Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

У січні 2025 року Комунальне підприємство «Запоріжремсервіс» Запорізької міської звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за послуги з управління багатоквартирним будинком у розмірі 12 831,91 грн, що в подальшому було уточнено. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач зареєстрована та є власником квартири [ADDRESS] . Позивачем надаються послуги з управління багатоквартирним будинком, а відповідач отримує надані послуги. Внаслідок того, що відповідач не виконує свої обов`язки по сплаті послуг з управління багатоквартирним будинком, утворилась заборгованість за період з 01.09.2018 по 01.08.2024 у розмірі 12 834,91 грн. У зв`язку з цим, КП «Запоріжремсервіс» просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 12 834,91 грн, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Заочним рішенням суду від 24.04.2025 позов задоволено у повному обсязі. Ухвалою суду від 30.10.2025 вищевказане заочне рішення скасовано, справу призначено до нового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання повторно не з`явилась, причину своєї неявки суду не повідомила, відзиву не подала, натомість висловила свою позицію щодо заявлених позовних вимог у заяві про перегляд заочного рішення. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 520 від 01.09.2017 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків м. Запоріжжя» комунальне підприємство «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради призначено управителем багатоквартирних будинків у м. Запоріжжі, в т.ч. будинку [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно вказаного вище рішення, КП «Запоріжремсервіс» розпочало надання послуг з 01.11.2017 (п. 5) (а.с. 13). 06.09.2017, між КП «Запоріжремсервіс» та співвласниками буд. [ADDRESS] був укладений Договір № 25-УБ про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (а.с. 33-36). Згідно відповіді Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради від 04.02.2025, відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 09.08.2018 та по теперішній час (а.с. 42). Крім того, згідно Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 388399092 від 26.07.2024 встановлено, що відповідач є одноособовим власником квартири за адресою: [ADDRESS] з 03.08.2018 (а.с. 39). Не погоджуючись із заочним рішенням суду, відповідачем було подано заяву про перегляд заочного рішення, в якій була висловлена її позиція щодо спору по суті. Відповідач зазначає, що з 28.03.2022 вона постійно перебуває поза межами України, що підтверджується відповідними долученими доказами, у зв`язку з чим фактично не користувалась послугами, що надавались за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що з цих підстав вимоги про стягнення заборгованості є необґрунтованими. Також зазначає, що позивачем пропущені строки позовної давності для звернення до суду з позовом; з нею не підписаний індивідуальний договір про надання послуг; раніше ухвалою суду від 29.08.2024 в рамках справи № 332/4857/24, позивачеві вже було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості в розмірі 12 831,91 грн за період з 01.09.2021 по 01.08.2024. На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити КП «Запоріжремсервіс» у задоволенні їх вимог. Статтею 322 ЦК України встановлено тягар утримання майна, а саме, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (п. 5), договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. На момент подання цієї позовної заяви вищевказаний договір не було розірвано або/чи визначено недійсним у судовому порядку. Не існує й інших доказів щодо відкладення пролонгації або відмови від виконання зобов`язання за вказаним договором. Таким чином, зобов`язання є чинним (дійсним), а отже відсутні підстави вважати, що дія договору не була продовжена, отже КП «Запоріжремсервіс» є надавачем послуг з управлення багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] . Відтак, в силу Законів та ст. 11 ЦК України, строк дії укладеного договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 06.09.2017 продовжений до 05.09.2025. Відповідно до договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № 25-УБ від 06.09.2017, на кожного співвласника покладено обов`язок оплачувати за надані управителем послуги з управління багатоквартирним будинком. Перелік складових та періодичність надання послуг затверджені рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 389 від 19.07.2017 в конкурсній документації для проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирних будинків м. Запоріжжя. Відповідачеві було надано послугу з управління багатоквартирним будинком в період з 01.09.2018 по 01.08.2024, зауважень з її боку на надані послуги не надходило, натомість, останньою в даний період надані послуги з управління будинком не сплачувались, що відображається в розрахунку заборгованості (а.с. 30-32). Таким чином, заборгованість за надані послуги з управління багатоповерховим будинком за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.09.2018 по 01.08.2024 становить 12 831,91 грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Щодо строків позовної давності, про які заявлено відповідачем по справі, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). З урахуванням п. 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби СОVID-19» від 30.03.2020 № 540-IX, що набрав чинності 02.04.2020, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» (зі змінами та доповненнями), а також постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями), в Україні встановлено карантин з 12.03.2020. Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 30.06.2023 на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Позивач звернувся до суду з даним позовом 31.01.2025 і у зв`язку з цим мав право вимоги до відповідача лише за період, що починається з 31.01.2022. Однак, позивач звернувся до суду вже у період дії воєнного стану, у зв`язку з чим суд зазначає наступне. З початком повномасштабного вторгнення 24.02.2022 рф на територію України законодавець вніс зміни до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а саме доповнив розділ пунктом 19, 20, яким визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Тобто, законодавцем було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. Відповідно до Закону України № 4434-IX від 14.05.2025 «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Цей Закон набрав чинності 04.09.2025. Тобто, перебіг строку позовної давності відновлено саме з 04.09.2025 і за наведених вище обставин, суд дійшов до висновку, що позивачем строки позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом не пропущені, адже трирічний строк позовної давності закінчиться лише 04.09.2028. Щодо тверджень відповідача про те, що ухвалою суду від 29.08.2024 в рамках справи № 332/4857/24 позивачеві вже було відмовлено у стягненні з відповідача заборгованості в рамках аналогічної справи, то ці доводи є хибними, адже дана справа та справа № 332/4857/24 не є аналогічними за порядком та процесом їх розгляду. Позовне провадження це вид провадження у судовому процесі, у якому розглядається спір двох сторін (позивача та відповідача), що виникає з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Наказне провадження це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення. Різниця між позовним та наказним провадженням полягає в тому, що наказне провадження це швидкий спрощений процес для безспірних вимог, де суд видає судовий наказ без виклику сторін, тоді як позовне провадження розглядає спори про право, вимагає виклику сторін, судових засідань, дослідження доказів, що робить його довшим, але дозволяє вирішити складніші, спірні питання, де є позивач і відповідач. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою. Як зазначалось раніше, загальна позовна давність складає три роки та застосовується до вимог, зокрема, про стягнення заборгованості з житлово-комунальних послуг (ст. 257 ЦПК України). Як вбачається з ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.08.2024, винесеної в рамках справи № 332/4857/24, КП «Запоріжремсервіс» просило видати судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 12 831,91 грн, що виникла за період з 01.09.2018 по 01.08.2024. Однак, оскільки з доказів, долучених в обґрунтування доводів заяви про видачу судового наказу, вбачається порушення трирічного терміну для звернення з такою заявою саме в рамках наказного провадження, судом і було відмовлено у видачі судового наказу з роз`ясненням про можливість подальшого звернення з тими самими вимогами в рамках позовного провадження, що і є предметом розгляду даної справи. Суд, аналізуючи і оцінюючи докази по справі, приходить до висновку, що вони достовірні, допустимі, повністю підтверджують законність, обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги КП «Запоріжремсервіс» задоволені у повному обсязі, з відповідача на його користь підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved