Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить 1) встановивши факт, що [PERSON] самостійно виховує та утримує неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] які проживають разом із [PERSON] та перебувають на його матеріальному утриманні, який створив всі умови для проживання двох неповнолітніх дітей, та повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, займається їх вихованням, здійснює догляд та піклується про них; 2) визначити місце проживання дітей разом із батьком - [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що з 19 лютого 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Конотопського міськрайонного суду від 25.07.2024, яке набрало законної сили 27.08.2024. Від цього шлюбу мають трьох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . З березня 2024 року [PERSON] залишила дітей на батька та матір останнього, а сама переїхала у невідоме помешкання десь біля міста Києва чи у Києві. Зазначає, що ні місце фактичного проживання, ні місце проживання відповідача чи спосіб її життя невідомі. Відповідач мала психічні проблеми та приймала ліки за рекомендацією лікаря-психіатра, що на думку позивача може становити небезпеку для дітей. Відповідач схильна до депресивних станів, зокрема у грудні 2023 року приймала антидепресанти. Після яких втратила відчуття реальності і пішла з дому від дітей та чоловіка. Поведінка відповідача може бути викликана спадковою схильністю до мандрів та втікання з дому без будь-яких причин. Відповідач потребує огляду лікаря-психіатра, але самостійно за психіатричною допомогою не звертається. Відповідач періодично телефонує дітям, зустрічається з ними під наглядом батька, після чого діти повертаються до місця проживання батька. Шлюб було розірвано за позовом [PERSON] . Діти проживають у будинку позивача. Відповідач, за її власним бажанням, знята з реєстрації та не проживає у цьому будинку. Рішенням Конотопським міськрайонного суду від 14 листопада 2024 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання трьох дітей у розмірі 1/2 частини її заробітку, починаючи з 26 вересня 2024 року і до повноліття дітей. Станом на 04.04.2025 за вказаним рішенням суду утворився борг у розмірі 38 057,58 грн. Діти перебувають на утриманні батька. Станом на 21.03.2025 старшій доньці виповнилось 18 років, але вона продовжує навчання та також перебуває на утриманні батька. Позивач працює в ТОВ «Роял Гвард», проживає з трьома дітьми у власному будинку, характеризується позитивно, цікавиться навчанням доньки-учениці 7 класу, приймає активну участь у житті школи, відвідує батьківські збори. Згідно декларації про вибір лікаря від 05.03.2025, законним представником дитини [PERSON] є її батько [PERSON] . Відзив на позов не надходив. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 02.05.2025 позов було залишено без руху (а.с. 41). 12.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження (а.с. 45). Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21.10.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 98). У судове засідання 22.01.2025 року сторони, будучи належними чином повідомленими не з`явилися. Представник позивача адвокат Мельниченко Є.О. надав заяву з проханням розгляд справи провести у його відсутності та у відсутності позивача, позов підтримує і просить задовольнити (а.с. 121). Будучи присутнім у судовому засіданні 13.12.2025 позивач [PERSON] позов підтримав повністю і прохав його задовольнити. Пояснив, що встановлення фактів самостійного виховання і утримання неповнолітніх дітей потрібно йому для присутності в батьківських чатах, при зверненні до сімейного лікаря. При цьому визнав, що наразі він присутній в батьківських чатах і також уклав декларацію з сімейним лікарем. Вважає, що він утримує і повнолітню дочку. Всі діти проживають з ним, тому просить рішенням суду визначити їх місце проживання з батьком. Зазначив, що рішення суду в зазначеній справі, при потребі надасть в [INFO] , де перебуває на обліку як військовозобов`язаний. Представник позивача адвокат Мельниченко О.Є., будучи присутнім у судовому засіданні 13.12.2025, позов підтримав, з підстав, викладених у позові. Висловив думку, що незважаючи на досягнення 18 років дочка [PERSON] є неповнолітню. Незважаючи на те, що сину [PERSON] 17 років, але враховуючи, що він проживає з батьком місце проживання дитини, за рішенням суду може бути визначено з батьком. Представник третьої особи Левченко І.В., будучи присутньою у судовому засіданні 13.12.2025 не заперечувала проти позову в частині неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , підтримавши висновок органу опіки та піклування від 04.09.2025. В іншій частині позову покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в силу вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України, будучи належним чином повідомленою, до суду не з`явилася. У зв`язку з неявкою в судове засідання 22.01.2025 всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Згідно із свідоцтвом про народження, [PERSON] , народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 13). [PERSON] народилася [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про народження, [PERSON] народилася [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 15). Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 25.07.2024 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9-11, 88-89) Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 14.11.2024 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання трьох дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця починаючи стягнення з 26.09.2024 і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 21-24). Станом на 04.04.2025 існує заборгованість зі сплати аліментів: за березень 2025 - 38057,58 грн.; лютий 2025 - 31886,08 грн.; січень 2025 - 25714,58 грн., грудень 2024 - 19543,08 грн.; листопад 2024 - 13371,58 грн.; жовтень 2024 - 7200,08 грн.; вересень 2024 (5днів) - 1028,58 грн (а.с.25). [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.06.2024 є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.28). Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав від 28.06.2024 (а.с.29) Згідно довідки управління адміністративних послуг Конотопської міської ради за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.12, 26) Відповідно до довідок Підлипненського ліцею Конотопської міської ради від 17.03.2025, 28.10.2024, батько учениці 7 класу [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , цікавиться навчанням доньки, приймає активну участь у житті школи, відвідує батьківські збори (а.с.16 -17). Згідно довідки-характеристики Підлипненського старостинського округу Конотопської міської ради від 13.03.2024, [PERSON] , [INFO] , працює в ТОВ «Роял Гвард» м. Київ, зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Сім' складається з 4 чоловік: він сам, дочка [PERSON] , 2007 р.н., син [PERSON] , 2008 р.н., дочка [PERSON] , 2012 р.н. Характеризується позитивно, нарікання та скарги стосовно конфліктних ситуацій з сусідами не надходили. До адміністративної відповідальності не притягувався (а.с.18). Як вбачається з декларації №0001-369Х-9110 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, [PERSON] , 2012 р.н., уклала декларацію з лікарем КНП КМР «Конотопська ЦРЛ ім. ак. М.Давидова» - [PERSON] , законний представник пацієнта [PERSON] (а.с.19). [PERSON] навчалася на ІІІ курсі 631 групи денного відділення Відокремленого структурного підрозділу «Конотопський індустріально-педагогічний коледж Сумськього державного університету» у період з 01.09.2022 по 30.06.2025 на бюджетній основі (а.с. 20). Відповідно до довідки ТОВ «Роял Гвард» від 17.09.2024, [PERSON] з 02.03.2020 працює адміністратором черговим в ТОВ «Роял Гвард», заробітна плата з березня 2024 р. по серпень 2024 становитт 47780 грн (а.с.30). Згідно акту обстеження умов проживання від 26.08.2025 за адресою: [ADDRESS] , в будинку ведуться ремонтні роботи, на момент обстеження зроблений косметичний ремонт в вітальні. Кухня, веранда, передпокій потребують косметичного ремонту. Кімнати оснащені необхідними меблями технікою. Продукти харчування в наявності. Місця для навчання Інни обладнані. Інна має спільну кімнату з старшою сестрою [PERSON] , взуття, засоби гігієни в наявності (а.с. 72). За інформацією Підлипненського ліцею Конотопської міської ради №84 від 21.05.2025 батьки неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , учениці 7 класу, цікавляться навчальним процесом. Дитина проживає в [ADDRESS] , з батьком [PERSON] . Зі слів класного керівника, мама дитини [PERSON] забирає дівчинку на канікули до себе в м. Київ. Дитина забезпечена одягом, взуттям. Батьки [PERSON] цікавляться навчальним процесом (дистанційна форма навчання), відвідують батьківські збори онлайн. Проте рівень участі батька у процесі навчання та виховання дитини дещо вищий у порівнянні з матір`ю: підтримує постійний зв`язок з класним керівником, намагається контролювати присутність дівчинки на онлайн-уроках, виконання домашніх завдань (а.с.73) Згідно інформації КНП КМР «Конотопська ЦРЛ ім. ак. М.Давидова» батьки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] разом приймали участь у догляді за дитиною, приводили дитину на прийом, щеплення, медичний огляд у разі хвороби, виконували рекомендації по лікуванні. З 2023 року на медогляд при захворюванні дівчинки дитину приводив батько [PERSON] , або бабуся [PERSON] . Рекомендації лікаря виконував батько (а.с.74). Відповідно до висновку сектора опіки та піклування відділу «Служби у справах дітей» №15 оцінки потреб сім`ї, що проводилася із 27.05.2025 по 02.06.2025, [PERSON] , [INFO] проживає за адресою [ADDRESS] . За результатами оцінювання потреб з`ясовано, що складні життєві обставини відсутні. З 2007 по 2024 рік, мати [PERSON] перебувала у шлюбі, та народила троє дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , дочуа [PERSON] , [INFO] . До початку військових дій, батьки позмінно працювали в охоронній фірмі ТОВ «РОЯЛ ГВАРД». У 2024 році шлюб було розірвано. На сьогоднішній день неповнолітня дочка [PERSON] проживає з батьком, мати забирає дівчинку на канікулах до себе. Мама працює в головному офісі косметичної фірми Nutritive Cosmetics, м. Вишгород, вул. Кургузова,14, отримує заробітну плат, шкідливих звичок не має, відносини з сусідами доброзичливі. [PERSON] проживає в орендованій квартирі 39 кв.м., квартира облаштована меблями та побутовою технікою, є окремі спальні місця. Мати спілкується з дитиною по телефону, одягає, переймається, що успішність в навчанні доньки погіршилась після їх розлучення. Мати забирає дитину до себе під час канікул (а.с. 75 на звороті), організовує дозвілля дитини, купляє одяг та інше (а.с.75- 77). Відповідно до характеристики ТОВ «НЮТРИТИВ» від 06.06.2025 [PERSON] на роботі характеризується позитивно, колеги цінують її, має високий рівень самостійності у прийнятті рішень і здатність швидко адаптуватися до нових викликів (а.с.78). Згідно акту обстеження умов проживання №55 від 27.05.2025 за адресою: [ADDRESS] у квартирі створені необхідні умови для проживання. Квартира зі зручностями, відповідно умебльована та облаштована необхідною побутовою технікою. У квартирі наявне електропостачання, водопостачання та водовідведення, централізоване опалення. У квартирі проживають [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сім`я святкує державні, релігійні та сімейні свята. Малолітня [PERSON] , періодично проживає з нею за вищевказаною адресою (а.с.79). [PERSON] , [INFO] , орендує житло за адресою: [ADDRESS] квартиру за 5000 грн, що підтверджується договором оренди житла (квартири) від 14.01.2024 (а.с.80-81) За інформацією КНП КМР «Конотопська ЦРЛ ім. ак. М.Давидова» [PERSON] , 1990 р.н., на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебувала (а.с.82, 83) Відповідно до довідки КНП КМР «Конотопська ЦРЛ ім. ак. М.Давидова» від 18.06.2025, у [PERSON] , 1983 р.н., патології з боку нервової системи не виявлено (а.с.84). [PERSON] позитивно характеризується за місцем проживання (а.с. 86). Згідно висновку сектора опіки та піклування відділу «Служби у справах дітей» оцінки потреб сім`ї №80 від 05.06.2025, яка проводилася із 04.06.2025 по 05.06.2025, з [PERSON] , спроможний виконувати обов`язки з виховання [PERSON] та догляду за нею (а.с.85) Згідно із висновком органу опіки та піклування Конотопської міської ради, доцільно визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] , що відповідає інтересам дитини, найкраще відповідає збереженню зв`язків дитини з сім`єю (а.с.68-71). ІV. Норми права. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття) (ч.1 ст. 34 ЦК України). Згідно із ч.2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч. 2 ст 160 СК України). Відповідно до ч.3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 зроблено висновок про те, що з урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, питання щодо одноосібного виховання дитини одним із батьків не може з`ясовуватися безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини в позовному провадженні. У відповідності до п. 4 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації мають жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, зокрема коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. V. Оцінка Суду. Суд вислухавши у судовому засіданні 13.12.2025 позивача, представника позивача, представника органу опіки та піклування та у цьому ж судовому засіданні, у присутності психолога [PERSON] , з`ясував думку неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , щодо місця проживання, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, враховуючи наступне. Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви. Але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право. Зміст і обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, у кожному конкретному випадку можуть різнитися. Однак принаймні на рівні формулювання викладу їхнього змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 640/7310/19 (абзаци п`ятий і шостий пункту 15)). Задоволення судом позовної вимоги має з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права) дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, і той, який обрав позивач, можна використати для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких він звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним, зокрема неефективним, і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлену позовну вимогу взагалі не можна використати для захисту права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, таку вимогу не можна розглядати як спосіб захисту (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 36), 22 вересня 2020 року у справі № 127/18934/18). Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)). Суд дійшов висновку, що у даному випадку конкретною метою позивача є не вирішення сімейного спору, а отримання відстрочки від мобілізації, що є визначальним для правильного застосування норм права. Так, позивач пояснив, що рішення суду, при потребі буде ним пред`явлено до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Суд враховує, що можливість встановлення факту проживання дитини прямо передбачена чинним законодавством, а саме п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які самостійно виховують та утримують дитину за рішенням суду. Крім того відповідно до п.3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Суд критично відноситься до тверджень представника позивача про те, що незважаючи на досягнення віку 18 років дочка позивача [PERSON] , [INFO] , є неповнолітньою, оскільки в силу вимог ч.1 ст. 34 ЦК України повнолітніми є особи, які досягли вісімнадцяти років і відповідно мають повну цивільну дієздатність. Після досягнення повноліття припиняється правовий статус дитини, батьки більше не несуть обов`язок з її утримання (аліменти), якщо вона не є непрацездатною або не навчається (у випадку навчання - до 23 років). У цій справі докази непрацездатності повнолітньої дитини відсутні. Навчання у коледжі тривало лише до 30.06.2025 (а.с. 20). За таких обставин, відсутні передбачені чинним законодавством підстави для встановлення факту перебування на виховані та утриманні позивача повнолітньої дочки [PERSON] . Крім того, по досягненню повноліття, особа самостійно обирає місце проживання, відповідно підстави для задоволення позовної вимоги про визначення місця проживання повнолітньої дочки з батьком також відсутні. Серед іншого суд звертає увагу, що відповідно до норм ст. 141, 199 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того,чи перебували вони у шлюбі між собою. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється уразі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Отже, у випадку навчання повнолітньої дитини, позивач має право на подання позову до колишньої дружини для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитина, що продовжує навчання. Також не підлягає задоволенню позовна вимог про визначення місця проживання сина [PERSON] [INFO] , з батьком, враховуючи, що останній має вік 17 років, а в силу вимог ч.3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. На переконання суду, такі позовні вимоги не лише не ґрунтуються на жодній нормі законодавства, а і спрямовані на штучне створення підстав для звільнення від мобілізації, а не на захист сімейних прав. Стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей не свідчить про те, що діти перебувають виключно на утриманні батька, оскільки в силу ст. 180 СК України одним із способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину є стягнення аліментів за рішенням суду. З приводу позовної вимоги про встановлення фактів самостійного виховання та визначення місця проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка досягла 13 років, суд враховує наступне. Верховний Суд у постанові від 2 квітня 2025 року у справі № 127/3622/24 дійшов таких висновків: «Законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може звільнитися з військової служби без позбавлення іншого батьківських прав з урахуванням неможливості реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків в умовах війни чи/або надання такій особі соціального статусу одинокого батька (матері) у разі відсутності іншого з батьків та ін. Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади». У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України. З огляду на встановлений статтею 65 Конституції України конституційний обов`язок захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, надаючи оцінку доводам і доказам у вказаній категорії справ стосовно самостійного виховання і утримання одним з батьків дитини, суд має обережно застосовувати таку процедуру, не допускаючи ситуацій, за яких виникав би сумнів у пред`явленні позовів військовозобов`язаних, з метою штучного створення умов та обставин, які могли б бути підставою для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» та/або звільнення з військової служби на підставі частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». З матеріалів справи убачається існування між колишнім подружжям особистого конфлікту (позивач безпідставно негативно характеризує колишню дружину), проте не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дітей та їх реалізації. Зокрема, позивач у судовому засіданні визнав, що мати спілкується з дітьми по телефону, зустрічається з дітьми особисто. Крім того, і з висновку сектора опіки та піклування відділу «Служби у справах дітей» що [PERSON] працює в головному офісі косметичної фірми Nutritive Cosmetics в м. Вишгород, вул. Кургузова,14, отримує заробітну плату, шкідливих звичок не має, проживає в орендованій квартирі 39 кв.м., квартира облаштована меблями та побутовою технікою, є окремі спальні місця. Мати спілкується з дочкою [PERSON] , яка після розірвання шлюбу з 2024 року проживає з батьком по телефону, одягає її, переймається, що успішність в навчанні доньки погіршилась після їх розлучення. Мати забирає дочку до себе на канікулах, організовує дозвілля дитини, купує одяг, забирає дівчинку на канікули до себе (а.с. 75-77). За інформацією Підлипненського ліцею Конотопської міської ради №84 від 21.05.2025, мама дитини [PERSON] забирає дівчинку на канікули до себе в м. Київ, цікавиться навчальним процесом (дистанційна форма навчання), обоє батьків відвідують батьківські збори онлайн. Вказане свідчить про те, що мати приймає безпосередню участь у вихованні дитини. За встановлених обставин, суд не може залишити поза увагою, що встановлення факту самостійного виховання може мати негативні наслідки для матері, права та обов`язки якої не можуть бути припинені за рішенням суду. Твердження позивача про наявність у відповідача депресивних станів, що негативно впливає на дітей, не підтверджені жодними допустимими доказами. Натомість згідно медичних довідок, відповідач на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.с.82, 83). Суд підкреслює, що законодавством встановлено презумпцію психічного здоров`я. За зміст ст. Закону України «Про психіатричну допомогу» особа вважається здоровою, поки наявність розладу не доведена на підставах, передбачених законом. Згідно з усталеною практикою Верховного Суду та ЄСПЛ міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Під час визначення місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні в справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте, найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. У судовому засіданні [PERSON] , [INFO] , висловила бажання проживати з батьком, але зауважила, що відвідує і буде відвідувати матір за місцем її проживання, спілкуватися з мамою. Проте, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону № 2402-III). Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що визначення місця проживання малолітньої дочки з батьком не відповідає інтересам дитини, оскільки на переконання суду вказаний спір ініційований позивачем саме з метою отримання відстрочки від призову на військову службу. Суд встановив, що за місцем проживання кожного з батьків створені належні умови для виховання і розвитку дитини (а.с. 72, 75-76, 79), обоє батьків характеризується позитивно (а.с. 78, 86). Водночас обмеження контакту з матір`ю, визначення місця проживання з батьком, позбавить 13 річну дівчинку необхідної емоційної підтримки та порушить її права на повноцінне сімейне життя. З цих же підстав, суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування. На переконання суду, у даному випадку конкретною метою позивача є не вирішення сімейного спору, а отримання відстрочки від мобілізації. За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити. Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Outcome: dismissed