Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

У серпні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс (далі ТОВ Діджи Фінанс) звернулось до суду з позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що 11 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством Банк Михайлівський (далі ПАТ Банк Михайлівський) та відповідачем укладено угоду № 200143345 щодо кредитування. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 13600 грн., з встановленим строком користування з 11 листопада 2014 року по 11 листопада 2019 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20 липня 2020 року ТОВ Діджи Фінанс набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ Банк Михайлівський, на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16 відповідно до якої позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ Банк Михайлівський, в тому числі і за Кредитним договором. Оскільки кредитний портфель придбано з електронного аукціону Національної електронної біржі, протокол №UA-EA-2020- 06-09-000032-b від 15 червня 2020 року то інформація про відступлення права вимоги міститься в публічному доступі на сайтах https://zakupivli.pro/auctions/ua-ea-2020-06-09-000032-b та https://torgi.fg.gov.ua/216108. Також, до позовної заяви надано витяг з реєстру. Банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 07 серпня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 39438,99 грн., з яких: 12781,55 грн. заборгованість за кредитом, 26657,44 грн. заборгованість за відсотками. Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, позивачем нараховані на суму боргу інфляційні втрати у розмірі 8623,90 грн. та 3 % річних 3546,26 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним у загальному розмірі 51609,15 грн., судовий збір та витрати на професійну правничу. Також, позивач просить поновити строк позовної давності для подання позову, оскільки у зв`язку з наявністю тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, а саме спору у справі № 910/11298/16, оригінали кредитних договорів за якими набуто право вимоги отримані лише на початку 2023 року. При цьому, просив врахувати дії карантинних обмежень, у зв`язку із поширенням корона вірусної хвороби (Covid 19) та введенням Указом Президента України воєнного стану. Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 25 серпня 2025 року матеріали вказаної цивільної справи передано на розгляд Покровському районному суду міста Кривого Рогу. Ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від відповідача на адресу суду надійшли письмові пояснення, у яких він зазначив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, 11 листопада 2014 року він підписав заяву (оферту) № 200143345, анкету із зазначенням анкетних даних № 877780 з ПАТ Банк Михайлівський. 11 листопада 2014 року він підписав анкету № 877780, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту в рамках карткового продукту Прибуткова картка+кредитна (не іменна)/зарпалатна він не підписував, підпис викликає у нього сумнів. У подальшому, ПАТ Банк Михайлівський та ТОВ Діджи Фінанс укладеного договір про відступлення прав вимоги, при цьому ТОВ Діджи Фінанс не сплатило ПАТ Банк Михайлівський грошові кошти (ціну відступлення) як це передбачено умовами договору, що підтверджується копією платіжної інструкції № 25 від 09 липня 2020 року. Згідно з випискою по особовим рахункам ПАТ Банк Михайлівський за період з 23 травня 2016 року по 27 липня 2020 року, яка сформована 16 травня 2025 року відображено рух коштів по рахунку відповідача, при цьому цей рахунок не містить підпису керівника та бухгалтера, який їх склав. Наданий розрахунок заборгованості ТОВ Діджи Фінанс є не зрозумілим для відповідача, оскільки не зрозуміло яким чином розрахунок відноситься до нього, оскільки він тільки 11 листопада 2014 року уклав заяву № 200143345 від 11 листопада 2014 року, а сам розрахунок відноситься і датований 28 вересня 2014 року, його рахунок № [NUMBER] , що відкритий у ПАТ Банк Михайлівський , у той час як позивач посилається на рахунок № [NUMBER] , що є фальсифікацією та введення суд в оману. Предметом укладеного між ПАТ Банк Михайлівський та відповідачем договору є надання та використання платіжної картки із встановлення кредитного ліміту 3000 грн. У заяві/оферті зазначено, що кредитний ліміт становить 3000 грн., дата відкриття рахунку 11 листопада 2014 року, максимальна ставка 58,8 %, строк дії кредитного договору не вказано, саме тому він закінчується зі строком визначеним на картці 1 рік. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру заборгованості позивач надав виписку по особовому рахунку [PERSON] за період з 23 травня 2016 року по 27 липня 2020 року, яка не охоплює період з дати укладення кредитного договору 11 листопада 2014 року, а тому неможливо встановити, яку суму кредитного ліміту він використав, який розмір відсотків було нараховано та за який період, що позбавляє суд можливості перевірити факт наявності у відповідача заборгованості та правильності її нарахування, у тому числі і у частині стягнення на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних. Також, згідно з довідкою про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту Прибуткова картка+кредитна (не іменна)/зарпалатна строк кредиту складав 12 місяців, тобто відповідач зобов`язаний повернути кредитні кошти до 11 листопада 2015 року, отже трирічний строк позовної давності тривав до 11 листопада 2018 року, а з позовом позивач звернувся лише у серпні 2025 року та просить поновити строк давності.З посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19 та Закон України Про внесення змін до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України вважає, що законні підстави для поновлення строку позовної давності відсутні. Враховуючи викладене, просить не поновлювати ТОВ Діджи Фінанс строк позовної давності для подання позову до [PERSON] та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 листопада 2014 року відповідачем підписано заяву (оферту) № 200143345 у ПАТ Банк Михайлівський про надання та використання платіжної картки, із рахунком № [NUMBER] та кредитним лімітом 3000 грн., при цьому встановлений розмір за рішенням банку може бути змінений, про що клієнт буде повідомлений шляхом направлення SMS-повідомлення або у порядку, передбаченому умовами по картках. Максимальна ставка по ліміту 58 8 % річних, реальна процентна ставка по кредиту (у процентному виразі із розрахунку, що кошти будуть використовуватись у повному обсязі максимального кредитного ліміту протягом усього строку його дії) 89,56 %, абсолютне подорожчання кредиту) у грошовому виразі із розрахунку, що кошти будуть використовуватись у повному обсязі максимального кредитного ліміту протягом всього строку його можливої дії 24568,53 грн. Згідно довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту у рамках карткового продукту Прибуткова картка+кредитка (не іменна) визначені загальні умови надання кредиту в рамках карткового продукту: мета кредиту на споживчі потреби, сума кредиту (розмір кредитного ліміту) до 50 000 грн., строк кредиту 12 місяців, форма кредитування відновлювальна кредитна лінія, тип процентної ставки фіксована, дострокове повернення кредиту можливе шляхом внесення повної суми заборгованості, порядок погашення кредиту погашення кредиту здійснюється шляхом внесення коштів на рахунок; орієнтовну сукупну вартість кредиту в рамках карткового продукту: строк 5 років, обсяг щомісячного платежу мінімальний платіж 3 % від фактичного використаного кредиту в розрахунковому періоді на розрахункову дату, а також комісійні винагороди та плати, додаткові нарахування за договором згідно Тарифів банку, але не менше 50 грн. та не більше суми існуючої заборгованості за договором, комісійна винагорода за зняття готівки (за рахунок кредиту) за допомогою платіжної картки 4,9 % мін. 25 грн., процентна ставка 58,8 % річних нараховується на залишок заборгованості по кредиту, пільговий період користування кредитними коштами та операціями до 90 днів, орієнтовна сукупна вартість кредиту 24568,53 грн., орієнтовна сукупна вартість кредиту 89,56 % тощо. Цього ж дня, відповідач підписав анкету № 877780, у якій вказано його анкетні дані, контактну інформацію, адресу реєстрації та фактичного проживання, інформацію про доходи тощо (т.1 а.с.46). Також, 11 листопада 2014 року між страховиком ТОВ Страхова компанія М-Лайф та страхувальником [PERSON] укладено договір добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ Банк Михайлівський № NSK 200143345 (т.1 а.с.49). Згідно розписки про отримання платіжної картки та/або пін-коду, відповідач отримав платіжну картку № 5244870121432364 та пін-код (т.1 а.к.50). 20 липня 2020 року між ПАТ Банк Михайлівський та ТОВ Діджи Фінанс за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15 червня 2020 року, укладено договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, за яким банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув право вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених в Додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором (т.1 а.с.20-23). Згідно платіжної інструкції № 25 від 09 липня 2020 року ТОВ Діджи Фінанс сплачено ПАТ Банк Михайлівський грошові кошти згідно протоколу № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15 червня 2020 року (т.1 а.с.24). Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року в справі № 910/11298/16 апеляційну скаргу ТОВ Діджи Фінанс на рішення Господарського суду міста Києва від 04 березня 2021 року у справі № 910/11298/задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 04 березня 2021 року у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ Діджи Фінанс у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, а саме: зобов`язно ТОВ ФК Плеяда передати ТОВ Діджи Фінанс документи, отримані ним від ПАТ Банк Михайлівський згідно з договором факторингу від 19 травня.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ ФК Плеяда будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, реєстрах прав вимог від 19 травня 2016 року № 1 та від 20 травня 2016 року № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20 травня 2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20 травня 2016 року № 1, укладений між ТОВ ФК Плеяда та ТОВ ФК Фагор. Зобов`язано ТОВ ФК Фагор передати ТОВ Діджи Фінанс документи, отримані ним від ПАТ Банк Михайлівський згідно договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20 травня 2016 року № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ ФК Фагор будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, реєстрах прав вимог до нього від 19 травня 2016 року № 1 та від 20 травня 2016 року № 2, актах прийому-передачі від травня 2016 року до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20 травня 2016 року № 1 та додатках до нього (т.1 а.с.25-40). Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. від 29 грудня 2022 року виконавче провадження № 66483131, відкрите на підставі Наказу № 910/11298/16 від 12 липня 2021 року Господарського суду міста Києва про зобов язання ТОВ ФК Плеяда передати ТОВ Діджи Фінанс документи, отримані від ПАТ Банк Михайлівський згідно договору факторингу № 1905 від 19 травня 2016 року та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2 закінчено у зв`язку із виконанням, на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України Про виконавче провадження (т.1 а.с.41-42). Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. від 17 січня 2023 року виконавче провадження № 66491947, відкрите на підставі Наказу № 910/11298/16 від 12 липня 2021 року Господарського суду міста Києва про зобов язання ТОВ ФК Фагор передати ТОВ Діджи Фінанс документи, отримані від ПАТ Банк Михайлівський згідно договору факторингу № 1905 від 19 травня 2016 року та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2 закінчено у зв`язку із виконанням, на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України Про виконавче провадження (т.1 а.с.43). Згідно реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, що є Додатком № 1 до договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, ПАТ Банк Михайлівськийвідступлено ТОВ Діджи Фінанс право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 200143345 від 11 листопада 2014 року у загальному розмірі 39438,99 грн., з яких: 12781,55 грн. розмір заборгованості за основним зобов`язанням, 26657,44 грн. розмір заборгованості за нарахованими відсотками 15436,57 грн. (т.2 а.с.113-116). Положеннями частини 1 статті 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом норм ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування,послуги зв`язку,медичне,готельне,банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, та не спростовано відповідачем, він власноручним підписом підтвердив повне ознайомлення з інформацією про отримані кредитні послуги, які містять основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; порядок повернення кредиту; розмір відсотків та порядок повернення кредиту; розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені всі істотні умови, відповідач з ними погодився, що не було ним спростовано жодними доказами, при цьому за розірваннм договору, або оспоренням його положень з моменту підписання - 11.11.2014 року, не звертався. Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.516 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Суд також вважає доведеними належними та допустимим доказами обставини переходу права грошової вимоги від ПАТ Банк Михайлівський до ТОВ Діджи Фінанс за кредитним договором № 200143345 від 11 листопада 2014 року до відповідача і вказані обставини також не спростовані відповідачем жодними доказами. Вирішуючи питання щодо поновлення позивачу строку позовної давності на звернення до суду, суд зазначає наступне. За нормами ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. К встановлено судом, підписавши довідку про умови кредитування, відповідач погодився, що загальний строк кредитування за наданою йому карткою складає 5 років, при цьому посилання відповідача на термін дії картки 1 рік суд відхиляє, оскільки вказаний показник не змінює домовленості сторін щодо загального строку кредитування. Таким чином, кредитний договір укладено 11.11.2014 року строком на 5 років, тобто строк кредитування завершився 11.11.2019 року, а отже трирічний строк позовної давності для звернення позивача до суду мав сплинути 11.11.2022 року. Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність, відповідно до частини першої статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Так, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. З висновку, що даний у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21, вбачається, що у пункті 12 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Указом Президента України №87/2020 від 13 березня 2020 року "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України Від 13 березня 2020 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV -2". Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. В подальшому пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України доповнено згідно із Законом України №2120-ІХ від 15 березня 2022 року редакцією Закону України №3450-ІХ від 08 листопада 2022 року таким текстом: "У період дії воєнного стану в Україні, веденного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану". Законом України Про внесення зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності№ 4434-IX від 14 травня 2025 року, який набрав чинності 04 вересня 2025 року, пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено. При цьому, позивач звернувся до суду із вказаним позовом 22 серпня 2025 року, тобто під час законодавчого зупинення позовної давності, а тому позовну давність позивачем пропущено не було, оскільки 11.11.2022 року вже діяла норма закону, яка продовжувала позовну давність на час дії карантину, а також діяла норма, яка зупиняла перебіг позовної давності на період дії воєнного стану і до 04 вересня 2025 року. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 51609,15 грн., з яких: 12781,55 грн. заборгованість за кредитом, 26657,44 грн. заборгованість за відсотками, інфляційні витрати 8623,90 грн., 3% річних 3546,26 грн. Оцінюючи обґрунтованість та доведеність належними доказами заявлених вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом в сумі 26657,44 грн., суд зазначає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності нарахування заборгованості за відсотками саме у заявленому розмірі. Оцінюючи як доказ додану позивачем виписку по рахункам, суд не може прийняти її до уваги, оскільки вказаний документ не містить жодного розрахунку заборгованості за відсотками з моменту укладення договору, а також не містить з інформації щодо розміру застосованої відсоткової ставки, складових частин суми заборгованості за відсотками, а також періоду нарахування відсотків, а отже суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування відсотків, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо вимог позову про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, суд також вважає їх не доведеними жодними належними та допустимим доказами, оскільки доданий позивачем розрахунок складений за іншим кредитним договором № 20011423 від 8.09.2014 року, який укладений з [PERSON] (а.с.51-52), в той час як предметом спору у дані справі є заборгованість за іншим договором № 200143345 від 11.11.2014 року, укладеного з [PERSON] . Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ним не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказаний висновок узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду України від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 12781,55 грн., що становить заборгованість за тілом кредиту. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17. З огляду на вищевикладене, судом надано достатню оцінку фактичним обставинам, що входять до предмета доказування у даній справі з метою виключення сумнівів, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вказаних вимог закону позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 26 від 15 лютого 2024 року, укладеного з АБ Анастасії Міньковської; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Міньковською А., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ Діджи Фінанс щодо стягнення кредитної заборгованості, а також акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 14 серпня 2025 року, з яких вбачається, що АБ Анастасії Міньковської було надано ТОВ Діджи Фінанс послуги: підготовка позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості 7000 грн. (т.1 а.с.14-19, 53). Вивчивши вказані докази, враховуючи, що відповідачем до суду не подавалось відповідного клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу та не доведено неспівмірність таких витрат, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 7000 грн. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 599,93 грн., виходячи з розрахунку (12781,55 грн. * 2422,40 грн. / 51609,15 грн.), а всього судові витрати на загальну суму 7599,93 грн. (7000 грн. + 599,93 грн.). У відповідності до ст.ст.207, 526, 530, 549, 551, 626, 628, 638, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial