Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 3800521 від 22.09.2023 у розмірі 12 747,00 грн., та понесені судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 22.09.2023 між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3800521. У Кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов, у тому числі щодо розміру кредиту, строку та умов користування коштами, сплати відсотків за користування кредитним коштами, тощо. ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідно до Договору факторингу № 2603 від 26.03.2024 ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» передало ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до відповідача [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав ні перед первісним кредитором, ні перед позивачем, у зв`язку чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою суду від 29.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заходи забезпечення позову та доказів не вживались. Інші процесуальні дії у справі не проводились. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась з невідомих причин, про дату та час судового засідання повідомлялась шляхом направлення рекомендованої кореспонденції. Відповідач про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подавала, заяви про слухання справи без його участі не надходило. Крім того, про час і місце слухання справи відповідач повідомлена належним чином, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. З урахуванням одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, доходить таких висновків. Судом встановлено, що 29.09.2023 між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» ТА [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 3800521 /а.с. 8-9/. Згідно з умовами договору відповідачу надано у розмірі 7000,00 грн., строком на 30 днів, дата повернення кредиту кредиту і сплати процентів 22.10.2023. Позичальник сплачує проценти за користування кредитом за й день користування кредитом 10,0000 %, з 2-го по 15-й день користування кредитом 1,4000 %, з 16-го по 30-й день користування кредитом 3,5000 %. ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» свої обов`язки виконало у повному обсязі, шляхом надання відповідачу можливості розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується копією касового чека від 22.09.2023 /а.с.11/. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1048 ЦК України , позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач умови договору не виконав у повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 12 747,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 700,000 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 5747,00 грн. Наявність заборгованості у зазначеному розмірі підтверджується розрахунком заборгованості /а.с.27/. 26.03.2024 ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» передало ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до відповідача [PERSON] , що підтверджується копіями Договору факторингу № 2603 від 26.03.2024, платіжної інструкції, витягу з реєстру договорів /а.с.16-21, 25, 26/. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» набуло право грошової вимоги до відповідача. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконав, позовні вимоги не спростував, суд вважає, що позовні вимоги» ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає про таке. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, що понесена позивачем, надано: копію договору про надання правової допомоги №251001-12Ш від 01.10.2025, що укладений між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та адвокатом Бачинським О. М., розділом 4 якого передбачено порядок здійснення розрахунків між сторонами. Відповідно до п. 4.2 договору у разі ухвалення судом рішення на користь клієнта (задоволення судом позовних вимог у повному обсязі), клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 7000 гривень. Окрім цього, було долучено орієнтовний розрахунок суми судових витрат у даній справі, ордер на надання правничої (правової) допомоги та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001477. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України». Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 ). У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved