Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.05.2025 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - кредитодавець) та [PERSON] (далі - позичальник/відповідач) укладено договір про надання коштів у кредит №8939173, умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 9 000,00 грн. строком на 360 днів (з 18.05.2025 по 12.05.2026 р.), із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0.95 %, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісією за надання кредиту, яка складає 17.25% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1 552,50 грн.). У разі порушення позичальником строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується неустойка в розмірі 450 грн. за кожен день понадстрокового користування. Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор 381843, що був надісланий на вказану позичальником електронну адресу - [INFO] ) у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Кредитодавець ідентифікував відповідачку за посередництвом системи BankID НБУ - отримавши від "privatbank" за згодою [PERSON] її персональні данні, в тому числі електронну адресу на яку в подальшому направлялись одноразові ідентифікатори, та встановив, що остання використала/наклала електронний підпис (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) для підписання документів, а саме підпис 381843 - 18.05.2025 17:37:28, що підтверджується довідкою про ідентифікацію. Кредитодавець на виконання умов кредитного договору №8939173 від 18.05.2025 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 9 000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок [PERSON] , маска картки № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи ТзОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС». ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025 р. за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором кредиту № 8939173 від 18.05.2025 р.. Відповідно до реєстру прав вимог №16/10/25-01 від 16.10.2025 року - кредитодавець відступив позивачу право вимоги заборгованостей до боржників на умовах передбачених вказаним договором факторингу, в тому числі до [PERSON] в сумі 19 547,51 грн. з яких 9 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6 497,51 грн. - сума заборгованості за відсотками, 0 грн. - сума заборгованості за комісією, 4 050,00 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою, 0 грн. - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування. На даний час борг перед новим кредитором не погашений, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом порушеного права, та просить стягнути із відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 19 547,51 грн., а також судові витрати на загальну суму 6 922,40 грн.. 04.11.2025 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 42). Разом з тим, 23.12.2025 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів у вказаній справі, відповідно до клопотання позивача (а.с. 69). Сторона позивача в судове засідання не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи (а.с. 72, 73, 74). Від представника позивача надійшла заява про розгляд даної справи у відсутності сторони позивача, разом з тим у даній заяві зазначено, що проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечує (а.с. 78, 87). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання на розгляд справи по суті неодноразово, а востаннє 20.01.2026 року не з`явилась. Про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с. 82). Причини неявки в судове засідання відповідачка суду не повідомила, відзиву на позовну заяву, будь яких заяв чи клопотань про проведення судового розгляду справи без її участі, відкладення судового засідання до суду не подала. Таким чином, суд прийшов до висновку про вирішення справи шляхом заочного її розгляду, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Норми ч. 2 ст. 247 ЦПК України вказують, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, встановивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної заяви ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ». Судом встановлено, що 18.05.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії (Надійний) № 8939173 про надання коштів у кредит з оплатою чатинами, умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 9 000,00 грн. строком на 360 днів (з 18.05.2025 по 12.05.2026 р.), із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0.95 %, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісією за надання кредиту, яка складає 17.25% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1 552,50 грн.) (а.с. 13-20). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 381843, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу - 2706olya@gmail.com, у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 20). Ідентифікація підписувача [PERSON] підтверджується дослідженою судом довідкою про ідентифікацію клієнта (а.с. 20). Як вбачається із копії платіжної інструкції № 669d158c-1ea0-4688-8c21-77045c69915d «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» 18.05.2025 року перерахувало на картковий рахунок, маска картки [NUMBER] грошові кошти в сумі 9 000 гривень (а.с. 22). Разом з тим, виконання вищевказаної платіжної інструкції підтверджується довідкою № КД-000061279 від 14.10.2025 року ТзОВ "ФК "ФІНЕКСПРЕС" (а.с. 21). На підтвердження факту перерахування позикодавцем коштів, наданих у кредит відповідачці [PERSON] судом досліджено інформацію № 20.1.0.0.0/7-260101/4361-БТ від 01.01.2026 року та виписку по картковому рахунку, які надано суду АТ КБ «Приват Банк» на виконання вимог ухвали суду від 23.12.2025 року. З вказаної інформації вбачається, що на ім`я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , банком емітовано платіжну картку № [NUMBER] . На вказану картку 18.05.2025 року надійшов грошовий переказ в розмірі 9 000 грн. (а.с. 84, 85). Отже, на підставі викладеного вище встановлено, що кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № № 8939173 від 18.05.2025 року. Судом досліджено розрахунок суми заборгованості [PERSON] за договором кредитної лінії № 8939173 від 18.05.2025 року, відповідно до якого заборгованість відповідачки становить 19 547,51 грн., та складається із 9 000,00 гривень заборгованості за тілом позики, та 6 497,51 гривні заборгованості за процентами та 4050 грн. заборгованості за неустойкою (а.с. 10-12). Як вбачається із даного розрахунку заборгованості відповідачем здійснювались оплати в рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором на загальну суму 5 850,50 грн.. Таким чином, між сторонами виникли зобов`язальні цивільно-правові правовідносини у сфері кредитування, що регулюються нормами ЦК України. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. У силу ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України, слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст.205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4, ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6) ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі надано не було, а тому суд приймає його до уваги. При цьому, розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідачка порушила графік погашення заборгованості, кредит не сплатила, внаслідок чого виникла заборгованість. З амтеріалів справи вбачається, що ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025 р. за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором кредиту № 8939173 від 18.05.2025 р., який було досліджено судом (а.с. 23-27). Так, згідно п.2.1.3. перехід від клієнта до фактора права вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого позивач стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу (день підписання реєстру прав вимог). Підписаний сторонами реєстр прав вимог в паперовому/електронному вигляді - є невідємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від клієнта/кредитодавця до фактора/позивача вимоги. Зокрема, наявність права вимоги позивача до відповідача, також підтверджується дослідженою судом платіжною інструкцією пепеказу коштів № 579939279.1 від 20.10.2025 року про оплату за договором факторингу 16/10/25 від 16.10.2025 (а.с. 29). Судом досліджено витяг з Реєстру прав вимог №16/10/25-01 від 16.10.2025 року, відповідно до якого кредитодавець відступив фактору/позивачу право вимоги заборгованостей до боржників на умовах, передбачених договором факторингу №16/10/25 від 16.10.2025 року, в тому числі до [PERSON] в сумі 19 547,51 грн. з яких 9 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6 497,51 грн. - сума заборгованості за відсотками, 0 грн. - сума заборгованості за комісією, 4 050,00 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою, 0 грн. - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування (а.с. 27, 28). Докази повного погашення відповідачем заборгованості перед позивачем чи первісним кредитором у матеріалах справи відсутні. Підстави заміни кредитора у зобов`язанні визначені ст. 512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч.3 ст.512 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст.ст.1077-1078 ЦК України). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Всупереч умовам кредитного договору, відповідачка свого зобов`язання не виконала. Після відступлення права грошової вимоги до ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» [PERSON] не здійснила жодного платежу на погашення заборгованості на рахунок нового кредитора. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу (тіла кредиту) та нарахованих процентів є доведеними та підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Враховуючи викладене, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 15 497,51 грн., що складається із: заборгованості за кредитом - 9 000 грн.; заборгованість по відсотках - 6 497,51 грн.. Звертаючись з позовними вимогами, ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» просить також стягнути з відповідача заборгованість неустойкою у розмірі 4 050,00 грн.. Стаття 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта, відповідний висновок міститься у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Судом встановлено, що кредитний договір між позивачем та відповідачем укладено 18.05.2025 року, відповідно і неустойка за порушення грошового зобов`язання за договором нарахована після 24.02.2022 року. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. За викладених обставин у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки [PERSON] 4 050 грн. неустойки слід відмовити. З врахування наведеного, заявлені ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» позовні вимоги, підлягають частковому задоволенню. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень (а.с. 1). Оскільки позовні вимоги ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» задоволено частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1 913,70 грн. Щодо стянення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Між ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» та адвокатом «Ткаченко Юлія Олегівна» укладено договір про надання правничої допомоги № 25-08/25 від 25.08.2025 року. Відповідно до п.п. 4.1. даного договору сторони визначили, що клієнт сплачує на користь адвоката наступну винагороду: за вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів по малозначній справі для формування позовної заяви (500,00 грн.) та підготовку/складання позовної заяви до боржника за договором позики у малозначній справі (4 000,00 грн.), що разом складає 4 500,00 грн., та інше (а.с. 30-32). Відповідно до витягу з акту № 5-ФП від 21.10.2025 року про приймання-передачі наданої правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги № 25-08/25 від 25.08.2025 року, вбачається, що адвокатом надано позивачу професійну правничу допомогу, зокрема за вивчення/збір документації та складання позовної зави до [PERSON] - вартість зазначених послуг складає 4 500,00 грн. (а.с. 33), яка була сплачена ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» в повному обсязі та підтверджується платіжним документом (а.с. 35). Виходячи з викладеного, оскільки позовні вимоги ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» задоволено частково, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 3 555 грн..

Outcome: partial