Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] через представника адвоката Салій О.О. звернулася до суду із позовом, в якому просить припинити право власності [PERSON] на 1/2 частку у спільній квартирі [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту 20706188, а також визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку у праві спільної власності на вищевказану квартиру з відшкодуванням вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В обґрунтування позову зазначено, що з 30.05.1998 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11.01.2008 розірвано. Квартира за адресою: [ADDRESS] , була придбана сторонами під час шлюбу 25.10.2007, право приватної власності в цілому на нерухомість було зареєстроване за відповідачем. Починаючи з 2000 року відповідач постійно виїжджав на заробітки до Росії, а після розірвання шлюбу залишився там постійно проживати. З 2010 року він припинив спілкування з позивачкою та їх спільною дочкою, до спірної квартири жодного разу не з`явився. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21.03.2011 за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку спільного сумісного майна, а саме: квартири [ADDRESS] . Власником іншої 1/2 частки у праві спільної часткової власності на вказану квартиру є відповідач ЗінченкоВ.А. Спірна квартира є однокімнатною, загальною площею 39,1 кв.м, із них житловою площею 17,8 кв.м. Загальна площа квартири збільшилась на 3,4 кв.м. за рахунок внутрішнього перепланування та за рахунок переобміру балкону. Дана квартира є неподільним майном, оскільки спільне проживання в однокімнатній квартирі позивачки та її колишнього чоловіка є неможливим згідно приписів ст. 50 ЖК України. Крім того, відповідач більше 15 років не з`являвся до спільної квартири, ніколи в ній не проживав, не утримував це майно і не виявляв до квартири будь-якого інтересу. Вказане свідчить, що припинення права власності [PERSON] на частку у праві спільної власності на квартиру не завдасть істотної шкоди його інтересам через постійне проживання відповідача за межами України. Позивачка самостійно зробила усі ремонтні роботи у квартирі, утеплила її, встановила лічильники на газ та воду, умеблювала та утримує квартиру в належному стані, використовуючи її виключно для проживання. Тобто тягар по утриманню спільного майна в цілому лежить виключно на позивачці, хоч відповідач і досі зареєстрований за даною адресою і зняти його з реєстрації або визнати таким, що втратив право на користування спільною квартирою неможливо через належність йому на праві власності частки спірної квартири. На даний час позивачка хоче змінити своє місце проживання і повернутись до батьківського будинку у Прилуцький район Чернігівської області, а спільну з відповідачем квартиру продати та допомогти дочці оплатити необхідну їй операцію за кордоном. Проте відчужити спільне майно без згоди співвласника вона не має права, а знайти відповідача і вирішити це питання у добровільному порядку неможливо. Ухвалою судді 10.10.2025 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду 27.11.2025 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Представник позивачки адвокат Салій О.О. надіслала заяву, в якій просить провести розгляд справи без участі її та позивачки. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно засобами поштового зв`язку за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, згідно із п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Ураховуючи, що відповідач згідно із ст. 128 ЦПК України повідомлений, відзив не подав, причини неявки в судове засідання не повідомив, суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 30.05.1998 по 06.03.2008, що підтверджується копіями свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 13) та свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 15). Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). 25.10.2007 [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, набув право приватної власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16775000 від 23.11.2007 (а.с. 16-17). Відповідно до рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21.03.2011 за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , за [PERSON] також визнано право власності на 1/2 частки вказаної квартири (а.с.18-19). З Витягу про державну реєстрацію прав КП «Ніжинського МБТІ» № 29877397 від 06.05.2011 вбачається, що на підставі вищевказаного рішення суду, за позивачкою [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частку спірної квартири, форма власності спільна часткова (а.с. 20). Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено у статті 365 ЦК України, якою визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 13 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. З огляду на викладене, при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі № 908/1754/17, у постановах Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 344/120/16-ц, від 11.12.2023 у справі № 442/7979/21. Правомірність дій суду при встановленні вказаної вище обставини оцінюється з точки зору відповідності принципу об`єктивності і неупередженості, диспозитивності цивільного судочинства, завданням та основним засадам цивільного судочинства, а саме справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 760/8958/15-ц зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном». У постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі№ 750/11178/17 зроблено висновок щодо застосування пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку». Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.09.2024 у справі № 671/1543/21 дійшов висновку, що право відповідача на частку у спільному майні підлягає припиненню за умови доведення наявності підстав, передбачених частинами першою та другою статті 365 ЦК України, для припинення права на таку частку. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] посилаючись на положення статті 365 ЦК України просила припинити право власності відповідача на 1/2 частку спірної квартири, стягнувши з неї на користь відповідача вартість цієї частки. Як на обґрунтування підстав позову посилалась на те, що виділ частки відповідача у натурі є неможливий, припинення права на частку не завдасть істотної шкоди правам та інтересам останнього, оскільки останній ніколи не проживав у спірній квартирі, ніколи не виявляв до даної нерухомості інтересу, постійно проживає у Росії, а тягар утримання спільної власності повністю несе позивачка. Як вбачається з копії технічного паспорту (а.с. 52-54), спірна однокімнатна квартира по [ADDRESS] , що належить [PERSON] та [PERSON] (по 1/2 частці кожному) розташована у багатоквартирному п`ятиповерховому житловому будинку на четвертому поверсі, загальна площа 39,1 кв.м., житлова площа 17,8 кв.м., а отже не може бути поділена між співвласниками в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись, як окремі квартири. Відповідно до звіту про оцінку майна від 07.08.2025 ТОВ "ТК ЧОБТІ", ринкова вартість квартири складає 360 804,00 грн (а.с. 22-31). Таким чином, належну відповідачу частку неможливо виділити в натурі. Грошову компенсацію за 1/2 частку вказаної квартири в розмірі 180 402 грн позивачка внесла на депозитний рахунок суду відповідно до квитанції до платіжної інструкції № 52698534 від 30.10.3025 (а.с. 67). Актом про фактично проживаючих осіб від 22.06.2016, складеним комісією у складі представників КП ЖЕК «Північна», підтверджується, що за адресою [ADDRESS] , станом на дату складання акта були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , а фактично проживала одна [PERSON] (а.с.21). Згідно довідок ТОВ «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ», КП «СЄЗ», КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства», КП «ВУКГ», АТ «Чернігівобленерго» підтверджено, що позивачка є користувачем комунальних послуг, які надаються вказаними організаціями за адресою: [ADDRESS] , про що з нею укладено відповідні договори. Заборгованість по комунальних послугах за вказаною адресою відсутня. Підсумовуючи викладене, враховуючи, що належна відповідачу частка не може бути виділена в натурі і спільне володіння і користування майном його співвласниками є неможливим, а припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам, про що свідчить невикористання ним даного житла і непроявлення до нього інтересу тривалий час, з огляду на факт попереднього внесення позивачкою на депозитний рахунок суду вартості частки відповідача у спільному нерухомому майні, що не порушить його гарантоване Конституцією право власності, суд приходить до висновку про наявність визначених частиною першою статті 365 ЦК України підстав для припинення права власності відповідача на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника, тобто позивачки. Стаття 365 ЦК України регулює правовідносини щодо припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Водночас реалізація співвласником свого суб`єктивного права, передбаченого зазначеною статтею (подання відповідного позову з доведенням обставин, передбачених частиною першою статті 365 ЦК України, внесення вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду), спрямована не лише на припинення правовідношення спільної власності (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України), а саме на набуття відповідного права за рахунок припинення права власності іншого співвласника, що передбачене пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України (визнання права). Набуття права власності позивачем на припинену частку відповідача у спільному майні в порядку статті 365 ЦПК України відповідає визначеній частиною п`ятою статті 11 ЦК України підставі виникнення цивільних прав та обов`язків. Диспозитивність - це один з базових принципів судочинства,

Outcome: approved