Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив розірвати шлюбу між ним та відповідачкою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20 липня 2024 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за актовим записом № 1091. З часом сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. На даний час у них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння. Позивач та відповідачка проживають окремо, дітей не мають, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Ураховуючи викладені обставини, позивач просить суд задовольнити позов. Позивач у судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив, що розгляд справи просить проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, однак за допомогою телефонограми повідомила, що повністю визнає позовні вимоги та просить розірвати шлюб. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 липня 2024 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за актовим записом № 1091. Від вказаного шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. На даний час у них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння. Позивач та відповідачка проживають окремо, дітей не мають, спільного господарства не ведуть. Шлюб має формальний характер. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно до ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судомбуде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та інтересам їх дітей, що має істотне значення. Ураховуючи, що регулювання шлюбно - сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд, вважає встановленим, що збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливе, а тому даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved