Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він з відповідачкою з 21 березня 2007 року до 01.04.2024 року перебував в зареєстрованому шлюбі. У період сумісного проживання вони придбали 1/2 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] , який було оформлено на [PERSON] . В досудовому порядку вирішити питання з відповідачкою щодо поділу майна не вбачається за можливе, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, просить суд ухвалити рішення, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок, житловою площею 69,5 кв.м., загальною площею 116,5 кв. м.; з надвірними будівлями (цегл., літня кухня сарай Б; цегл., літня кухня сарай В; цегл., вбиральня Г; метал. Душ Е; душ Ж, цегл., підвал З; спорудження 1-5, 1), засвідчена приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Іопелем С.О., 30 липня 2021 року за реєстровим № 2859, що розташований за адресою: [ADDRESS] . А також, просить суд припинити режим сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] в порядку поділу майна подружжя на житловий будинок, житловою площею 69,5 кв.м., загальною площею 116,5 кв.м.; з надвірними будівлями (цегл., літня кухня сарай Б; цегл., літня кухня сарай В; цегл., вбиральня Г; метал. Душ Е; душ Ж, цегл., підвал З; спорудження 1-5, 1), засвідчена приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Іопелем С.О., 30 липня 2021 року за реєстровим № 2859, що розташований за адресою: [ADDRESS] , визнавши за ним право особистої приватної власності, у розмірі 75 (сімдесят п`ять) відсотків від ринкової оціночної вартості спірного нерухомого майна після проведення оціночно-будівельної судової експертизи, на наступне нерухоме майно: 1/2 (одну другу) частину житлового будинку, житловою площею 69,5 кв.м., загальною площею 116,5 (сто шістнадцять цілих п`ять десятих) кв.м., надвірні будівлі (цегл., літня кухня сарай Б; цегл., літня кухня сарай В; цегл., вбиральня Г; метал. Душ Е; душ Ж, цегл., підвал З; спорудження « 1-5, 1), засвідчене приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Іопелем С.О., 30 липня 2021 року за реєстровим № 2859, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 13 липня 2021 року. Окрім цього, позивач просить суд стягнути з нього на користь відповідачки грошову компенсацію в розмірі 25 (двадцяті п`яти) відсотків від суми ринкової оціночної вартості спірного нерухомого майна після проведення оціночно-будівельної судової експертизи, на користь відповідача [PERSON] за наступне нерухоме майно: 1/2 (одну другу) частину житлового будинку, жиловою площею 69,5 кв.м., загальною площею 116,5 (сто шістнадцять цілих п`ять десятих) кв.м. надвірні будівлі (цегл., літня кухня сарай Б; цегл., літня кухня сарай В; цегл., вбиральня Г; метал. Душ Е; душ Ж, цегл., підвал З; спорудження 1-5, 1), засвідчена приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Іопелем С.О., 30 липня 2021 року за реєстровим № 2859, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2025 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.71-72). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідачка про розгляд справи була повідомлена належним чином, однак, своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, не скористалась, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надала. Конверт, який був направлений за адресою її місця проживання та перебування, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.74). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п.1 ст.6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п.52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п.40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатись з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Суддя, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до наступного. Між сторонами виникли правовідносини стосовно поділу майна, що було набуте ними у шлюбі. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які, згідно із законом, не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Частиною 1 ст.63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно роз`яснень, наданих у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як встановлено судом, сторони 21 березня 2007 року зареєстрували шлюб, про що свідчить актовий запис № 02, складений 21 березня 2007 року Біляївською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області (а.с.14). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2024 року шлюб між ними було розірвано (а.с.17-18). Як вбачається з матеріалів справи, сторони в період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 30 липня 2021 року, придбали житловий будинок, житловою площею 69,5 кв.м., загальною площею 116,5 кв. м.; з надвірними будівлями (цегл., літня кухня сарай Б; цегл., літня кухня сарай В; цегл., вбиральня Г; метал. Душ Е; душ Ж, цегл., підвал З; спорудження 1-5, 1), засвідчена приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Іопелем С.О., 30 липня 2021 року за реєстровим № 2859, що розташований за адресую: [ADDRESS] (а.с.27-28) та, згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 липня 2021 року, право власності на вищевказаний житловий будинок було зареєстровано за [PERSON] (а.с.29). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обов`язок доведення позовних вимог, цивільним процесуальним законом покладено на позивача. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що сторони в добровільному порядку не можуть домовитись про частки у майні, що є їх спільною сумісною власністю, поділ майна за взаємною згодою не відбувся та майнові права й обов`язки подружжя не були визначені, суддя оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, та є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов про поділ майна подружжя, а саме про визнання житлового будинку, що розташований за адресую [ADDRESS] , спільною сумісною власністю є обґрунтованим та підлягає задоволенню в цій частині в повному обсязі. Що стосується вимоги про визнання за позивачем право особистої власності в розмірі 75 % від ринкової вартості спірного нерухомого майна, то дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки це суперечить інституту сімейного права щодо поділу майна подружжя, яке, з урахуванням вищевикладеного, дає суду підстави про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , тим самим частково задовольнивши позовні вимоги в цій частині. Що стосується заявлених вимог в частині стягнення з позивача на користь відповідача грошової компенсації в розмірі 25 % від вартості майна, суд вважає, що, з урахуванням вищевикладених обставин та того факту, що нерухоме майно, яке є предметом поділу, визнано спільною сумісною власністю подружжя, в результаті чого між сторонами розподілена в рівних частках, заявлена вимоги щодо стягнення грошової компенсації задоволенню не підлягає. Тому суд позов в цій частині залишає без задоволення. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2 193 грн. 40 коп., сплачені останнім при подачі позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial