Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

29.05.2025р. товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1295-4661 від 01.11.2023р. в розмірі 55680 грн, з яких: 12000 грн - заборгованість по кредиту, 43680 грн - заборгованість за нарахованими процентами. В обгрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів. Ухвалою суду від 21.07.2025 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, також в цій ухвалі роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Представником відповідача - адвокатом Чутченком С.О. надано відзив на позовну заяву 17.09.2025 року, в якому на спростування позовних вимог представник зазначив наступне. Відповідач, [PERSON] , заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, вважаючи їх безпідставними, необґрунтованими, такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, а розрахунок заборгованості - таким, що суперечить імперативним нормам чинного законодавства. Позивачем не доведено факту належного укладення договорів та належності наданих електронних доказів, не дотримано письмової форми кредитного договору через неналежне підписання з боку кредитодавця. Відсутні докази належної ідентифікації та верифікації відповідача, його свідомого та інформованого волевиявлення. Позивач не довів ключову обставину, яка є підставою виникнення у відповідача обов`язку з повернення коштів, - сам факт їх отримання, посилаючись на ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідач вважає заявлені суми необґрунтованими, розрахунок таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та умовам самого договору (у тій частині, в якій вони не суперечать закону), а також принципам справедливості, добросовісності та розумності. При цьому посилається на незаконність встановленої у договорі денної процентної ставки та невідповідність її розрахунку вимогам Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції Закону № 3498-IX) та безпідставність нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування. 19.09.2025 року представник відповідача - адвокат Чутченко С.О. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з зустрічним позовом про визнання договору про відкриття кредитної лінії № 1295-4661 від 01 листопада 2023 року, укладеного між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] , нікчемним. Позивач за зустрічним позовом повністю заперечує вимоги первісного позивача, вважаючи їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нікчемному правочині. Ключова позиція позивача за зустрічним позовом полягає в тому, що між ним та первісним позивачем ніколи не було укладено дійсного та чинного кредитного договору у спосіб, що відповідає імперативним вимогам чинного законодавства України. Дії первісного позивача є проявом нечесної підприємницької практики, що грубо порушує права [PERSON] як споживача фінансових послуг. Як правове обґрунтування нікчемності договору про відкриття кредитної лінії № 1295-4661 від 01.11.2023 року зазначає недотримання обов`язкової письмової форми правочину через неналежне підписання з боку кредитодавця, недоведеність факту укладення договору в електронній формі через відсутність належних доказів волевиявлення позивача за зустрічним позовом, нечесна підприємницька практика та порушення прав споживача, нікчемність умов договору в частині встановлення процентної ставки, що суперечить імперативним нормам законодавства. При цьому, заявив клопотання про поновлення процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви. Ухвалою суду від 19.09.2025 року поновлено строк для подачі зустрічного позову, зустрічна позовна заява була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом. В свою чергу, позивач (відповідач за зустрічним позовом) 03.10.2025 року подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вказав наступне. Так, між позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1295-4661 від 01.11.2023 р. Зазначений договір був підписаний відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) шляхом застосування цифрового ідентифікатора А8587, що отриманий шляхом SMS повідомлення на номер телефону [NUMBER] , зазначений номер телефону вказаний при реєстрації особистого кабінету позичальником. Крім цього, відповідачем здійснювалась оплата заборгованості за спірним договором, а саме 21.11.2023 року - відповідачем здійснена оплата за спірним договором у розмірі 4320,00 грн, чим саме відповідач підтвердив наявність зобов`язання за кредитним договором. Твердження про те, що договір укладено не в письмовій формі є помилковим, оскільки спірний договір укладено із дотриманням вимог Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію», а отже спірний договір має таку ж юридичну силу як і договір, що укладений у письмовій формі. Перед укладенням договору, позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) здійснено ідентифікацію відповідача (позивача за зустрічним позовом) за допомогою технології «ВаnkID». З метою укладення договору, відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) було передано позивачу (відповідачу за зустрічним позовом) персональні дані, що містяться в кредитному договорі (паспортні дані, ідентифікаційний код, місце реєстрації), як належної ідентифікації [PERSON] . Щодо нечесної підприємницької практики вказує, що до укладення договору про споживчий кредит відповідачу (позивачу за зустрічним позовом) надається не обмежений час для ознайомлення з умовами договору про споживчий кредит, виключно після ознайомлення з умовами договору відповідач (позивач за зустрічним позовом) підписує шляхом введення електронно-цифрового ідентифікатора, що надсилається відповідачу (позивачу за зустрічним позовом) на його номер телефону, який вказується при реєстрації в ІТС Кредитодавця (позивача/відповідача за зустрічним позовом). Відповідачу (позивачу за зустрічним Позовом) повністю відомі умови кредитування, оскільки спірний договір є вже 4-м, минулі 3 кредитні договори виконані відповідачем у повному обсязі. Щодо денної процентної ставки зазначає, що спірний договір укладено 01.11.2023 року, а доповнення п. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» було прийнято 22.11.2023 року, тобто спірний договір було укладено до доповнення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Процентна ставка, що передбачена п. 4.10 Договору діяла протягом усього строку кредитування, а саме до 26.08.2024 р. 24.10.2025 року адвокатом Чутченко С.О. в інтересах позивача за зустрічним позовом [PERSON] подано додаткові пояснення у справі. Позивач за зустрічним позовом вважає доводи, викладені у відзиві кредитодавця, цілком необґрунтованими та такими, що є проявом недобросовісної процесуальної поведінки. Відзив кредитодавця є спробою уникнути відповідальності за вчинення нікчемного правочину шляхом маніпулятивного тлумачення норм права. Відповідач умисно ігнорує ключовий факт відсутності належного підпису зі свого боку, оскільки використав факсиміле без отримання попередньої письмової згоди зі зразком власноручного підпису, що прямо вимагається ч. 3 ст. 207 ЦК України. Цей дефект робить договір нікчемним на підставі ч. 2 ст. 1055 ЦК України незалежно від дій позичальника. Безпідставним є посилання на те, що зміни до Закону України «Про споживче кредитування» (Закон № 3498-IX) щодо обмеження відсоткової ставки не застосовуються, оскільки договір укладено до набрання ними чинності, зазначає, що продовження нарахування відсотків за ставкою 3% на день після 24.12.2023 р. є прямим порушенням закону. Оплата позичальника за договором не створює зобов`язання, яке не виникло в силу прямої вказівки закону (ст. 215, 216 ЦК України). Вважає, що повторне укладення нікчемних правочинів позичальником свідчить лише про систематичне порушення закону з боку кредитодавця та його недобросовісну практику, а не про легітимізацію незаконних умов. Кредитодавець намагається переконати суд у законності правочину, детально обґрунтовуючи дотримання процедури з боку позичальника, однак при цьому він повністю замовчує та ігнорує ключовий аргумент зустрічного позову - нікчемність договору через відсутність належного підпису з боку самого кредитодавця, при цьому посилається на положення ст.207 ЦК України. Таким чином, просить визнати договір про відкриття кредитної лінії № 1295-4661 від 01 листопада 2023 року нікчемним та відмовити у задоволенні первісного позову. Сторони у судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Представник ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надав клопотання про розгляд справи без його участі, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від представника [PERSON] - адвоката Чутченка С.О. також надійшла заява, в якій він просив розглянути справу за його відсутності, правову позицію, викладену у відзиві на первісний позов та у зустрічному позові підтримує в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, дійшов до наступного. Судом встановлено, що 01.11.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», Кредитодавець) та [PERSON] (Позичальник) за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua) було укладено в електронній формі договір про відкриття кредитної лінії № 1295-4661 продукту «CreditKasa» (далі - Договір) /а.с. 8-31/. Відповідно до п.2.2 Договору сторони домовилися, що кредитодавець відкриває кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором. В умовах п. 4.1, 4.12 Договору розмір кредиту був визначений стронами в сумі 10000 грн., а строк кредитування - протягом 300 календарних днів, з терміном повернення до 26.08.2024р. Також за умовами п. 4.10 Договору відповідачем прийняте на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитними коштами за стандартною процентною ставкою (3,00 %) за кожен день користування кредитом. На підтвердження змісту умов договору, позивач надав також Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «CreditKasa» (Правила), Паспорт споживчого кредиту, Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 1295-4661 (графік платежів за договором) /а.с. 32-46, 47-50, 51-53/. Відповідно до п. 11.1 договору цей договір та Правила разом складають єдиний договір і визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись умов цього договору, а тому добровільно та свідомо укладає цей договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним. Також, 13.11.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії № 1295-4661 /а.с. 58-59/, згідно з умовами якої кредитодавець та позичальник підтверджують, що станом на момент укладення цієї Додаткової угоди: сума кредиту, яка була надана позичальнику за Договором та неповернута на момент укладення цієї Додаткової угоди становить: 10000 грн.; сума нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом становить: 1950 грн. Кредитодавець зобов`язується надати позичальнику у кредит додаткові грошові кошти в розмірі 2000 грн. Після чого сума кредиту становить 12000 грн, кількість днів користування кредитом - 288 днів. При цьому, додатком до цієї додаткової угоди є змінена Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 1295-4661 (графік платежів за договором) графік платежів /а.с. 60-62/. Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до положень ст. ст. 638, 640, 642 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а також з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Порядок укладення договору сторонами узгоджено в розділі 3 цього договору та розділом 4 Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «CreditKasa», відповідно до умов якого договір укладається сторонами у вигляді електронного документу у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» (п. 3.1 договору), у інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця через вебсайт https://creditkasa.com.ua/. Відповідно до п. 3.2 договору для укладення цього договору, у порядку встановленому Правилами, позичальник надав кредитодавцю інформацію щодо бажання отримати кредит, шляхом оформлення на веб-сайті кредитодавця усіх граф відповідної форми. Надаючи таку інформацію, позичальник вказує повні, точні та достовірні особисті дані, заповнення яких передбачені відповідною сторінкою вебсайту кредитодавця та які необхідні для укладення цього договору. Позичальник несе відповідальність за дійсність та достовірність таких даних. П. 3.4 договору визначено, що за результатами наданої позичальником інформації, кредитодавець здійснює перевірку дійсності та достовірності зазначених позичальником особистих даних, у тому числі не обмежуючись проводить автентифікацію банківської платіжної картки та/або банківського рахунку позичальника відповідно до стандартів міжнародних платіжних систем. Позичальник зобов`язаний вказати реквізити банківської платіжної картки та/або банківського рахунку, що належить особисто йому, для можливості належного виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за цим договором. Кредитодавець має право вимагати від позичальника надання документів/копій документів, необхідних для здійснення належної перевірки позичальника (зокрема його ідентифікації та верифікації) визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та нормативно-правовими актами Національного банку України у сфері фінансового моніторингу, а також уживати інших заходів, які кредитодавець визнає необхідним для прийняття рішення про можливість укладання цього договору. У разі якщо позичальник надав для перерахування суми кредиту реквізити банківської платіжної картки та/або банківського рахунку, що належать третій особі, позичальник підтверджує передачу майнових прав на отримання грошових коштів такій третій особі. При цьому, решта прав та обов`язків за цим договором залишається за позичальником. Така третя особа не є вигодонабувачем за цим договором. Вигоду за кредитним договором набуває виключно позичальник. Пунктом 4.7 Правил визначено, що за результатами заповнення Заявки здійснюється одночасна перевірка та автентифікація банківської платіжної картки та/або банківського рахунку заявника відповідно до стандартів міжнародних платіжних систем, у тому числі, але не виключно, шляхом блокування наперед невідомої заявнику добровільної суми в розмірі від 1 копійки до 1 гривні. Заявник зобов`язаний вказати реквізити банківської платіжної картки та/або банківського рахунку, що належать особисто йому, для можливості належного виконання кредитодавцем своїх зобов`язань. Заявник несе особисту відповідальність за правильність та достовірність даних зазначених під час укладання договору. Пунктом 4.14 Правил передбачено, що на підставі даних, зазначених у первинній заявці, ІТС кредитодавця здійснює реєстрацію заявника на сайті та формує особистий кабінет. Наступні заявки подаються позичальником через особистий кабінет. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так, відповідно до умов п.11.11. договору та п.9.2.1.8 Правил сторони узгодили, що кредитодавець, під час надання позичальнику будь-якої інформації та документів, що пов`язані із виконанням цього договору, а також у разі укладення додаткових угод до цього договору має право використовувати аналог власноручного підпису директора кредитодавця, відтвореного за допомогою засобів комп`ютерної техніки. Також в тексті зазначених пунктів вказаних документів наведений зразок власноручого підпису директора кредитодавця. На виконання зазначених вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», Правил відкриття кредитної лінії, затверджених наказом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» № 71-П від 19.10.2023р., позичальнику було надіслано одноразовий ідентифікатор А8587 для підписання Договору № 1295-4661 від 01.11.2023 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів, яким останній підписав вказані документи, та одноразовий ідентифікатор А7696 для підписання додаткової угоди до вказаного договору. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, в тому числі й щодо підписання сторонами договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, відповідач при оформлені договору здійснив ряд активних дій з метою укладення кредитного договору, зокрема, зазначив свої персональні дані, ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, відомості щодо адреси місця реєстрації та номера телефону, правильність яких не спростовано. Доказів того, що такі дані товариством отримано не від відповідача, та що вони використані будь-якими особами незаконно, матеріали справи не містять. Верховний Суд у постанові від 7 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20. Таким чином електронний договір, що був укладений між сторонами шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», що вбачається з розділу 12 договору «Реквізити сторін», та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 4.6 договору визначено спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної в п. 4.1 цього договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Ініціювання безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1 цього договору здійснюється кредитодавцем безпосередньо після укладення сторонами цього договору та надіслання позичальнику примірнику договору та додатків до нього у вигляді електронного документа. При наданні кредитодавцем позичальнику в кредит додаткових коштів на підставі додаткової угоди, ініціювання безготівкового переказу грошової суми здійснюється кредитодавцем безпосередньо після укладення сторонами відповідної додаткової угоди та надіслання її примірника позичальнику у вигляді електронного документа. Кредит вважається наданим позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця за належними реквізитами для їх наступного зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений позичальником при оформленні кредиту. На підтвердження виконання зобов`язання за договором та додатковою угодою щодо надання [PERSON] кредитних коштів, позивачем надано лист АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019р.; довідку про перерахування суми кредиту № 1295-4661 від 01.11.2023 року [PERSON] за допомогою системи LiqPay на номер платіжної картки [NUMBER] , номер платежу 2385904953, сумою 10000 грн, номер платежу 2391072344, сумою 2000 грн /а.с. 54-56, 63/. Разом з тим, у вказаному листі міститься безпосередньо інформація про дату перерахування коштів 01.11.2023 року та 13.11.2023 року (дати відповідають датам укладення між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] договору та додаткової угоди), розмір сум кредиту 10000,0 грн та 2000 грн., що відповідає обумовленому сторонами розміру відповідно до укладеного кредитного договору та додаткової угоди до нього, зазначений номер картки, який відповідає наданому безпосередньо позичальником [PERSON] в договорі реквізитам платіжного засобу. Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», зважаючи на ту обставину, що така інформація у відповідності з чинним законодавством України становить банківську таємницю та, відповідно, позивач за будь-яких обставин не міг би отримати ці банківські реквізити не інакше як від самого відповідача або за його згодою (стаття 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність»). Слід зазначити, що позивач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», тому не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку, відповідно надати будь-який первинний бухгалтерський документ стосовно рахунку [PERSON] є неможливим. Доступ має виключно банк-емітент та безпосередньо власник зазначеної картки, тобто відповідач. Тому суд звертає увагу, що зазначаючи у відзиві на позов про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку [NUMBER] , на спростування доказів, наданих стороною позивача, хоча такий обов`язок передбачений статтею 81 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Щодо неналежності доказів, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, то Законом України від 03.11.2016 р. № 1724-VIII, який набув чинності з 03.01.2017, з визначення поняття первинного документа, наведеного в ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», було виключено слова «та підтверджує її здійснення». Отже, первинними документами саме з метою доказування в судових спорах можна вважати будь-який документ, що підтверджує реальність здійснення господарської операції, хоча він таким може й не бути в розумінні бухгалтерського обліку. У цьому контексті також слід хахначити, що згідно з нормами статті 46 Закону України «Про платіжні послуги» порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актами НБУ; виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону; надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників; надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією. У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг отримувача має право: зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на відповідний рахунок для встановлення належного утримувача. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг утримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення; не уточнювати номер рахунку та/або код утримувача. У такому разі надавач платіжних послуг утримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причини повернення. Зважаючи на наведені норми Закону України «Про платіжні послуги» у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась. Таким чином, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконав свої зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії № 1295-4661 від 01.11.2023 року та додаткової угоди до нього в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, відповідно до умов укладених угод. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з розрахунку заборгованості /а.с. 64-69/, [PERSON] здійснив часткову оплату процентів за договором у сумі 4320 грн, але не виконав належним чином умови Договору, у встановлений строк не повернув кредит та не погасив заборгованість за процентами, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 12000 грн за тілом кредиту, а також заборгованість за нарахованими процентами за період з 01.11.2023р. по 26.08.2024р. (дата закінчення строку кредитування). Тому доводи представника відповідача щодо нарахування процентів поза межами строку кредитування є безпідставними. Водночас, зважаючи на заперечення сторони відповідача, перевіряючи розрахунок позивача в частині нарахованої суми процентів за користування кредитом в межах заявленого позивачем періоду стягнення, суд виходить з наступного. 22 листопада 2023 року прийнято Закон України № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон № 3498-IX), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п. п. 6 п. 5 Розділу І Закону № 3498-IX) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (п. п. 13 п. 5 Розділу І Закону № 3498-IX). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно з п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23.04.2024 - денна ставка не більше 1,5 %, з 21.08.2024 - денна ставка не більше 1 %. Вказана норма, передбачає, що дія пункту 5 розділу I цього Закону № 3498-IX, яким доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання ним чинності. Як встановлено вище, що відповідач уклав договір, отримавши кредитні кошти 01.11.2023 року та 13.11.2023 року, тобто до набрання чинності Законом № 3498-IX, строк дії якого продовжено після набрання чинності зазначеним Законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що розмір процентів за користування кредитом не мав виходить за граничні межі відсотків, встановлених законом на момент їх нарахування. Виходячи з викладеного, проценти за договором підлягають розрахунку наступним чином: за період з 01.11.2023 року по 24.12.2023 року в розмірі 15240 грн. (в межах заявлених вимог), за період з 24.12.2023 по 22.04.2024 року в розмірі 36000 грн. (12000 x 2.5 x 120 : 100), за період з 23.04.2024 по 20.08.2024 року в розмірі 21600 грн. (12000 x 1.5 x 120 : 100), за період з 21.08.2024 по 26.08.2024 року в розмірі 720 грн. (12000 x 1 x 6 : 100). Загальна сума нарахованих процентів за цим договором становить 69240 грн (73560-4320). Але, оскільки заявлена сума заборгованості за процентами складає 43680 грн та враховуючи, що відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за процентами у розмірі 43680 грн грн. 00 коп. Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частина 2 ст. 13 ЦПК України визначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідач в даній справі не надав суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог. З урахуванням наведених висновків щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором зі своєчасної сплати процентів та повернення кредиту, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 12000 грн та простроченої заборгованості за процентами у розмірі 43680 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо правомірності та обґрунтованості заявлених товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» позовних вимог про стягнення з відповідача 55680 грн, а тому позов підлягає задоволенню у вказаному розмірі. В свою чергу, зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання Договору нікчемним задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Згідно з приписами частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21). Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Відповідно до частити 1 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з інформацією необхідною для отримання споживчого кредиту споживачем для прийняття усвідомленого рішення. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту укладання договору. Як було встановлено, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, в тому числі й щодо підписання сторонами договору, тобто письмова форма договору дотримана відповідно до положень ст. 639 ЦК України. В свою чергу, у випадку не погодження з умовами кредитного договору, які були доведені до відома [PERSON] ще до його укладення, останній не був позбавлений можливості відмовитися від отриманої пропозиції та звернутися до іншої фінансової установи для отримання кредитних коштів. Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем за зустрічним позовом таких не надано у відповідності до положень статей 12, 81 ЦПК України, а тому доводи щодо не укладеності договору, на думку суду, спростовані. Обставин, визначених статтею 203 ЦК України, при розгляді цієї справи судом не встановлено. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). У постанові Верховного Суду від 07.02.2022 року у справі 758/2575/17 зазначено, що відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 нього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Підписавши договір про відкриття кредитної лінії, [PERSON] підтвердив, що ознайомлений з умовами кредитування, які в тому числі містять умови про нарахування процентів, розмір та порядок їх нарахування та погодився з усіма умовами, зазначеними у договорі від 01.11.2023 року. З листопада 2023 року позивач (відповідач за первісним позовом) користувався кредитними коштами, частково погашав проценти за договором. З моменту початку дії договору 01 листопада 2023 року жодних претензій до ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» він не пред`являв. В свою чергу в 2025 році позивач (відповідач за первісним позовом) пред`явив цей позов та вказав, що між ним та первісним позивачем ніколи не було укладено дійсного та чинного кредитного договору, а відтак просив визнати його нікчемним. В такій поведінці позивача (відповідача за первісним позовом) явно вбачаються ознаки намагання ухилитися від виконання зобов`язань за договором. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У зв`язку із вищевикладеним, суд дійшов висновку про безпідставність доводів зустрічного позову і, як наслідок, про необхідність відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» за первісним позовом слід стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422 грн 40 коп. Враховуючи, що в задоволенні зустрічних позовних вимог суд відмовляє повністю, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем (відповідачем за первісним позовом), розподілу не підлягають та покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Outcome: approved