Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач звернувся до суду з вказаним цивільним позовом, який позивач та його представник підтримали у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] проживали у цивільному шлюбі, від якого мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у Позивача з Відповідачкою не склалося та в лютому місяці 2023 року Позивач переїхав до матері [PERSON] , з якою став спільно проживати за адресою: [ADDRESS] . В лютому місяці 2023 року Відповідачка в зв`язку з від`їздом в інше місто передала Позивачу малолітнього сина [PERSON] . З цього часу дитина стала проживати з Позивачем. Разом з ними проживає мати Позивача [PERSON] . Мати Позивача допомагає останньому у вихованні ним дитини сприяє духовному та розумовому розвитку дитини, піклується про неї, стирає, готовить та допомагає Позивачу в інших питаннях, пов`язаних із вихованням дитини. Позивач з лютого місяця 2023 року виховує та утримує сина самостійно, Відповідачка участі у вихованні та утриманні сина з лютого місяця 2023 року не приймає. Позивач забезпечує дитині необхідний фізичний та духовний розвиток, необхідне харчування, медичний догляд, лікування та інші потреби. [PERSON] - дитина з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , консультативним висновком лікаря кардіоревматолога КНП Сумської обласної ради Обласна дитяча клінічна лікарня від 20.05.2023 року, має вроджені вади серця, в зв`язку з чим потребує постійного нагляду у лікаря-кардіоревматолога та безперервного лікування, дотримання відповідного режиму дня для дітей, яким встановлений такий діагноз, формою індивідуальної програми реабілітації дитини з інвалідністю, що видається ЛКК лікарсько-профілактичних закладів від 05.01.2022року та від 01.01.2024 року. Батько систематично займається діагностикою та лікуванням дитини. За період з моменту укладення декларації, про здоров`я та розвиток [PERSON] піклується його батько. 25.07.2024 року Позивач звернувся до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради із заявою про видачу документів, що підтверджують статус [PERSON] як дитини з інвалідністю. Оскільки даний вид державної соціальної допомоги на сина отримала відповідач [PERSON] , відповідно і посвідчення особи, яка одержує соціальну допомогу, отримала відповідач 13.03.2018 року, а отже позивач не має права на отримання документу, що підтверджує інвалідність його сина. 26.05.2023 року мати позивача [PERSON] звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до [PERSON] про позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] та стягнення аліментів на утримання дитини щомісячно у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми у цивільній справі № 591/7298/23 у позовних вимогах останній було відмовлено. На думку позивача, можна дійти висновку про те, що в ході дослідження обставин справи судом було встановлений факт, ухилення відповідачки від своїх батьківських обов`язків, проте чи робить це Відповідачка свідомо суду не представилося можливим встановити в даному провадженні. 29.03.2024 року позивач звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом про встановлення місця проживання дитини з ним. 14.07.2025 року рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 592/5218/25 встановлено місце проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] . Позивач вважає, що судовими рішеннями у цивільних справах № 592/7298/23 та № 592/5218/24 були встановлені факт спільного проживання дитини [PERSON] з позивачем окремо від Відповідачки з травня 2023 року та факт, що Відповідачка ухиляється від своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини [PERSON] . Крім того, позивач в квітні місяці 2025 року звертався до суду із заявою про видачу судового наказу по стягненню з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , проте ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми в справі № 592/6621/25 у видачі судового наказу було відмовлено з тієї підстави, що докази подані до суду в обґрунтування спільного проживання дитини із заявником не підтверджують зазначений факт на момент звернення до суду із вказаною заявою В подальшому, позивач, отримавши відмову суду у стягненні аліментів на утримання дитини, намагався у позасудовому порядку врегулювати з Відповідачкою спір про аліменти, в тому числі за період, починаючи з лютого місяця 2023 року по 2025 рік. З цією метою позивач телефонував Відповідачці, надсилав повідомлення у месенджерах, а 10.09.2025 року направив засобами поштового зв`язку на адресу Відповідачки листа з пропозицією добровільно сплатити йому аліменти за 2023-2025 роки. Також, позивач повідомив відповідачці, що згоден укласти з нею договір про сплату аліментів за 2023-2025 роки, яким узгодити сплату заборгованості по аліментах частинами. Оскільки вказаний лист-звернення позивача відповідачка також не отримала, позивач звернувся за допомогою у стягненні з відповідачки аліментів до управління «Служби у справах дітей» СМР, проте отримав відповідь, що вирішення даного спору не входить до компетенції управління «Служби у справах дітей». Таким чином, позивач зазначає, що протягом 2023-2025 років вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідачки, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останньої від їх сплати. Тому позивач просить стягнути з [PERSON] , на його користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з [PERSON] , на його користь аліменти за минулий час на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з лютого 2023 до дня звернення до суду, тобто, по 28.10.2025 року. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12 000 грн. Ухвалою суду від 30.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Відповідач [PERSON] , повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не сповістила, відзив на позовну заяву чи будь-яких інших пояснень з приводу заявлених вимог не надала, що не перешкоджає розгляду справи у її відсутність за наявними в ній матеріалами. Суд, заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали у цивільному шлюбі, від якого мають спільну малолітню дитину сина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданим повторно серії [NUMBER] від 09.02.2022 року (а.с.11). Спільне життя не склалось і сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.07.2025 року визначено місце проживання дитини в [ADDRESS] (а.с.26). Дитина знаходиться на утриманні батька. Позивач стверджує, що [PERSON] у добровільному порядку коштів на утримання сина не надає, є працездатною особою, інших дітей чи непрацездатних утриманців не має. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959, підписаною Україною 21.02.1990, ратифікованою Україною 27.02.1991, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За правилом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту ст. 183 СК України вбачається, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачка є працездатною особою, а тому суд вважає, що вона спроможна сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини. Доказів того, що за станом здоров`я чи матеріального становища [PERSON] не може приймати участі в утриманні дитини, суду представлено не було. Також не надано доводів щодо наявності у відповідачки інших утриманців. Таким чином, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ним повноліття. Суд керується виключно інтересами дитини та вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку. Щодо стягнення аліментів за минулий час, суд зазначає наступне. Статтею 191 СК України передбачено, що суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] звернувся із даним позовом до суду 29.10.2025 року. На підтвердження факту ухилення відповідачки [PERSON] щодо ухилення від сплати аліментів та на підтвердження вжиття заходів щодо одержання аліментів з неї, позивач посилається на обставини, встановлені в рішеннях у справах № 592/7298/23, № 592/5218/24, фактом подання [PERSON] заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] , письмовим зверненням [PERSON] до [PERSON] з вимогою про сплату аліментів за 2023-2025 роки від 02.09.2025 року, письмовим зверненням позивача до Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради щодо роз`яснення [PERSON] обов`язку щодо сплати аліментів на утримання дитини. Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.02.2024 року у справі № 592/7298/23 відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.07.2025 року у справі № 592/5218/24 задоволено позовні вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини з ним, де у мотивувальній частині рішення зазначено, що дитина син [PERSON] проживає з батьком [PERSON] з лютого 2023 року. [PERSON] подавав заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] , однак, ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.05.2025 року у видачі такого судового наказу було відмовлено. Позивач [PERSON] звертався 10.09.2025 року до Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради щодо вжиття заходів по роз`ясненню [PERSON] обов`язку сплатити аліменти за 2023-2025 роки (а.с.20). Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради зазначило, що розшук батьків та роз`яснення їм обов`язку по сплаті аліментів не входить до компетенції Управління (а.с.21). 02.09.2025 року [PERSON] звертався із листом до [PERSON] з проханням сплатити аліменти за 2023-2025 роки (а.с.22). Відповіді на вказаний лист не отримав. З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався, як до відповідачки так і до Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, тобто він вживав заходи щодо отримання аліментів від [PERSON] . За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення аліментів за минулий час підлягають задоволенню. Суд вважає необхідним стягнути з відповідачки аліменти за минулий час на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з лютого 2023 до дня звернення до суду, тобто, по 28.10.2025 року. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 2 4222,40 грн судового збору (за дві позовні вимоги). Крім цього, у позовній заяві позивач та його представник просили стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 12 000 гривень. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання щодо відшкодування витрат, понесених позивачем [PERSON] на професійну правову допомогу, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), тобто склад та розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 26 ЗУ від 05.07.2012 року за № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Правнича допомога позивачу надавалася адвокатом Страшенко А.В. на підставі ордеру на надання правничої допомоги. До матеріалів справи також долучена копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Договору про надання правничої допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Акту прийому-передачі наданих послуг чи будь-яких інших доказів на підтвердження понесених витрат позивачем суду не надано. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, та становлять одну із складових судових витрат ч. 1 ст. 133 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Таким чином, суду не надано належних доказів на обґрунтування вказаних витрат, а тому в задоволенні цих вимог необхідно відмовити.

Outcome: approved