Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

20 серпня 2025 року позивач через представника, адвоката Сегеду Ю. А., звернувся до суду з цим позовом, отриманим головуючим суддею 27 серпня 2025 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, [PERSON] з 2011 року перебував у тимчасових фактичних шлюбних відносинах з громадянкою України [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] народила дитину - [PERSON] . За власним рішенням матері дитини зареєстровано з указівкою батька дитини зі слів матері на підставі ст. 135 СК України. [PERSON] з дитиною є внутрішньо переміщеними особами. З часом [PERSON] та [PERSON] почали мешкати разом постійно однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 01 жовтня 2021 року була придбана однокімнатна квартира за адресою [ADDRESS] . Покупцем була [PERSON] . З цього часу позивач, дитина та мати дитини постійно мешкали за вказаною адресою, як родина, вели спільне господарство та разом піклувалися про спільну дитину. За цією адресою [PERSON] з дитиною були зареєстровані як внутрішньо переміщені особи. [INFO] [PERSON] померла. Позивач указує, що весь час не мав підтвердження, що він є батьком дитини, хоча піклувався про неї та її матір. З урахуванням того що позивач юридично не є батьком дитини, опіку над дитиною взяла її бабуся - [PERSON] , яка є матір`ю померлої матері дитини. Після смерті [PERSON] позивач з донькою здали аналізи на встановлення батьківства за ДНК. За даними лабораторного дослідження ймовірність батьківства [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] , становить 99,9999958%. Постановленою судом ухвалою від 28 серпня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду у порядку загального позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання. 22 вересня 2025 року представником третьої особи-1 подано пояснення, у яких представник наголосив на тому, що третя особа-1 не є належною, оскільки зміни в актовий запис вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання запису. В підготовчому засіданні 27 жовтня 2025 року постановленими судом ухвалами залучено до участі у справу Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якості третьої особи-2 без заміни третьої особи-1, витребувано докази у справі. Докази отримано 10 грудня 2025 року. В підготовчому засіданні 24 листопада 2025 року долучено докази у справу, відкладено питання прийняття визнання позову відповідачем до ухвалення рішення у справі. Постановленими судом ухвалами від 23 грудня 2025 року долучено докази у справу, задоволено клопотання про допит неповнолітньої [PERSON] , відповідача [PERSON] , як свідка, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 23 грудня 2025 року допитано [PERSON] , [PERSON] . Позивач, її представник підтримали позов у засіданні 23 грудня 2025 року. В наступному, в судове засідання не з`явилися. Їх неявка, з огляду на позицію у справі, надання доказів, не перешкоджає розгляду справи. Відповідач подала заяву про визнання позову, в якому просила справу розглянути у її відсутність. Представник третьої особи-1 в судове засідання не з`явився, подав заяви про розгляд справи у відсутність представника. Представник третьої особи-2 в судове засідання не з`явився, про підстави неявки не повідомив, клопотань, пояснень не надавав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить, в тому числі, надання доказів на виконання ухвали суду. Його неявка не перешкоджає розгляду справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши доводи позову, відзиву надані сторонами доказами у їх сукупності, заслухавши свідків, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом установлено, що [INFO] у м. Димитров народилася [PERSON] , батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] , про що 12 лютого 1979 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , копію якого надано суду /а.с.63/. [INFO] у м. Дніпропетровську народилася [PERSON] , батьками якої, згідно з наданою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 червня 2011 року /а.с.13/, вказано [PERSON] та [PERSON] . З отриманої судом копії актового запису про народження № 759 від 17 червня 2011 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , народилася у матері - [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Димитров, громадянки України, проживаючої: [ADDRESS] . Батьком на підставі заяви матері дитини № 73 від 17 червня 2011 року в порядку ст. 135 СК України, вказано [PERSON] . Згідно з копії паспорта громадянина України відповідача, [PERSON] , [INFO] , вбачається, що її місце реєстрації з 09 грудня 1971 року є: [ADDRESS] /а.с.10-11/. За довідкою від 21 серпня 2024 року № 1226-7002095308 про взяття на облік ВПО відповідач зареєстрована: [ADDRESS] , фактично проживає: [ADDRESS] /а.с.12/. З 22 червня 2022 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає, як ВПО, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1226-5001778661 /а.с.14/. З копії паспорта [PERSON] , [INFO] , вбачається, що 01 жовтня 1994 року зареєстровано шлюб позивача з [PERSON] , з 14 лютого 1997 року позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 30 жовтня 2014 року місце проживання позивача зареєстроване за адресою: [ADDRESS] /а.с.8-9/. Також судом, з урахуванням положень ч. 2 ст. 13 ЦПК України, яка дозволяє суду самостійно збирати докази з метою захисту прав неповнолітніх осіб досліджено дані Єдиного державного реєстру судових рішень та встановлено, що: - рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2012 року у справі № 419/2400/12 шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 01 жовтня 1994 року Відділом ЗАГСУ Індустріального району м. Дніпропетровська розірвано. У справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 01 жовтня 1994 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін; - постановою судді Новомосковського міськрайонного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 183/4870/20 провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 173 КУпАП закрите у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. У вказаній постанові адреса фактичного проживання [PERSON] , [INFO] , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , вказана - [ADDRESS] ; - постановою судді Новомосковського міськрайонного суду від 03 травня 2022 року у справі № 183/3057/21 закрито справу про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. У вказаній постанові адреса фактичного проживання [PERSON] , [INFO] , громадянина України, працюючого водієм в АТП м. Новомосковська, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , вказана - [ADDRESS] (https://reyestr.court.gov.ua/Review/104304896). Відповідно до наданої копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 18 липня 2025 року, [INFO] у віці 46 років померла [PERSON] , уродженка м. Димитров Донецької області /а.с.15/. Наказом Служби у справах дітей Піщанської сільської ради № 15 від 03 листопада 2025 року дозволено тимчасове влаштування неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , в родину бабусі - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , терміном з 03 листопада 2025 року по 03 лютого 2026 року, до вирішення питання щодо подальшого влаштування дитини /а.с.49/. Також допитана в судовому засіданні, як свідок [PERSON] показала, що [PERSON] є її онукою, а [PERSON] - донькою. До народження [PERSON] її донька разом з позивачем зустрічалися, про що їй казала донька. Також позивач з донькою приїздили до неї у Мирноград у гості у 2010 році. У 2010-2011 роках позивач з донькою проживали в с. Новоселівка Дніпропетровської області. Також показала, що була присутня під час виписки [PERSON] з дитиною з пологового будинку разом з [PERSON] , вона першою взяла дитину на руки. Щодо відсутності запису про позивача, як про батька, то на цьому рішенні наголосила її донька. Увесь час позивач визнавав [PERSON] донькою, піклувався про неї, не відносився по іншому та не було необхідності у визнанні батьківства через те, що мати завжди була поруч. Допитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] показала, що з народження знає [PERSON] , як батька, живе з ним. Вона виросла з ним та матір`ю - [PERSON] в одному будинку, їздила з батьками відпочивати на море. Позивач та матір утримували її, навчали та виховували. [PERSON] вона завжди називала татом. На запитання до матері, чому в неї інше прізвище, та сказала, що так потрібно, а на запитання, чому батьки не у шлюбі, мати їй повідомила, що це формальність. Після смерті матері вона живе то з батьком, то з бабусею. Також, досліджені фотознімки, долучені позивачем містять зображення [PERSON] та [PERSON] разом, [PERSON] з дитиною - [PERSON] , разом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у різному віці, про що показали при дослідженні вказаних фотознімків [PERSON] та [PERSON] 01 серпня 2025 року ТОВ «ДНК Експерт» складено висновок про біологічне батьківство № MGU2347 № HID25-02440/С1F1, згідно з яким батьківство донора зразка маркованого « [PERSON] » щодо донора зразка маркованого « [PERSON] » не може бути виключено. Біологічне батьківство донора зразка « [PERSON] » щодо донора зразка маркованого « [PERSON] »… ймовірність батьківства в цьому випадку 99,9999958%. Вказано, що ТОВ ГенКод Діагностикне несе ніякої відповідальності за походження та/або транспортування зразків до того моменту, як вони надійшли в лабораторію. Зразки ДНК не були взяті відповідно до встановленої процедури для надання результатів ДНК аналізу до судових інстанцій, у зв`язку з цим результати проведених аналізів можуть не мати сили при судовому розгляді /а.с.16/. Оцінюючи вказаний документ, як доказ суд ураховує його, як письмовий доказ та виходить з того, що: позивачем надано, а судом у судовому засіданні досліджено відеозапис з зображенням дитини, яка спочатку знімає своє обличчя та переводить камеру на [PERSON] який сидить поруч з працівником медичної установи у процедурі відібрання біологічних зразків; показаннями неповнолітнього свідка [PERSON] , яка показала, що була поруч зі своїм батьком - [PERSON] при відібранні та пакуванні працівниками медичної установи у спеціальні упаковки біологічних зразків з рота ватними паличками у неї та у позивача, вона з батьком заповнювали анкету, надавали ідентифікуючі документи; рахунку фактури від 21 липня 2025 року за збір матеріалу для ДНК тесту, платіжної інструкції на підтвердження оплати генетичного дослідження зразків /а.с.77, 78/. Вирішуючи позов, суд ураховує таке. Згідно з ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно з ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (ч. 4 ст. 128 СК України). Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Постанова) визначено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді спору щодо визнання батьківства, суд має виходити зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Пунктом 5 Постанови роз`яснено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року (ратифіковано Постановою ВР № 789 XII від 27 лютого 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Факт батьківства позивача, як батька, стосовно дитини визнається відповідачем, яка є бабусею дитини, про що нею подано відповідну заяву та надано показання, як свідка, а також самою дитиною, яка є неповнолітньою та при наданні показань, як свідок, відповідаючи на звичайні, складні та перевірочні запитання суду виявила щирість, відсутність заплутаності у відповідях, розуміння запитань, логічну структурованість відповідей. При цьому, звертаючи увагу на ненадання суду доказів зміни імені [PERSON] на [PERSON] , у суду не викликає сумнівів й те, що [PERSON] дійсно є бабусею [PERSON] з огляду на покази її та дитини, дані щодо зареєстрованого місця проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дату та місце народження [PERSON] . Також суд ураховує взаємозв`язок доказів у виді фотографій родини [PERSON] , показів свідків, підтверджену свідком присутність [PERSON] при виписці [PERSON] з пологового відділення з [PERSON] та проживання позивача з [PERSON] у строк, що є більшим за 9 місяців до народження [PERSON] , вказані [PERSON] у 2020 та 2022 роках при судових розглядах місця фактичного проживання, які співпадають з місцями проживання, як внутрішньо переміщених осіб, [PERSON] за життя, [PERSON] та [PERSON] , ідентичність імені та по батькові позивача з іменем та по батькові особи, вписаної за вказівкою матері у актовий запис про народження дитини. Крім того, суд звертає увагу також і на сукупність доказів у виді показів свідків, письмового доказу - висновку про біологічне батьківство, в якому вказано про співпадіння з вірогідністю більше 99 % біологічних зразків двох осіб чоловічої та жіночої статі, докази оплати вартості висновку, відеозапису присутності позивача та [PERSON] при відібранні зразків. При цьому суд оцінює й інтереси дитини, яка у відповідях вказала, що після смерті матері живе з бабусею, наказ Служби у справах дітей Піщанської сільської ради про тимчасове влаштування дитини до бабусі, вік дитини (14 років), вік бабусі (85 років), зміну місця проживання та навчання дитини, пов`язану зі зміною місця поживання після смерті матері показання дитини, яка вказала на те, що увесь свій час проживала з позивачем. Відтак, приділяючи увагу першочерговим інтересам дитини суд ураховує, що задоволення позову в цьому випадку відповідає праву дитини на родину, а тому вважає за можливе задовольнити позов, як такий, що підтверджений належними доказами, що у своїй сукупності свідчать про доведення факту батьківства позивача до дитини. При вирішенні питання щодо прийняття визнання позову відповідачем, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. З урахуванням досліджених судом обставин справи та враховуючи той факт, що відповідачем будь-яких доказів на предмет спростування вказаних позивачем у позовній заяві обставин суду не надано, судом самостійно, в тому числі й при допиті дитини не встановлено, відповідач надала заяву про визнання нею позовних вимог у повному обсязі, а також з огляду на існуючу необхідність забезпечення законних прав та інтересів, у тому числі й позивача щодо права батька, дитини на родину та догляд, відсутність доказів та сумнівів щодо можливого порушення визнанням позову прав, свобод чи інтересів інших осіб, суперечності такого визнання закону, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині визнання батьківства, а тому вони підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила) підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4 Розділу ІІ Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Таким чином, ураховуючи задоволення судом позову в частині визнання позивача батьком дитини, суд вважає за необхідне також задовольнити позовні вимоги й в частині внесення змін в актовий запис про народження дитини та внести відповідні зміни. На підставі викладеного,

Outcome: approved