Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 20 520 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 21 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1434322, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит в розмірі 6 000,00 грн строком на 15 днів. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. 13 грудня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір про відступлення права вимоги № 43-МЛ, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за договором № 1434322 від 21 вересня 2019 року. Сума та розрахунок заборгованості за даним кредитним договором було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги № 43-МЛ від 13 грудня 2019 року. Станом на дату відступлення заборгованість відповідачки перед позивачем становить 20 520 грн, з яких: 6 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 10 800 грн - заборгованість за процентами; 720 грн комісія за надання кредиту; 3 000 грн - заборгованість по неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання. Зазначену суму заборгованості позивач просить стягнути на свою користь з відповідача разом із судовими витрати та витратами на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 вересня 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд до Ічнянського міськрайонного суду Чернігівської області за підсудністю (а.с. 28-29); ухвалою судді Ічнянського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2025 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін (а.с. 38); ухвалою судді від 09 жовтня 2025 року витребувано у АТ «ОщадБанк» інформацію щодо банківської картки з прихованим номером № [NUMBER] [PERSON] (а.с. 39); 03 листопада 2025 року на адресу суду від АТ «ОщадБанк» надійшло повідомлення про неможливість виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с. 53);10 листопада 2025 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів та клопотання про витребування доказів (а.с. 59-60); 19 листопада 2025 року від представника позивача надійшло клопотання про підтримання позовних вимог (а.с. 62); ухвалою суду від 05 грудня 2025 року витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо банківської картки з прихованим номером № [NUMBER] [PERSON] (а.с. 66-67);23 грудня 2025 року на виконання ухвали суду від 05 грудня 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» була надана інформація (а.с. 73). Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, підтримавши позовні вимоги в повному обсязі, у разі неявки відповідачки не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. За таких обставин, враховуючи, що заяв про розгляд справи за відсутності [PERSON] та відзиву на позов від неї не надійшло, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, провівши заочний розгляд справи, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 21 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1434322, згідно з умовами якого відповідач отримав 6 000 грн строком на 1 днів зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором (а.с. 11-12). Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН» при підписанні документів відповідачка використовувала одноразовий ідентифікатор V12431 (а.с. 12-на звороті). Пунктом 1.5.1 договору передбачена комісія за надання кредиту 720 грн, яка нараховується за ставкою 12 % від суми одноразово. Відповідно до графіку платежів за договором (Додаток № 1 до кредитного договору № 1434322) платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачкою 06.10.2019 року (а.с. 12). Пункт 7.1. Кредитного договору № 1434322 від 21 вересня 2019 року визначає, що цей Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у 2.1 цього Договору. Укладаючи Кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно із визначеними заявою-анкетою умовами, позичальник (відповідачка) отримує кредитні кошти у розмірі 6 000 грн з поверненням 06.10.2019 року, тобто на строк 15 днів. Сума до повернення становить 8 520 грн. Одноразова комісія за надання кредиту складає 720 грн (12 % від суми кредиту). Позивач сплачує проценти за кредитування у розмірі 1 800 грн (2,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом) (а.с. 10). ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит на потрібну їй суму, що підтверджується платіжним дорученням 137897 від 21 вересня 2019 року (а.с. 12-на звороті). Розмір заборгованості підтверджується Відомістю про щоденні нарахування та погашення (а.с. 13). 13 грудня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір про відступлення права вимоги № 43-МЛ, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 1434322 від 21 вересня 2019 року (а.с. 13-на звороті-14). Відповідно до Реєстру боржників до вищевказаного договору відступлення прав вимоги, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 1434322 від 21 вересня 2019 року в сумі 20 520 грн, з яких: 6 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 10 800 грн - заборгованість за процентами; 720 грн комісія за надання кредиту; 3 000 грн - заборгованість по неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання (а.с. 16). [PERSON] було надіслано досудову вимогу від 12 серпня 2025 року на адресу вказану нею в кредитному договорі (а.с. 16-на звороті). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного «повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею». Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону і одностороння відмова від зобов`язання чи зміна його умов не допускається, а ст. 1054 ЦК України передбачає обов`язок позичальника за кредитним договором повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Норми ст. 625 ЦК України вказують, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідачка, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України"Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України"Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За змістом ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. За приписами ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин та доказів наданих позивачем. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» просить стягнути з відповідачки також неустойку за невиконання зобов`язання за кредитним договором у розмірі 3 000 грн. Проте, на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідач звільнений від обов`язку сплатити неустойку на користь кредитодавця, на період дії воєнного стану в Україні, тобто з 24 лютого 2022 року. Тому судом не встановлено підстав для стягнення з [PERSON] неустойки у вказаному вище розмірі, у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині належить відмовити. З огляду на це, із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» належить стягнути заборгованість за кредитним договором № 1434322 від 21 вересня 2019 року у розмірі 17 520 грн, з яких: 6 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 10 800 грн - заборгованість за процентами; 720 грн комісія за надання кредиту. Таким чином позовні вимоги ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» підлягають частковому задоволенню. Незважаючи на те, що згідно відповіді АТ «Ощадбанк» та АТ КБ «ПриватБанк» відсутні відомості щодо емітованої на ім`я [PERSON] банківської платіжної карти № [NUMBER] , однак на підставі досліджених доказів підтверджено факт укладення [PERSON] договору № 1434322 від 21 вересня 2019 року з ТОВ «Мілоан» та перерахування їй коштів у розмірі 6 000 грн, що останньою не спростовано. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, з урахуванням пропорційності до задоволеної частини вимог, слід стягнути 2 068,25 грн судового збору (2 422,40 грн - сума сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви) (а.с. 1) х 85,38 % - задоволено судом вимоги заявленого позову). Також позивачем ставиться питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено копію Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АО «Апологет» (а.с. 17-на звороті), копію договору про надання правової допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року між АО «Апологет» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (а.с. 18), копію ордеру про надання правничої допомоги ТОВ «ФК «Кредит -Капітал» адвокатом Усенком М.І. (а.с. 18-на звороті), копію акта № 1207 наданих послуг від 05 серпня 2025 року (а.с. 18), копію детального опису наданих послуг від 05 серпня 2025 року (а.с. 18-на звороті). Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, суд вважає витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн є співмірними зі складністю самої справи, проведеної по ній відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, однак з урахуванням пропорційності до задоволеної частини вимог, слід стягнути з відповідачки на користь позивача 6 830,41 грн витрат на правничу допомогу (17 520 грн - сума задоволених позовних вимог х 8 000 грн - сума сплачених послуг на правову допомогу: 20 520 грн сума позовних вимог).

Outcome: partial