Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики № 75568361 в розмірі 4746,00 грн, з яких 1470,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 3276,00 грн - заборгованість за відсотками, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.05.2021 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] уклали договір позики № 75568361, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 1470,00 грн, строк позики - 22 дні, зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписаний електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису [NUMBER]), що був надісланий на вказану позичальником електронну адресу - [INFO], у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Того ж дня, позикодавець передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 1470,00 грн, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок останнього (№ [NUMBER] ) за посередництвом платіжної установи (ТОВ «ФК Фінекспрес»), що підтверджується електронною платіжною інструкцією, яка є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. Відповідно до п. 5.2 договору позики № 75568361, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті http://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначені в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Тобто, у договорі позики встановлено строк позики 22 дні, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Отже, укладаючи договір позики, сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування ним поза межами строку кредитування. Враховуючи умови договору позики та здійснені відповідачем за ним платежі, які складають 0 грн, заборгованість останнього складає 4746,00 грн, зокрема 1470,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3276,00 грн - сума заборгованості за відсотками. 26 жовтня 2021 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» уклали договір факторингу № 2610, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором позики № 75568361 від 14.05.2021. 03 квітня 2023 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу № 030423-ФК, згідно з яким позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором позики № 75568361 від 14.05.2021. Підписані сторонами акти прийому-передачі Реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від клієнта до позивача/фактора відповідних Прав Вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Відповідно до Реєстру прав вимог від 03.04.2023 до договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 4746,34 грн, з яких: 1470,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3276,34 грн - сума заборгованості за відсотками. Представник позивача в судове засідання не з`явився, як безпосередньо в позовній заяві, так і в окремо поданих заявах просив проводити розгляд справи у його відсутності, не заперечив щодо заочного розгляду справи (а.с. 1-4, 73, 83). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення за його зареєстрованим місцем проживання (а.с. 69) копії ухвали про відкриття провадження у справі, де вказана дата призначеного судового засідання, та повістки про виклик до суду, які повернулися з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 80-81, 89-90), а також шляхом опублікування виклику до суду на офіційному сайті "Судова влада України" (а.с. 88). Крім того дані РНОКПП відповідача внесені у статкартку в програмі "Д-3", що забезпечує його можливість отримувати всі процесуальні документи та повістки у застосунку "Дія". Причини неявки не повідомив, відзиву та будь-яких заяв і клопотань щодо процесуальних питань від нього до суду не надходило. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: згідно з ухвалою від 03.12.2025, суд відкрив провадження у даній справі та постановив розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, за клопотанням позивача витребував докази. 05 та 24 грудня 2025 року позивач подавав заяви про розгляд справи за його відсутності, в яких він не заперечив проти заочного розгляду справи. 18 грудня 2025 року поступили витребовувані докази. Згідно із ухвалою від 20.01.2026, суд постановив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що завершення розгляду справи відбулося за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 4, 5ст. 268 ЦПК Українита не є порушенням прав сторін щодо участі у розгляді справи, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: суд установив, що 14 травня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договір позики № 75568361 (а.с. 16). Вказаний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) [NUMBER]. Довідка про ідентифікацію підтверджує, що [PERSON] був ідентифікований ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» шляхом направлення останньому одноразового ідентифікатора [NUMBER] на електронну адресу [INFO] (а.с. 17). Відповідно до п. 1 договору позики, Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахунку на банківський картковий рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Пунктом 2 договору позики визначено: сума позики - 1470,00 грн, строк позики 22 дні. Базова процентна ставка за день користування позикою (фіксована) - 1,99%. Дата надання позики 14.05.2021. Дата повернення позики 05.06.2021. Знижена процентна ставка/день - 0,01%, процентна ставка за понаднормове користування позикою/день - 2,70%. Згідно із п. 4 договору, проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок Позики. У п. 5.2 передбачено, що Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті http://mycredit.ua/ua/documents-llicense/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. До матеріалів справи на підтвердження погоджених із відповідачем умов кредитування позивач також долучив Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) (а.с. 22-33). Однак суд звертає увагу на те, що такі правила не містять підпису відповідача, а відтак не має підстав уважати, що саме ці правила розумів останній, ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики. Роздруківка ж із сайту позивача та посилання на нього належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, на що звернув свою увагу Верховний Суд України в постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). За вказаних обставин суд не знаходить підстав для того, щоб уважати долучені до матеріалів справи Правила частиною договору позики № 75568361, а вказані у них умови - такими, що сторони взаємно погодили. Згідно з даними із платіжної інструкції та довідки (а.с. 20, 19), ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» на картку [NUMBER] 14.05.2021 через ТОВ "ФК "ФІНЕКСПРЕС" перерахувало 1470 грн. Як установлено з наданої АТ КБ «ПриватБанк» відповіді № 20.1.0.0.0/7-251209/86794-БТ від 09.12.2025, на ім`я [PERSON] емітовано банківську картку № [NUMBER] (а.с. 76), на яку 14.05.2021 зараховано 1470,00 грн, про що свідчить відповідна виписка (а.с. 77). 26 жовтня 2021 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ АКТИВІВ» та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ" уклали договір факторингу № 2610 (а.с. 34-38), згідно з яким від першого до другого перейшло право вимоги до боржників, у тому числі й до [PERSON] за кредитним договором № 75568361 від 14.05.2021. На підтвердження факту реального відступлення права вимоги за вказаним вище договором факторингу позивач надав акт прийому-передачі інформації згідно з реєстром заборгованості в електронному вигляді за договором факторингу, реєстр прав вимог № 2 та акти звірки за договором факторингу (а.с. 39, 40-41, 42, 43), в яких серед іншого зазначено, що за [PERSON] за кредитним договором № 75568361 від 14.05.2021 рахувалася заборгованість в загальному розмірі 4746,336 грн (1470грн+3267,34грн). 03 квітня 2023 року ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ" та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу № 030423-ФК (а.с. 44-48), на підставі якого від першого до позивача перейшло право вимоги до боржників, у тому числі й до [PERSON] за кредитним договором № 75568361 від 14.05.2021. На підтвердження факту реального переходу прав вимоги позивач надав акт прийому-передачі інформації згідно з реєстром заборгованостей, реєстр боржників та акти звірки взаєморозрахунків, відповідно до яких за [PERSON] за кредитним договором № 75568361 від 14.05.2021 рахувалася заборгованість в загальному розмірі 4746,34 грн (1470грн+3267,34грн) (а.с. 49, 49 звор.-50, 51, 54). Як установлено з розрахунку суми заборгованості [PERSON] із зазначенням суми заборгованості, строку, за який проводиться стягнення, та відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором позики № 75568361 від 14.05.2021, розмір заборгованості відповідача за період із 14.05.2021 до 19.11.2025 становить 4746,00 грн, з яких: 1470,00 грн заборгованості за тілом позики, 3276,00 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками (а.с. 9-11). З розрахунку суд також установив, що застосовувана процентна ставка за 1 день складала 1,99. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» нараховувало відсотки за період із 14.05.2021 до 03.09.2021. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАКЕТ» будь-яких нарахувань не проводили. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФІНПРОМ МАКЕТ», непогашення відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду та норми права, які застосував суд: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов таких висновків. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, в якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Виходячи з описаних норм законодавства, на підставі досліджених письмових доказів суд висновує, що відповідач 14.05.2021 в електронній формі уклав із ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ АКТИВІВ» договір позики № 75568361, який підписав електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Вказане свідчить про виникнення між [PERSON] та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ АКТИВІВ» кредитних правовідносин, до яких слід застосовувати вимоги ст. 509, 1054 ЦК України. Так, у частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За умовами укладеного договору позики, ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ АКТИВІВ» надало [PERSON] кредит у розмірі 1470,00 грн на 22 дні (до 05.06.2021), за користування якого мав право нараховувати 1,99 % в день. Факт перерахування відповідачу кредитних коштів підтверджений належними доказами, що описано вище. Даний факт [PERSON] не заперечив, доказів на його спростування не надав. Договір позики, як і його певні умови недійсними не визнавалися. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як установив суд, 26.10.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ АКТИВІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» було укладено договір факторингу № 2610, відповідно до умов якого від першого до другого перейшло право вимоги до [PERSON] . У свою чергу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» на підставі договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 відступило своє право вимоги до [PERSON] ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ». Оскільки під час розгляду справи знайшли своє підтвердження як факт укладення між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ АКТИВІВ» та [PERSON] договору позики, так і факт перерахування першим останньому кредитних коштів на зазначений ним у договорі рахунок, натомість доказів повернення таких матеріали справи не містять, позивач набув права вимоги до відповідача на підставі договорів, що описані вище, суд уважає, що в останнього виникло право вимагати повернення позики (право дійсної вимоги), а у відповідача обов`язок по поверненню тіла кредиту в розмірі 1470,00 грн. Доказів належного виконання зобов`язань по поверненню позичкових коштів відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування наданими йому коштами, натомість право вимоги за кредитним договором перейшло до позивача у встановленому законом порядку, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають до задоволення. Щодо виникнення за договором позики № 75568361 від 14.05.2021 обов`язку зі сплати відсотків за користування кредитними коштами та періоду, протягом якого вони нараховувалися, суд зважає на таке. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточнюючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа № 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Позивач, пред`являючи вимоги до [PERSON] , просив, у тому числі, крім тіла позики (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики встановлено, що заборгованість за процентами за користування кредитними коштами нарахована за період із 14.05.2021 до 03.09.2021. Однак суд звертає увагу на те, що кредит надавався на 22 дні і датою його повернення в укладеному сторонами договорі визначено 05.06.2021. Тобто саме до цього часу кредитодавець мав право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами. Посилання ж позивача на те, що продовження строку кредитування на 90 днів визначено в Правилах надання грошових коштів у позику не заслуговують на увагу, оскільки, як установлено вище, такі Правила не можна вважати частиною укладеного між [PERSON] та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ АКТИВІВ» договору позики № 75568361. Таким чином, у вказаного Товариства законних підстав для нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування не було. Більше того, в даному випадку також не вбачається підстав для нарахування в межах 90 днів відсоткової ставки саме в розмірі 1,99%, оскільки доказів на підтвердження погодження сторонами такого розміру в цей період матеріали справи не містять. Тому, з урахуванням викладеного, суд уважає, що підставними до нарахування є відсотки, розрахунок яких проводився в межах погодженого сторонами строку кредитування. Так, в договорі позики № 75568361 його сторони погодили, що строк позики становить 22 дні, дата повернення позики - 05.06.2021, відсоткова ставка за користування кредитом 1,99% в день. Виходячи з указаного, заборгованість за процентами станом на 05.06.2021 (на дату повернення позики) за спірним кредитним договором обґрунтовано становила 643,50 грн (1470,00 грн *1,99%=29,25 грн відсотків у день * 22 дні). Така ж сума станом на 05.06.2021 вказана і в розрахунку заборгованості. Відтак правомірно нарахованою заборгованістю за відсотками за договором позики № 75568361, яка нарахована у межах строку кредитування, слід уважати 643,50 грн. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів після закінчення строку кредитування за договором слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю, оскільки нараховування передбачених договором відсотків за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. До стягнення ж підлягають нараховані та несплачені відсотки в розмірі 643,50 грн. З огляду на зазначене вище, враховуючи, що відповідач порушив умови укладеного договору позики № 75568361 від 14.05.2021, право вимоги за яким набув позивач, у встановленому порядку та строки не погашав заборгованість, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» слід стягнути 2113,50 грн, з яких: 1470,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 643,50 грн заборгованості за нарахованим та несплаченими відсотками, а позов задовольнити частково. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 6), а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 гривень. Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про задоволення позову частково і стягнення з відповідача 2113,50 грн боргу (що становить 44,53% (2113,50 грн*100%/4746 грн) від заявленої до стягнення суми заборгованості), тому, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1078,69 грн (2422,40 грн*44,53%) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 4500,00 гривень надав: - договір № 25-08/25/ФП про надання правничої допомоги від 25.08.2025, який укладений між ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" та адвокатом Ткаченко Ю.О., в якому визначено вартість кожної з послуг, яку надає адвокат Товариству (зокрема 500 грн - вивчення документів клієнта, їх аналіз, 4000 грн - підготовка позовної заяви у малозначній справі) (а.с. 52-56); - витяг з акта та акт № 4-ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги від 13.10.2025 за вказаним договором про надання правничої допомоги, де вартість наданих послуг по боржнику [PERSON] становить загальну суму 4500 грн (500 грн - вивчення документів клієнта, їх аналіз, 4000 грн - підготовка позовної заяви) (а.с. 57-58); - платіжну інструкцію від 15.10.2025, згідно з якою ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" здійснило сплату на користь адвоката Ткаченко Ю.О. згідно з актом № 4-ФП приймання-передачі правничої допомоги від 25.08.2025 (а.с. 59); - ордер на надання правничої (правової) допомоги та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Ткаченко Ю.О. (а.с. 60, 61). Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. При цьому, відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, як і не наведені обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала би до задоволення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату адвокатських послуг, є доведеним, обґрунтованим та співмірним, зокрема, із складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх надання. Однак, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2003,85 грн (4500грн*44,53%), тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного, ст. 509, 526, 536, 626, 628, 639, 1048, 1049, 1054, 1077 ЦК України, ст. 3, 12 Закону України "Про електронну комерцію", та

Outcome: partial