта великої приватизації. Відповідно до частини третьої статті 5' Закону України "Про санкції" грошові кошти, отримані в результаті реалізації активів, щодо яких ухвалено рішення про застосування санкцій, зараховуються до Державного бюджету України та спрямовуються до фонду ліквідації наслідків збройної агресії. Нагадаємо, що Нікопольський завод безшовних труб із титанових сплавів "ТИТАН УКРАЇНА" був конфіскований у російського олігарха Михайла Шелкова та згідно з рішенням Вищого антикорупційного суду від 23 січня 2023 року був стягнутий в дохід держави». З огляду на викладене вище, суд зазначає, що позивач позбавлена можливості розірвати трудові відносини з відповідачем у спосіб, передбачений КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 1 ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Тобто, між позивачем та відповідачем укладено безстроковий трудовий договір, на підставі якого виникли трудові відносини, що регулюються КЗпП України. Контракт або строковий трудовий договір між [PERSON] та ТОВ «ВСМПО «Титан Україна» не укладався, а отже позивач наділена правом припинити трудові відносини з власної ініціативи, попередивши про це роботодавця письмово не пізніше ніж за два тижні. [PERSON] зверталась письмово до відповідача із заявами про звільнення за власним бажанням, які направляла на адресу ТОВ «ВСПМО «Титан Україна» поштою. Кореспонденція повернулась на адресу позивача за закінченням терміну зберігання, відповіді не було отримано. Зазначене порушує трудові права на звільнення [PERSON] та спричиняє обмеження у можливостях самореалізації, як найманого працівника, та обрання іншого місця роботи на власний розсуд. Враховуючи надані та досліджені докази суд вбачає, що позивач вчинила усі передбачені законом необхідні та достатні дії для звільнення її з посади контролера по профілактиці та зберіганню матеріальних цінностей. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року N 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року N 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року N 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Відповідно до статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, в тому числі, розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Отже, позивач, як працівник, має безумовне право звільнитися за власним бажанням, у тому числі з метою вибору собі нового місця для праці, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово не менше ніж за два тижні. Невиконання законних вимог власником товариства призвело до відсутності відповідного рішення та надає позивачу можливість звернутись до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N520/11437/16-ц та від 24 грудня 2019 року у справі N 758/1861/18. Установлені судом обставини свідчать про те, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана. Враховуючи викладене, позовна вимога позивача про визнання трудових відносин між нею та відповідачем припиненими з 11.11.2025 року (дата подання позовної заяви) за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Щодо зобов`язання Нікопольського міськрайонного центру зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір в односторонньому порядку у разі відсутності роботодавця, суд відмовляє в задоволенні даної позовної вимоги, оскільки трудовий договір між [PERSON] та ТОВ «ВСМПО «Титан Україна» є договором між працівником та юридичною особою, а тому на нього не поширюється дія Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001 року, на який посилається позивач в позові, та, відповідно, даний договір не є зареєстрованим в центрі зайнятості, і зняти його з реєстрації не можливо. Відповідно до ч. 1 ,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 5 ЗУ "Про судовий збір", тому судові витрати стягуються з відповідача на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial