Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

У вересні 2025 року адвокат Ненько Ю.Я., яка діє від імені позивачів [PERSON] , [PERSON] , звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом в якому просить звільнити з-під арешту земельну ділянку площею 6,4650 га, яка розташована на території Пилипчанської сільської ради, Білоцерківського району, Київської області, яка обтяжена постановою Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.07.2016, серія та номер: 51795851. І. Позиція сторін у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер [PERSON] , який приходиться батьком позивачів [PERSON] та [PERSON] . 10.09.2024 року Третьою білоцерківською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу щодо майна померлого [PERSON] , спадкоємцями після його смерті є позивачі по справі [PERSON] , [PERSON] , інших спадкоємців не встановлено. Позивачі звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки, площею 6,4650 та, яка розташована на території Пилипчанської сільської ради, Білоцерківського району. Проте, 26.03.2025 року державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка обґрунтована тим, що за результатами перевірки фактів відсутності (наявності) заборони або арешту на спадкове майно нотаріусом встановлено, що у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень міститься арешт земельної ділянки № 26748160. Вказаний запис про обтяження був зареєстрований 22.06.2018 державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Овдієнко Яною Василівною на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 51795851, видана 27.07.2016. Представник позивачів зверталась із адвокатським запитом до відділу ДВС та 18.06.2025 було надано відповідь, згідно з якою встановлено, що на примусовому виконанні у відділі перебували: ВП №51795851 з примусового виконання виконавчого листа №2/357/1463/16, виданого 28.04.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу в сумі 29460,60 грн. (ВП завершено 15.02.2019 року на підставі п. 5 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»); ВП №55328578 з примусового виконання виконавчого напису №1552, вчинений 09.10.2017 року приватним нотаріусом КМНО про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Першиий Український Міжнародний Банк» боргу в сумі 19578,24 грн. (ВП завершено 26.01.2023 року на підставі п. 9 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»). Згідно з даними Єдиного реєстру боржників від 03.06.2025 року інформація стосовно боржника [PERSON] відсутня. У зв`язку з накладеним арештом на земельну ділянку, позивачі позбавлені можливості реалізувати спадкові права, а тому звернулись до суду із вказаним позовом. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 26.09.2025 звільнив позивачів від сплати судового збору за подачу до суду вказаного позову, прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в загальному порядку, призначив справу до підготовчого засідання, витребував від Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) належним чином завірені документи з матеріалів виконавчого провадження №51795851, №55328578. 20.10.2025 на адресу суду надійшов відзив Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції на позовну заяву, в якому вказано, що відділ ДВС є неналежним відповідачем по справі; надано витребувані документи. 29.10.2025 представник позивачів подала заяву, в якій просила виключити зі складу відповідачів Білоцерківський відділ ДВС, та здійснювати розгляд справи призначений на 29.10.2025 за відсутності сторони позивачів. Ухвалою суду від 29.10.2025 виключено з числа відповідачів Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 17.11.2025 витребувано від Третої Білоцерківської державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи №282/2024. 16.12.2025 на адресу суду надійшли матеріали спадкової справи №282/2024. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач АТ «ОТП Банк» в судове засідання свого представника не направили, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення з наступних підстав. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1956. Встановлено, що позивачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є дітьми [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , виданих повторно. З матеріалів спадкової справи № 282/2024 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулись діти спадкодавця [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Постановою державного нотаріуса Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори Карпусь І.О. від 26.03.2025 за вих.№ 383/02-31 відмовлено малолітнім спадкоємцям [PERSON] , [PERSON] у оформленні спадкових прав на майно та видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну ділянку, оскільки за результатами перевірки фактів відсутності (наявності) заборони або арешту на спадкове майно нотаріусом встановлено, що у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень міститься арешт земельної ділянки, площею 6,4650 га, яка розташована на території Пилипчанської сільської ради, Білоцерківського району, Київської області, після померлого [INFO] [PERSON] . Встановлено, що на земельну ділянку з кадастровим номером 3220485100:01:013:0006, площею 6,465 га, належну на праві власності [PERSON] , розташовану на території Пилипчанської сільської ради, Білоцерківського району, Київської області, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, накладено арешт державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.07.2016, серія та номер: 51795851, дата та час державної реєстрації: 22.06.2018 10:24:10, номер запису про обтяження: 26748160 (спеціальний розділ), що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 441912784. З листа Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) від 18.06.2025 за вих.№ 136287 вбачається, що на примусовому виконанні у відділі перебували: - ВП № 51795851 з примусового виконання виконавчого листа №2/357/1463/16, виданого 28.04.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу в сумі 29460,60 грн. (виконавче провадження завершено 15.02.2019 року на підставі п. 5 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»); -ВП № 55328578 з примусового виконання виконавчого напису №1552, вчинений 09.10.2017 року приватним нотаріусом КМНО про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Першиий Український Міжнародний Банк» боргу в сумі 19578,24 грн. (виконавче провадження завершено 26.01.2023 року на підставі п. 9 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»). Матеріали справи містять копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.07.2016, якою державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника [PERSON] , [INFO] , в межах виконавчого провадження № 51795851 з примусового виконання виконавчого листа № 2/357/1463/16, виданого 28.04.2016 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 04.09.2013 в розмірі 28 082,60 грн та судові витрати по справі в сумі 1378,00 грн. Постановою заступника начальника відділу Білоцерківського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Овдієнко Я.В. від 15.02.2019 повернуто стягувачу виконавчий лист № 2/357/1463/16, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Матеріали спадкової справи містять запит державного нотаріуса Карпусь Інни до АТ «ОТП Банк», та відповідь АТ «ОТП Банк» від 02.01.2025 за вих.№ 011-5-5/02-БТ, в якій вказано, що станом на 02.01.2025 клієнт [PERSON] не має діючих рахунків, відсутні боргові зобов`язання за кредитними договорами, клієнт не має діючих договорів про зберігання цінностей у індивідуальних банківських сейфах, заповідальне розпорядження в справі клієнта не виявлено. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. (Постанова Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року по справі № 554/5912/19-д провадження № 61-12594св21). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Підстави та порядок зняття арешту при виконанні рішень суду визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону № 1404-VIII). Згідно частин першої, другої статті 40 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Положеннями ч.ч. 4, 5 цієї статті передбачено, що підставами для зняття державним виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову, 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно ч. 4, ч.5 ст. 59 Закону № 1404-VIII, державний виконавець не має підстав самостійно зняти арешт з майна, який накладений за постановою ДВС, /реєстраційний номер обтяження № 267448160/, оскільки на примусовому виконанні виконавчих листів про стягнення з [PERSON] не перебуває, ВП №51795851 завершене, паперові матеріали завершеного виконавчого провадження передано до архіву, та у відповідності до п. 1,2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями знищені після закінчення встановленого терміну зберігання, який складає три роки, для даної категорії стягнення. Згідно з даними Єдиного реєстру боржників від 03.06.2025 року інформація стосовно боржника [PERSON] відсутня. Зі змісту наведених вище норм вбачається, що мета застосування процедури арешту майна боржника, для забезпечення реального виконання виконавчого документу. Тобто, існування арешту накладеного державним виконавцем дозволяє йому ефективно здійснювати дії щодо реального виконання виконавчих листів та інших виконавчих документів, упереджує недобросовісну поведінку боржника щодо уникнення сплати ним свого боргу шляхом реалізації або переоформлення належного йому рухомого та нерухомого майна. Таким чином, існування арешту майна, накладеного державним виконавцем має чітко окреслені граничні строки з прийняття відповідної постанови про накладення арешту до завершення виконавчого провадження. У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467св22) зазначено, що «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном». Як було встановлено судом, арешт на земельну ділянку, належну [PERSON] було накладено згідно постанови Білоцерківського РВ ДВС ГТУЮ від 27.07.2016 року, в межах ВП № 51795851 з виконання виконавчого листа за № 2/357/1463/16, виданого 28.04.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Згідно повідомлення про завершення процесу приєднання від 19.09.2025, 19.09.2025 завершено процес приєднання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до АТ «ОТП Банк». АТ «ОТП Банк» є офіційним правонаступником ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Відповідно до листа АТ «ОТП Банк» від 02.01.2025 за вих.№ 011-5-5/02-БТ, наявного у матеріалах спадкової справи, станом на 02.01.2025 клієнт [PERSON] не має діючих рахунків, відсутні боргові зобов`язання за кредитними договорами. Наведені обставини свідчать, про відсутність правових підстав у відділу ДВС зберігати накладений ним арешт на майно, окрім того, існування арешту майна порушує саму мету застосування відповідної процедури. Так, наразі, механізм забезпечення виконання рішення існує, проте провадження в рамках якого його було застосовано, відсутнє. На підставі викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволенню. На підставі ухвали судді від 26.09.2025 позивачів було звільнено від сплати судового збору. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що арешт майна боржника, щодо зняття якого подано позов, було накладено в інтересах відповідача АТ «ОТП Банк», як стягувача, правомірно, і нині він знятий рішенням суду не через його незаконність, а у зв`язку із невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном через наявність протягом тривалого часу арешту без об`єктивної та передбачуваної можливості поновлення виконавчого провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача АТ «ОТП Банк» судових витрат у справі і вважає за можливе судовий збір віднести за рахунок держави. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved