Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача 73000грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Свої вимоги мотивує наступним. 05.06.2025р. між ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №05.06.2025-100002342, згідно умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 25000грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 05.06.2025р., строком на 122 дні, з дати його надання. Внаслідок невиконання зобов`язань відповідачем, а саме прострочення внесення платежів, за кредитним договором утворилася заборгованість, яка складає 73000грн., з яких: 25000грн. заборгованість за тілом кредиту, 30500грн. заборгованість за процентами, 5000грн. комісія, 12500грн. неустойка. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Позивачем виконано зобов`язання по договору в повному обсязі, так як надано відповідачу кредит у визначеному розмірі. В порушення вищевказаних вимог, відповідачка своєчасно не повернула грошові кошти для погашення заборгованості, чим не виконала належним чином свої зобов`язання за даним договором. 25.12.2025 року представник відповідача адвокат Цокало Тетяна Михайлівна надала до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначає, що відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає частково, а саме суму заборгованості за кредитним договором №05.06.2025-100002342 від 05.06.2025р. в загальному розмірі 55500грн., яка складається з: 25000грн.- сума кредиту, 30500грн.- проценти за кредитом. Водночас заперечує проти задоволення позовних вимог у частині стягнення комісії та неустойки, у зв`язку з чим просить суд у цій частині позову відмовити. Також просив стягнути з позивача понесені судові витрати в розмірі 10000грн. 30.12.2025 року представник позивача Павленко Дмитро Олександрович надав до суду відповідь на відзив. У відповіді на відзив представник позивача повністю заперечив доводи представника відповідача, що викладені у відзиві, вважає, що відповідач не надав жодного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору. Представник позивача в судове засідання не прибула, у позовній заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, у поданому до суду відзиві на позовну заяву просили врахувати поданий відзив та задовольнити позовні вимоги частково. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.06.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір №05.06.2025-100002342. Відповідно до умов договору, позичальнику надано кредит у розмірі 25000 грн. Процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 20% від суми кредиту та дорівнює 5000грн. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку, неустойка: 250грн. в день, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Згідно Довідки-розрахунку, заборгованість за кредитним договором №05.06.2025-100002342 від 05.06.2025р. [PERSON] складає 73000грн., з яких: 25000грн. заборгованість за тілом кредиту, 30500грн. заборгованість за процентами, 5000грн. комісія, 12500грн. неустойка. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України. Суд вважає, що товариство виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит, а останній користувався кредитними коштами, проте не належним чином виконував зобов`язання за кредитним договором, допустив заборгованість. Розмір заборгованості за кредитом та процентами за користування ним суд визнає обґрунтованим. Щодо вирішення вимоги про стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 5000грн., яка визначена умовами кредитного договору, і є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику, суд покликається на таке. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Як встановлено ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15. За таких обставин, умови договору щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 5000грн. є нікчемною з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави визнати [PERSON] боржником за цим платежом. Щодо заявленої вимоги про стягнення неустойки у розмірі 12500грн., слід зазначити наступне. Зі змісту п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№2102-IX, введено на території України воєнний стан, який неодноразово було продовжено, і такий продовжує діяти на даний час. Отже, враховуючи викладене, відповідач звільнений від обов`язку сплати неустойки у період з 24 лютого 2022 року до тридцятого дня після скасування/припинення дії воєнного стану на території України. Проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача вказану вище заборгованість за тілом кредиту і відсотками, та відмовити у стягненні комісії та неустойки у зв`язку з відсутністю правових підстав для цього, тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 25000грн.- заборгованості по тілу кредиту та 30500грн.- заборгованості за відсотками. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1841,50грн., що становить 76,02% від суми задоволених позовних вимог. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу відповідач надав Договір про надання правничої допомоги №1431 від 17.12.2025р., детальний опис наданих послуг від 24.12.2025р., квитанцію, згідно яких розмір витрат на правничу допомогу становить 10000грн. Судові витрати відповідача складають 10000грн. на оплату професійної правничої допомоги. Судом відмовлено в задоволенні позовних вимог на 23,98%. Пропорційно до позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, відповідачу підлягають до відшкодування судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2398грн.

Outcome: partial