Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом вказуючи, що 26.03.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено Кредитний договір (оферти) № 26.03.2025-100002354, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором (на умовах строковості, платності і поворотності), а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Відповідачці було надано кредит у розмірі 3 000,00 грн. на строк, вказаний в заявці, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальниця була ознайомлена. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано належним чином та в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову до суду, утворилась заборгованість у розмірі 8 633,17 грн., з яких: тіло кредиту 3 000 грн., проценти 3 780 грн., комісії (пов`язаної з наданням кредиту) 353,17 грн. та неустойка 1 500 грн. Таким чином, з метою відновлення порушених прав позивача, звертаються до суду та просять стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором у вказаному розмірі, а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 22.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Роз`яснено сторонам порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, направлено відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами. Представник позивача був належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Клопотань про розгляд справи в іншому порядку подано не було. Відповідачка повідомлялась про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подано. Вказане дає суду підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 26.03.2025 року о 18:40 год. [PERSON] було сформовано Заявку кредитного договору № 26.03.2025-100002354 (кредитної лінії), що є невід`ємною частиною Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальниця ознайомилась 26.03.2025 року за цим посиланням https://sgroshi.com.ua/ua/informaciya-o-kompanii згідно ст. 11 ЗУ "Про електронну комерцію". Відповідно до умов Кредитного договору, позичальнику надається кредит на таких умовах: дата надання/видачі кредиту 26.03.2025 року, сума кредиту 3 000 грн., строк, на який надається кредит - 140 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту - 12.08.2025 року. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 20 % від суми кредиту та дорівнює 600 грн. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Пунктом 15 Договору передбачена неустойка 30 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. 26.03.2025 року о 18:40 год. була сформована Відповідь позичальника про прийняття пропозиції (ацепт) кредитного договору № 26.03.2025-100002354 (кредитної лінії). Додатком до даного кредитного договору є Інформаційне повідомлення позичальника [PERSON] . Позичальниця [PERSON] під час укладення кредитного договору пройшла ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку. Кожна сторінка частини кредитного договору підписана електронним підписом позичальника - одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору. Згідно з інформацією вих. № 129-1512, що була надана 15.12.2025 року ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», що надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, 26.03.2025 року о 18:41:22 год. відбулось успішне перерахування коштів в сумі 3 000,00 грн. на платіжну картку клієнта [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 691827142, призначення платежу: видача за договором кредиту №26.03.2025-100002354. Відповідно до Довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 26.03.2025-100002354 від 26.03.2025 року, заборгованість [PERSON] по кредитному договору складає: 3 000 грн. - основний борг; 3 780 грн. - проценти; 353,17 грн. - комісія за надання та 1 500 грн неустойка, що разом дорівнює 8 633,17 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 26.03.2025 по 12.08.2025 року. Згідно з ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно з ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. В силу частин 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 26.03.2025-100002354 від 26.03.2025 року був укладений в електронній формі, тому на нього поширюються вимоги ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частинами 1-12 ст. 11 цього ж Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 ЗУ "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 6, 12 ч. 1 статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію»). З матеріалів справи вбачається, що відповідачка звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим електронним підписом підписала Заявку, яка є частиною пропозиції на укладення кредитного договору (оферти), шляхом зазначення одноразового ідентифікатора, який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог ЗУ «Про електронну комерцію». Вказане безумовно свідчить про те, що відповідачка ознайомилась і погодилась з умовами кредитного договору, відповідно, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Суд вважає доведеним, що кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачці кредитні кошти відповідно до його умов. При цьому, за умовами кредитного договору, відповідачка зобов`язана була повернути отримані грошові кошти у визначений договором строк. Однак, доказів того, що позичальницею зобов`язання за договором виконано та повернуто отримані в борг грошові кошти матеріали справи не містять та стороною відповідача не надано. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як визначено ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. За ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідачкою не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та власного, альтернативного не надано, тому, суд сприймає такий, як достовірний. Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Споживчий центр» просить також стягнути із відповідачки неустойку в розмірі 1 500 грн., звертаючи увагу на те, що Верховною Радою України ухвалено ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року, яким було внесено зміни, зокрема і до ЗУ «Про споживче кредитування» в частині виключення пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення». Відповідно, норма, яка передбачала мораторій на нарахування неустойки, була скасована, через що позивач мав право нараховувати неустойку (штраф, пеню) за договорами, укладеними з 24.01.2024 року. Тому вважають, що неустойка за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню. Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З 24.02.2022 року відповідно до ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. 15.03.2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України за № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України, щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено новими п. 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ «Про споживче кредитування» доповнено п. 61, який містить аналогічні положення. Також забороняється «збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені ч. 4 ст. 10561 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені ч. 2 ст. 3 Закону. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір був укладений 26.03.2025 року, тобто після внесення змін до ЗУ "Про споживче кредитування". Як вбачається із розрахунку заборгованості, нарахування відповідачці неустойки ТОВ «Споживчий центр» здійснювалось упродовж дії воєнного стану і її розмір становить 1 500,00 грн. Покликання представника позивача на те, що до спірних правовідносин про стягнення пені/неустойки підлягають до застосування положення спеціального закону, яким є ЗУ «Про споживче кредитування», оскільки норми ЦК України є загальними, судом відхиляються. Відповідно до ст. 4 ЦК України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є ЦК України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово наголошувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (Постанова від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (пункт 69)). Норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України (постанова Великої Палати ВС від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), постанова КЦС ВС від 08 листопада 2023 року у справі № 755/3412/22). Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позову в частині стягнення із відповідачки на користь позивача неустойки в розмірі 1 500,00 грн. необхідно відмовити. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість в загальному розмірі 7 133,17 грн. - без нарахованої неустойки. Такий висновок суду відповідатиме обставинам справи та буде справедливим по відношенню до обох сторін. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, а саме, у разі часткового задоволення позову - судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивача належить стягнути 2001,51 грн. судового збору, пропорційно до суми задоволених позовних вимог. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved