Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Запорізької міської ради, третя особа, приватний нотаріус Запорізького міського округу Зайцева Анна Сергіївна про встановлення факту прийняття спадщини та про визнання права власності в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи вимоги тим, що після смерті її брата [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина, що складається з 1/8 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , яку він отримав після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом отримання свідоцтво про право на спадщину за законом засвідчений державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори, від 26.03.1985 року. Після смерті брата заяви про прийняття спадщини за законом або за заповітом крім неї ніхто не звертався. [PERSON] за життя заповіту не складав. Єдиним спадкоємцем, який отримав спадщину після смерті брата, це позивач по справі, який на час смерті брата був зареєстрований за вищезазначеною адресою та був співвласником даного житлового будинку, що підтверджують право установчі документи додані до матеріалів справи, де володіє 7/8 частиною житловим будинком іншою 1/8 частиною будинку володів померлий [PERSON] . У 2025 році, позивач почала оформлювати спадщину на житловий будинок [ADDRESS] та з`ясувала той факт, що вона відповідно до закону на час смерті брата є єдиною особою, яка отримала спадщину після смерті брата на підставі реєстрації, проживання та володіння житловим будинком та є особою, яка отримала вищезазначену спадщину. Позивач падала заяву на отримання спадщини після смерті брата, але не зважаючи на це отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій за № 162/02-31 від 13.03.2025 року, в якій зазначено оскільки, її брат [PERSON] , не склав на її користь заповіт, а на день смерті з ним була зареєстрована його дружина [PERSON] , яка проживала з ним, що підтверджується довідкою, яка на думку нотаріуса прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових справ. Позивач вважає таку позицію нотаріуса як таку, що не відповідає дійсності, тому що, на час смерті її брата, вимога закону про отримання спадщини на підставі спільної реєстрації (проживання) відповідно до Цивільного кодексу Української PCP 1963 року була відсутня. Таким чином, у вищезазначеному будинку, на день смерті ні її брат ні його дружина не були зареєстровані та не проживали у будинку, дружина померлого не була співвласником будинку, тим самим фактично не вступила в управління, або володіння спадковим майном; та не подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, що свідчить про відсутність прийняття спадщини дружиною померлого, що в подальшому позбавляє її права на оформлення її спадкових прав. Дружина брата [PERSON] , також померла [INFO] . У зв`язку з чим, Приватний нотаріус Запорізького міського округу Зайцева А. С., порекомендовала звернутися до суду. Тому на підставі зазначеного, позивач просить, встановити факт, що вона вступила в управління володіння спадковим майном за адресою: [ADDRESS] після смерті її брата [PERSON] , який помер [INFO] та визнати право власності на 1/8 частину вищевказаного житлового будинку. Ухвалою судді від 24 березня 2025 р. було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. 08.04.2025 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Міністерства юстиції України Зайцева А.С. надала копію спадкової справи №51/2025 після померлого [INFO] [PERSON] , що був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 18.04.2025 від представника відповідача Запорізької міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що постанова приватного нотаріуса Зайцевої А.С. про відмову у вчиненні нотаріальних дії від 13.03.2025 року № 162/02-31 винесена законно та з дотриманням норм чинного законодавства. На час відкриття спадщини був чинний Цивільний кодекс Української PCP від 1963 року. На день смерті [INFO] [PERSON] , який був власником 1/8 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , разом з ним була зареєстрована його дружина [PERSON] , яка спільним проживанням фактично вступила в управління або володіння спадковим майном і вважається такою спадкоємицею, що прийняла спадщину після чоловіка [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав. За життя [PERSON] , не склав заповіту на користь позивачки. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , продовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом після смерті [PERSON] не прийняв спадщину, а тому вона вважається такою, що вже перейшла у власність Запорізької міської ради. Враховуючи вищевикладене 1/8 частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , вважається такою, що вже перейшла у власність Запорізької міської ради. Ухвалою суду від 24 квітня 2025 року підготовче провадження у справі було закрито, справу було призначено до судового розгляду по суті. 26.06.2025 року позивач [PERSON] надала уточнення до позовної заяви, де зазначила, що вона володіє частиною житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а її брату [PERSON] , який помер [INFO] належить частина вищевказаного будинку. З урахуванням уточнень просить, встановити факт, що вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном за адресою: [ADDRESS] після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] , та визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового буд. [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті брата - [PERSON] , який помер [INFO] . 26.08.2025 року представник позивача надав клопотання про повернення до підготовчого судового засідання, оскільки в позовній заяві є описка, яка була встановлена при розгляді справи по суті в частині частки спадкового майна, у зв`язку з чим потрібно уточнити позовні вимоги та виправити помилку. 26.08.2025 року позивач [PERSON] надала уточнення до позовної заяви з виправленими помилками, які були допущені при складанні позовної заяви, де просить, встановити факт, що вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном за адресою: [ADDRESS] після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] , та визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового буд. [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті брата - [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року справу повернуто на стадію підготовчого провадження. Ухвалою суду від 02 грудня 2025 року підготовче провадження у справі було закрито, справу було призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справу у її відсутності, без фіксації судового процесу за допомогою технічних засобів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача адвокат Новіков І.О. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Запорізької міської ради надав заяву про розгляд справи без його участі, у разі доведення позивачем всіх обставин справи на які він посилається , то у вирішенні даної справи покладаються на розсуд суду. Також звертають увагу, що відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 належним відповідачем у справах про прийняття спадщини є спадкоємці, а у разі їх відсутності, усунення їх від права на спадкування чи неприйняття ними спадщини, формальним відповідачем є територіальна громада в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, тому просять суд не застосовувати до Запорізької міської ради норми вищенаведеної статті. Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Міністерства юстиції України Зайцева А.С. надала заяву про розгляд справи без її участі. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [INFO] помер [PERSON] , підтвердженням чого є Свідоцтво про смерть, видане 16 лютого 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, Україна, серія [NUMBER] , зроблено запис №1701 (а.с.7). Після смерті [PERSON] , [INFO] , відкрилась спадщина, що складається з частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , яку він тримав після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, засвідченим державним нотаріусом Першої запорізької державної нотаріальної контори 26.03.1985 року (а.с.18). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.9). Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Будинком святкової реєстрації шлюбу м. Запоріжжя 16 липня 1970 року підтверджується зміна прізвища позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.8). Згідно витягів з Державного реєстру речових прав від 14.02.2025 року, [PERSON] , належить на праві спільної власності частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого в реєстрі за №126, виданим 14.02.2025 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Зайцевою А.С., та свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого в реєстрі за №127, виданим 14.02.2025 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Зайцевою А.С. (а.с. 12-13). На дату смерті [INFO] [PERSON] діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року, який було введено в дію 01 січня 1964 року, що втратив чинність з 01 січня 2004 року на підставі Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-ІV. У статті 5 Цивільного кодексу України визначені загальні правила дії актів цивільного законодавства в часі, за якою акти цивільного законодавства регулюють цивільні відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Певні особливості передбачені розділом «Прикінцеві та перехідні положення». Відповідно до п. 4 вказаного розділу щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення ЦК застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пункт 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК 2003 року встановлює, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цього Кодексу. [PERSON] , яка є спадкоємицею другої черги, яка проживає та зареєстрована у житловому будинку [ADDRESS] , яка прийняла спадщину згідно з п.1., п.2 ч.І ст.549 ЦК УРСР 1963 року, так як фактично вступила в управління (володіння) майном, прийняла спадщину після померлого [INFO] [PERSON] . До дій, що свідчать про прийняття спадщини згідно з п.1 ч.І ст.549 ЦК УРСР визнаються дії, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та подав заяву про прийняття спадщини. Піклування та утримання [PERSON] цього спадкового майна означає прийняття нею спадщини в цілому, про що зазначено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24 червня 1983 р. «Про практику розгляду судами України справ про спадкування». Про це також зазначено в п.1 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Пленуму Верховного Суду України, а саме: «У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року». Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року та пункту 5 прикінцевих та перехідних положень до Цивільного кодексу України 2003 року дії, що свідчать про прийняття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, після померлого [INFO] [PERSON] за законом згідно із ст. 529 Цивільного кодексу УРСР 1963 року та пункту 5 прикінцевих та перехідних положень до Цивільного кодексу України 2003 року прийняла [PERSON] , [INFO] . Спадкоємців за заповітом немає. 04.03.2025 позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зайцевої А.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] рідного брата [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зайцевої А.С. від 13.03.2025 №162/02-31 (а.с. 19-20), у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлого [INFO] [PERSON] , який був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] було відмовлено, оскільки на день відкриття спадщини разом з померлим була зареєстрована його дружина [PERSON] , яка спільним проживанням фактично вступила в управління або володіння спадковим майном і вважається такою спадкоємицею, що прийняла спадщину після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , у даному випадку згідно п.1 ст. 551 ЦК УРСР 1963 року, право на прийняття спадщини, якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців. Оскільки [PERSON] за життя не склав заповіт на користь заявника [PERSON] , видати свідоцтво про право на спадщину не є можливим оскільки після спадкодавця була дружина, яка фактично перед смерть спадкодавця проживала разом з ним, яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Таким чином, виникла ситуація при якій позивач не може оформити спадщину у нотаріуса шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , а також отримати від нотаріуса, як державного реєстратора, протягом п`яти робочих днів Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, щопосвідчують право власності спадкодавця на таке майно та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практикуу справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво проправо на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину впорядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання внотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права наспадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні правана спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216 ЦК України у разі спадкування права та обов`язки спадкодавця переходять до спадкоємців. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом та спадкування за заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом (моментом) відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно ст. 530 ЦК УРСР 1963 року при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Таким чином, судом встановлено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , залишилась спадщина у вигляді частки житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS] . Заповіту [PERSON] не залишив, в порядку спадкування за законом будинок [ADDRESS] прийняла (ст. 549 ЦК УРСР 1963 року ) рідна сестра [PERSON] , яка постійно проживає у вищевказаному будинку, здійснює управління та догляд за будинком. Як спадкоємиця за законом [PERSON] звернулася з відповідною заявою до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зайцевої А.С., але отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті брата, оскільки на час смерті [PERSON] з ним фактично проживала за адресою: [ADDRESS] , його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Беручи до уваги, наявність у позивача по справі права на спадкування після смерті [PERSON] , своєчасне прийняття позивачем спадщини у встановленому законом порядку, належність майна, щодо якого заявлені позовні вимоги, спадкодавцю на день її смерті, наявність мотивованої відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вимоги позивача по справі є законними і обґрунтованими, не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб, обраний спосіб захисту відповідає вимогам закону та спрямований на захист спадкових прав позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved