Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У серпні 2025 року позивач ПрАТ «СК «Уніка» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] суму виплаченого страхового відшкодування, в розмірі 167451,25 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначають, що 29 січня 2024 року між ПрАТ «СК «Уніка» та [PERSON] укладений договір добровільного страхування транспортного засобу ВМW, державний номерний знак [NUMBER] . 01 квітня 2024 року в місті Києві за участі автомобіля «ВМW», державний номерний знак [NUMBER] та автомобіля «Hyunddai», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода. Під час якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 07 травня 2024 року [PERSON] визнано винним в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 01 квітня 2024 року. На замовлення ПрАТ «СК «Уніка» складено звіт про оцінку вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу «ВМW», державний номерний знак [NUMBER] вартість якого становить 375897,00 грн. На підставі заяви потерпілого позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 327451,25 грн . На дату ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована АТ «СК «АРКС», яке здійснило виплату страхового платежу в межах ліміту відповідальності 160000,00 грн на рахунок ПрАТ «СК «Уніка». Позивач зазначає, що невідшкодованим залишилося виплачене страхове відшкодування в сумі 167451,25 грн., яке підлягає стягненню із відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Рух справи На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 серпня 2025 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 серпня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження. Справу призначено до розгляду на 08 жовтня 2025 року. Відповідач [PERSON] позовну заявуз додатками отримав 08 жовтня 2025 року. Розгляд справи відкладено на 03 листопада 2025 року. Через перебування головуючого судді у відпустці, розгляд справи відкладено на 14 листопада 2025 року. 14 листопада 2025 року представник відповідача - адвокат Бойко А.М подав заяву про ознайомлення із матеріалами справи. Розгляд справи відкладено до 14 січня 2026 року. 14 січня 2026 року сторони та їх представники в судове засідання не з`явились. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з`явились, відзив не надходив. 15 січня 2026 року до суду надійшла заява від представника відповідача про відкладення розгляд справи, долучено скріншот зі системи Helsi, який є нечитабельним про створення висновку про непрацездатність. Зважаючи, що справа перебуває на розгляді в суді з серпня 2025 року, в передбачений строк процесуальний строк відповідач відзив не подав, неодноразово до суду не з`явився. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів за відсутності належно сповіщеного відповідача. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 29 січня 2024 року між ПрАТ «СК «Уніка» та [PERSON] укладений договір добровільного страхування наземного транспорту КАСКО №027052/4056/0000160, за умовами якого застраховано майновий інтерес страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням [PERSON] транспортним засобом ВМW, державний номерний знак [NUMBER] . Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 07 травня 2024 року [PERSON] визнано винним в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 01 квітня 2024 року в місті Києві за участі автомобіля «ВМW», державний номерний знак [NUMBER] та автомобіля «Hyunddai», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. На замовлення ПрАТ «СК «Уніка» ПП «Д.С.К груп» складено звіт про оцінку №0136/04 від 30 квітня 2024 року вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу «ВМW», державний номерний знак [NUMBER] , згідно якого, вартість відновлюваного ремонту становить 375897,00 грн. На підставі заяви страхувальника про страховий випадок, ПрАТ «СК «Уніка» здійснено виплату страхового відшкодування відповідно страхового Акту 17959069089 в розмірі 327451,25 грн та перерахувало кошти на рахунок ТОВ «АВТ Баварія Київ». На дату ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyunddai», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована АТ «СК «АРКС», яке здійснила виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності 160000,00 грн на рахунок ПрАТ «СК «Уніка». Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Отже, вина відповідача [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Як вбачається з матеріалів справи, страхувальник звернувся до ПрАТ «СК«Уніка» зі заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування. Відповідно до Акту огляду транспортного засобу, звіту про оцінку від 30 квітня 2024 року, , рахунку офіційного дилера ТОВ «АВТ Баварія Київ» від 01 квітня 2024 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику внаслідок пошкодження автомобіля склала 327451,25 грн (а.с.12-14). Зі страхового акту № 17959069089 від 26 квітня 2024 року, розрахунку страхового відшкодування, платіжного доручення від 29 квітня 2024 року ПрАТ «СК «Уніка» здійснило страхову виплату ТОВ «АВТ Баварія Київ» в сумі 327451,25 грн. (а.с.7,8,9). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 3 ст. 30 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом статті 979 ЦК України і статті 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором. Приписи статті 29 та пункту 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачають, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом ТЗ з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленого законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). На підставі досліджених судом доказів суд дійшов висновку про доведеність ПрАТ «СК«Уніка» заявлених позовних вимог до [PERSON] , а саме щодо стягнення частини виплаченого страхового відшкодування в розмірі 167451,25 грн, що становить різницю між виплаченим страховим відшкодуванням по договору майнового страхування та виплаченим страховим відшкодуванням АТ «СК «АРКС». При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-четверта статті 137 ЦПК України). На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником надано: договір-доручення на правові (юридичні-консультативні) послуги №1ним від 01 листопада 2023 року, додаткову угоду №1 до договору доручення, додаток №3 до договору про надання правової допомоги від 02 листопада 2023 року, в якій визначено, що протягом 15 робочих днів, з моменту набрання рішенням законної сили, на рахунок бюро від ФОП [PERSON] мають бути зараховані грошові кошти в розмір 15000,00 грн за кожну справу.Врозділі 2 міститься перелік виконаних робіт ат наданих АБ «Білий» послуг, їх загальна тривалість та вартість. Також наданий Акт (звіт) прийому-передачі наданих послуг №1/35605 до договору про надання правової допомоги від 01 листопада 2023 року. Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно керуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Суд зауважує що, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Ні відповідач, ні його представник клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу не заявляли. Суд з урахуванням категорії справи, яка є не є складною, з урахуванням перебування справи на розгляді в суді, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, обсяг наданих позивачу адвокатом послуг, з урахуванням засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, приходить до переконання, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, тривалості судового розгляду, складності справи та необхідних процесуальних дій, які вчинені адвокатським об`єднанням позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved