Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що 26.03.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №1688794, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3 500 гривень, строк позики - 20 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису FJd1sjk9Ed, що був надісланий на вказану [PERSON] електронну адресу - [INFO] ) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». [PERSON] був ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор: FJd1sjk9Ed. Час відправки ідентифікатора позичальнику: 26.03.2021 21:36:02. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: [INFO] 26.03.2021 року між Товариством та відповідачем за ініціативою останнього укладено Додаткову угоду №1688794 до Договору позики №1688794, за умовами якої позичальник збільшує суму позики на 1500 гривень. Таким чином, загальний розмір позики становить 5 000 гривень. Позикодавець на виконання умов Договору позики №1688794 від 26.03.2021 року та Додаткової угоди до Договору позики, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 5 000 гривень за посередництвом платіжної установи. У договорі позики встановлено строк позики 20 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями Отже, укладаючи договір позики, сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування ним поза межами строку кредитування. [PERSON] не виконав свого обов`язку щодо повернення наданого йому кредиту в строки, передбачені кредитним договором. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору позики у [PERSON] утворилась заборгованість по договору позики №1688794 від 26.03.2021 року у розмірі 15255 грн. 00 коп., яка складається з: 5000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10225 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками. 26.10.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія» Управління активами» було укладено Договір факторингу №2610 від 26.10.2021 року, за умовами якого ТОВ «ФК» Управління активами» набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №1688794 від 26.03.2021 року. 03.04.2023 року ТОВ «ФК» Управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали Договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 року, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором позики №1688794 від 26.03.2021 року. Пунктом 5.2. договору факторингу встановлено, що перехід від клієнта до фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідних прав вимог. Підписані сторонами акти прийому-передачі Реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього Договору. Відповідно до Реєстру прав вимог від 03.04.2023 року до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 року ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 15945 грн. 00 коп., з яких: 5000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10945 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 15255 грн. 00 коп. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 24.10.2025 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Також, за клопотання позивача було витребувано докази. 14.01.2026 року представником відповідача були подані письмові пояснення. У поясненнях вказала, що відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначила, що згідно з договором позики №1688794 від 26.03.2021 року позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3500 гривень строком на 20 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день. Враховуючи умови договору, строк виконання зобовязання з повернення позики сплив 15.04.2021 року, у зв`язку з чим з 16.04.2021 року у кредитора виникло право на пред`явлення позову до відповідача про стягнення заборгованості. Відповідно до ст. 257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Вважає, що строк позовної давності для звернення до суду з відповідними вимогами сплив 16.04.2024 року. Просила застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Також посилалась на те, що [PERSON] у відповідний період проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] . Відповідач брав безпосередню участь у бойових діях у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України та був поранений. Тому, на [PERSON] поширюються пільги, передбачені п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до нього не може застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язання за користування кредитом, а також відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача нарахованих відсотків в сумі 10255 гривень. У задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі. 15.01.2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді представник вказав, що необхідними документами доведення статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Із наданих копій документів, які долучено представником відповідача, вбачається що [PERSON] дійсно проходить військову службу, проте дані документи не встановлюють періоди проходження військової служби. Щодо посилань відповідача на пропущення строків позовної давності вказав, що Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24:00 год. 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні »№ 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який Указами Президента України неодноразово продовжувався. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX, який набрав чинності 17 квітня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон України №4434-ІХ від 14.05.2025 року «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким виключено пункт 19 «Прикінцевих та перехідних положень» щодо призупинення строків позовної давності, набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 04.09.2025 року. Таким чином, у період з 02 квітня 2020 року по 04 вересня 2025 року строки позовної давності були зупинені, і звернення позивача з даним позовом 16.08.2025 року вчинено в межах строку позовної давності. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача надійшла заява, в якій просить розгляд справи провести у відсутності відповідача та її відсутності. У задоволенні позовних вимого просила відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 26.03.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №1688794 (а.с.37). Пунктом 1 кредитного договору передбачено, що за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до умов договору, сума наданого відповідачу кредиту становить 3500 гривень, строк кредиту 20 днів, процентна ставка (базова) - 1,99% в день (п.2 договору). У п.4 кредитного договору вказано, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, зокрема, що: ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена у правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі. Цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п.5 кредитного договору). Договір підписано [PERSON] електронним підписом FJd1sjk9Ed. 26.03.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] була укладено додаткова угода №1688794 до договору позики №1688794 від 26.03.2021 року (а.с.38). Згідно п.1 додаткової угоди, на підставі звернення позичальника, здійсненого за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційної системи позикодавця, позикодавець збільшує суму наданої позичальнику позики 3500 гривень на 1500 гривень. Таким чином, загальний розмір наданої позики становить 5000 гривень. Додаткова угода підписана [PERSON] електронним підписом ARoz7S33CB. Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» підтверджує, що клієнт [PERSON] , з яким укладений договір №1688794 від 26.03.2021 року та додаткова угода №1688794 від 26.03.2021 року ідентифікований Товариством. Акцепт договору позичальником підписано одноразовими ідентифікаторами FJd1sjk9Ed та ARoz7S33CB, які 26.03.2021 року були надіслані на його електронну адресу (а.с.60-61). Згідно платіжних інструкцій/операцій №76cfc77f-3d64-4082-87e3-3bcc44029365 №a395089a-4248-4138-8ab9-c8637ea3a870 підписаних електронним підписом 11.07.2025 року, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 26.03.2021 року на платіжну картку № [NUMBER] були перераховані грошові кошти у розмірі 3500 гривень та 1500 гривень (а.с.64-65). Відповідно до довідок ТОВ «ФК«Фінекспрес» №КД-000037189/ТНПП та №КД-000037190/ТНПП від 15.07.2025 року, товариство підтвердило прийняття до виконання платіжних інструкцій, наданих за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018 року, укладеного між компанією та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», та завершення наступних платіжних операцій: дата 26.03.2021 року; номери платежів №76cfc77f-3d64-4082-87e3-3bcc44029365 №a395089a-4248-4138-8ab9-c8637ea3a870; сума 3500 гривень та 1500 гривень, отримувач [PERSON] , номер [NUMBER] . Крім того, з наданої АТ КБ «ПриватБанк» інформації, на виконання ухвали суду від 24.10.2025 року про витребування, вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] . З виписки по вказаній картці видно, що 26.03.2021 року були зараховані кошти у сумі 3500 гривень та 1500 гривень (а.с.156-158). Таким чином, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за Договором позики виконало. 26.10.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія» Управління активами» (фактор) було укладено Договір факторингу №2610 (а.с.67-75). Згідно п.1.1. договору факторингу, за цим договором фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей, в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належать клієнту за кредитними договорами. Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 26.10.2021 року від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором №1688794 від 26.03.2021 року у розмірі 15945 гривень, з яких: 5000 гривень - суму заборгованості за тілом, 10945 гривень - сума заборгованості по відсоткам (номер в реєстрі 9851) (а.с.83-85). 03.04.2023 року між ТОВ «ФК» Управління активами» (клієнт) та ТОВ «Фінпром Маркет» (фактор) було укладено Договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 року за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором позики №1688794 від 26.03.2021 року (а.с.90-98). Пунктом 5.2. договору факторингу встановлено, що перехід від клієнта до фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідних прав вимог. Підписані сторонами акти прийому-передачі Реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього Договору. Відповідно до Реєстру прав вимог від 03.04.2023 року до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 року ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 15945 грн. 00 коп., з яких: 5000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10945 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками (номер в реєстрі 29413) (а.с.107-109). Відтак, матеріалами справи підтверджуються обставини уступки права вимоги за кредитним договором №1688794 від 26.03.2021 року на користь ТОВ «Фінпром Маркет». Із дослідженого судом кредитного договору №1688794 від 26.03.2021 року встановлено, що оспорюваний договір укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Положеннями ч.1, ч.2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно доЗакону України«Про електронні довірчі послуги». Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як було встановлено судом, кредитний договір №1688794 від 26.03.2021 року укладений в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону, а саме: з боку позикодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, а з боку позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора, та за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі. Із копії вказаного договору також видно, що [PERSON] як позичальник та споживач за договором, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши Товариству свої персональні дані (РНОКПП - [NUMBER] , номер паспорту [NUMBER] , поштову адресу, тел. [NUMBER] , відомості про електронну пошту та номер платіжної картки [NUMBER] ). Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. У письмових поясненнях представник відповідача не заперечував факт отримання [PERSON] кредитних коштів у розмірі 5000 гривень. Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковими до виконання. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти не повернув, унаслідок чого у нього виникла заборгованість. Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач ТОВ «Фінпром Маркет» посилалося на те, що загальний розмір заборгованості за кредитним договором №1688794 від 26.03.2021 року становить 15255 грн. 00 коп., з яких: 5000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10255 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками. Представник відповідача у письмових поясненнях з нарахованими відсотками не погодилася, вказуючи на те, що [PERSON] є військовослужбовцем, а тому має право на пільги у вигляді не нарахування відсотків за договорами. Тому вважає, що вимоги позивача про стягнення з нього відсотків за кредитним договором задоволенню не підлягають. Даючи оцінку наведеним доводам, суд виходить із наступного: Так, згідно військового квитка серії [NUMBER] [PERSON] 24.02.2022 року на підставі Указу Президента України №69/2022 був призваний на військову службу по мобілізації (а.с.194). Відповідно до довідки форми 5, виданої ВЧ [NUMBER] №2610 від 22.04.2024 року, солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] . Національним банком України у своєму листі від 02.09.2014 року №18-112/48620 надано роз`яснення, за змістом якого підтвердженням призову під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є: військовий квиток; довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу; витяг з наказу або довідка про зарахування до списків військової частини. Разом із тим, у листі Міністерства оборони України від 09 жовтня 2020 року № 321/6192 наведено перелік документів, що підтверджують статус військовослужбовця, серед яких є довідка Форми № 5. Будь-який інший документ, який підтверджував би проходження служби в особливий період у Збройних Силах України, не передбачений нормативними документами. Крім того, зазначено, що військовослужбовцями є курсанти та слухачі вищих військових навчальних закладів Збройних Сил України. Організаційно Збройні Сили України складаються з військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, які мають право видавати довідки, що підтверджують факт перебування на військовій службі у Збройних Силах України. Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно п.15 ст.14 Закону у редакції чинній на момент укладення договору визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Аналіз п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції Закону № 1357-IX від 30 березня 2021 року, який набрав чинності 23 квітня 2021 року, свідчить про те, що пільги мають: - військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову; - військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. Згідно копії військового квитка серії [NUMBER] [PERSON] був призваний на військову службу по мобілізації 24.02.2022 року на підставі Указу Президента України №64/2022. Отже, станом на час укладення спірного кредитного договору (26.03.2021 року) відповідач не був військовослужбовцем Збройних Сил України, а тому на нього не розповсюджуються пільги, передбачені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів за користування кредитом. Щодо дійсного розміру відсотків суд зазначає наступне. ТОВ «Фінпром Маркет», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 23.01.2021 року відсотки були нараховані з 23.01.2021 року по 14.07.2021 року, тобто 114 днів. Згідно п.2 кредитного договору, строк кредиту становить 20 днів. Тобто відсотки були нараховані поза межами строку дії кредитного договору. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилавсяна п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщенні на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, згідно якого у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину)товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь якому випадку не більше 90 календарних днів. Тому вважає, що строк дії договору було пролонговано на 90 днів. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи кредитний договір, а також те, що вказані правила на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору. Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання товариством додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Саме до такої правової позиції дійшла Велика палата Верховного Суду, що була викладена у постанові від 03.07.2019 року провадження № 14-131цс19. З урахуванням зазначеного, суд зауважує, що Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26.03.2021 року шляхом підписання кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили можливість пролонгації дії договору та право відповідача користуватись кредитними коштами після закінчення строку дії договору від 26.03.2021 року. Таким чином, відсотки мають бути нараховані на визначений кредитним договором строк, тобто 20 днів. Отже заборгованість відповідача за процентами за користування кредитом становить 1990 гривень (5000 грн. х1.99% х 20 днів). Крім того, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, [PERSON] 15.04.2021 року була погашена частина заборгованості за відсотками у розмірі 690 гривень. Таким чином, заборгованість [PERSON] за відсоткам за користування кредитом становить 1300 гривень. Відповідачем зазначениий розмір заборгованості будь-якими доказами спростовано не було. Положеннями статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Щодо заяви про сплив строку позовної давності, суд зазначає наступне. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24:00 год. 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні »№ 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який Указами Президента України неодноразово продовжувався. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX, який набрав чинності 17 квітня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон України №4434-ІХ від 14.05.2025 року «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким виключено пункт 19 «Прикінцевих та перехідних положень» щодо призупинення строків позовної давності, набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 04.09.2025 року. Таким чином, у період з 02 квітня 2020 року по 04 вересня 2025 року строки позовної давності були зупинені, і звернення позивача з даним позовом 16.08.2025 року вчинено в межах строку позовної давності. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial