Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" звернулося в суд з позовом до [PERSON] просило ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору від 22.07.2021, всього в сумі 16 240 грн. 00 коп. та понесених судових витрат по справі. Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 22.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" та [PERSON] , укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2166543 шляхом обміну електронними повідомленнями. Відповідно до Розділу 1 Кредитного договору, ТОВ "Лінеура Україна" зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в гривні в сумі 5000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається строком на 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,90% на день. В окремих випадках, встановлених Договором (що в свою чергу не передбачають неналежне виконання позичальником зобов`язань) може застосовуватися знижена (акційна) процентна ставка, яка становить 0,01% на день. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку Позичальник вказав при оформленні кредиту. Відповідач виконував взяті на себе, зобов`язання з істотним порушенням умов договору сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення прострочення заборгованості. 15.07.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" було укладено договір факторингу №2-15072022. Відповідно до розділу 2 згаданого Договору Факторингу ТОВ "Свеа Фінанс" набуло право вимоги за первинними договорами в розмірі заборгованостей боржників перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна", визначеними в реєстрі боржників. В тому числі за даним договором факторингу ТОВ "Свеа Фінанс" було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед ТОВ "Лінеура Україна" за договором №2166543 від 22.07.2021 року. [PERSON] зобов`язання за договором кредиту належним чином не виконала. Станом на 15.07.2022 року заборгованість становить всього 16 240 грн. 00 коп., в тому числі заборгованість по тілу кредиту 5 000 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками 11 240 грн. 00 коп. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2025 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 19.01.2025 до Здолбунівського районного суду Рівненської області надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, відповідно до якого вона заперечує проти позову, вказуючи на те, що вона не укладала кредитний договір. Крім того, відсутні докази про перерахування грошових коштів, зазначає, що позивач не надав належних доказів переходу права вимоги за кредитним договором №2166543 від 22.07.2021. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 22.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" та [PERSON] , укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2166543 шляхом обміну електронними повідомленнями. Відповідно до умов договору позичальнику грошові кошти в сумі 5 000,00 грн. були перераховані на картку, що підтверджується копією довідки №12515-0403 від 04.03.2024 виданої ТОВ «Універсальні платіжні рішення». 15.07.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" було укладено договір факторингу №2-15072022. За даним договором Факторингу ТОВ "Свеа Фінанс" було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед ТОВ "Лінеура Україна" за договором №2166543 від 22.07.2021 року. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № 2166543 від 22.07.2021 року, заборгованість [PERSON] перед ТОВ "Свеа Фінанс" станом на 15.07.2022 становить 16 240 грн. 00 коп., в тому числі заборгованість по тілу кредиту 5 000 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками 11 240 грн. 00 коп., Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ст. З Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно зч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч. З ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано в ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно із ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Крім того, ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідач не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп.

Outcome: approved