Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс» (надалі по тексту КП «ОМЕТ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов`язків. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 15.11.2023 о 10 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи трамваєм Т-3 № 3254 у м. Одеса по вул. Балківська, 4/1, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності свого маневру, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Renault Sandero», д/н [NUMBER] , який здійснював розворот ліворуч та рухався позаду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.12.2023 за результатами розгляду справи № 523/21058/23 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідності за порушення п. 10.9 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. На момент вчинення дорожньо транспортної пригоди [PERSON] знаходився у трудових відносинах з КП «ОМЕТ» та виконував свої трудові обов`язки. У подальшому, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.04.2025 за результатами розгляду справи № 523/1458/24, позов [PERSON] (власник пошкодженого автомобіля «Renault Sandero», д/н [NUMBER] ) до КО «ОМЕТ» про стягнення матеріального відшкодування було задоволено частково, а саме стягнуто з КП «ОМЕТ» на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 80715,36 грн., заподіяної моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., вартість за проведення експертизи у розмірі 4000,00 грн., сплачений судовий збір у розмірі 1147,16 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Вказане вище рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14.04.2025 КП «ОМЕТ» було виконано в повному обсязі. Таким чином, КП «ОМЕТ» була нанесена пряма дійсна шкода на загальну суму 100862,52 грн. У зв`язку з проведеними 04.06.2025 року КП «ОМЕТ» грошовими виплатами, на користь [PERSON] , викликаними наслідками винних дій працівника КП «ОМЕТ» [PERSON] під час виконання ним своїх трудових обов`язків, підприємство отримало право регресної вимоги до свого колишнього працівника. Згідно з наказом № 357 від 05.04.2023 р. [PERSON] був прийнятий до КП «ОМЕТ» з 07.04.2023 р. в експлуатаційне трамвайне депо №2, водієм трамвая 2-го класу цеху експлуатації та збору виручки, та згідно з наказом № 856 від 01.08.2024 року був звільнений 12.08.2024 року. Отже, на момент скоєння адміністративного правопорушення [PERSON] знаходився у трудових відносинах з КП «ОМЕТ». Згідно із ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Середньомісячна заробітна плата [PERSON] за червень липень 2024 року складає 8 220,43 грн. Оскільки, порушивши обов`язки, визначені його посадовою інструкцією [PERSON] також порушив вимоги ПДР України, в результаті чого позивачу була завдана майнова шкода у вигляді проведених зайвих грошових виплат, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь КП «Одесміськелектротранс» у відшкодування шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов`язків у розмірі 8220,43 грн. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 01.09.2025 було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд провести розгляд справи за відсутності представника позивача, у разі неявки відповідача, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився без поважних. Про час та місце розгляду справи належним чином направлялось повідомлення за місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України та ухвалює заочне рішення. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. За приписами ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. По справі встановлено, що на підставі наказу № 357 від 05.04.2023 [PERSON] був прийнятий на роботу до КП «Одесміськелектротранс», а саме в експлуатаційне депо № 2 в цех експлуатації та збору виручки, на посаду водія трамваю 2-го класу, з 07.04.2023. Згідно наявної у матеріалах справи Посадової інструкції водія трамвая вбачається, що під час роботи на лінії водій зобов`язаний неухильно виконувати Правила дорожнього руху (п. 4.2); під час руху трамвая увага водія має бути зосереджена на: дорожньому русі, сигналах, стані шляху, стані контактної мережі (п. 4.3). 15.11.2023 о 10 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи трамваєм Т-3 № 3254 у м. Одеса по вул. Балківська, 4/1, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності свого маневру, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Renault Sandero», д/н [NUMBER] , який здійснював розворот ліворуч та рухався позаду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.12.2023 за результатами розгляду справи № 523/21058/23 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідності за порушення п. 10.9 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією вказаної постанови. Таким чином, на момент вчинення дорожньо транспортної пригоди [PERSON] знаходився у трудових відносинах з КП «ОМЕТ» та виконував свої трудові обов`язки. У подальшому, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.04.2025 за результатами розгляду справи № 523/1458/24, позов [PERSON] (власник пошкодженого автомобіля «Renault Sandero», д/н [NUMBER] ) до КО «ОМЕТ» про стягнення матеріального відшкодування було задоволено частково, а саме стягнуто з КП «ОМЕТ» на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 80715,36 грн., заподіяної моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., вартість за проведення експертизи у розмірі 4000,00 грн., сплачений судовий збір у розмірі 1147,16 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією вказаного рішення. Судом встановлено, що позивачем було виконано вказане рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14.04.2015 та сплачено на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 100862,52 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Платіжної інструкції № 1442 від 04.06.2025. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 29.12.92 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно з п. 3 і п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 11 грудня 2015 року № 12 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю», до категорії прямої дійсної шкоди належать також виплати на користь інших суб`єктів у порядку відшкодування шкоди, оскільки організація відповідає за шкоду, заподіяну діями її працівників. З огляду на вище викладене, суд погоджується із твердженням позивача, що КП «ОМЕТ» була нанесена пряма дійсна шкода на загальну суму 100 862,52 грн. Таким чином, порушивши обов`язки, визначені його посадовою інструкцією [PERSON] також порушив вимоги ПДР України, в результаті чого підприємству, була завдана майнова шкода у вигляді проведених зайвих грошових виплат. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Наказом № 856 від 01.08.2024 [PERSON] було звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. В своїй Постанові від 22.04.2020 за результатами розгляду справи № 489/1902/18 ВС/КЦС зазначив, що при матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348), а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації). Судом встановлено, що середньомісячна заробітна плата [PERSON] за червень липень 2024 року складає 8 220,43 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про середній заробіток, виданою бухгалтерією підприємства. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для задоволені позовних вимог в повному обсязі та захисту порушеного права позивача в судовому порядку. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що із [PERSON] підлягає стягненню в якості відшкодування шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов`язків в порядку ст. 132 КЗпП України в розмірі 8220,43 грн. а також сплачений позивачем судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved