Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

У грудні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просив розірвати укладений між ними шлюб, який був зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області від 06.08.2011 року, актовий запис № 877. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначив, що в них з відповідачкою розладилися стосунки, зникли взаєморозуміння та взаємоповага, кожен живе окремим життям та своїми інтересами, сім`я фактично припинила своє існування. Сторони вже тривалий час не ведуть сімейного життя, шлюбних стосунків не підтримують. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача. Також [PERSON] зазначив, що у шлюбі [INFO] у них із [PERSON] народилася донька [PERSON] . Спору щодо майна, набутого за час перебування у шлюбі, в сторін на час звернення до суду з даним позовом немає. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 22.12.2025 року позовну заяву було залишено без руху. 29.12.2025 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Ярошенко С.М. надійшла заява про усунення недоліків позову, в якій остання зазначила, що між сторонами немає спорів щодо визначення місця проживання дитини, щодо утримання доньки, а також щодо поділу спільного майна. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 02.01.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, згідно прохальної частини позову просив проводити розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що примирення між ними з відповідачем неможливе. Не заперечував проти винесення заочного рішення. 15.01.2026 року від представника позивача - адвоката Ярошенко С.М. надійшла до суду заява про розгляд справи без її участі та без участі [PERSON] . Позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, про місце та час слухання справи повідомлена належним чином. Зокрема, надісланий за місцем реєстрації відповідача рекомендований лист з копією ухвали про відкриття провадження у справі, копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів та повідомленням про розгляд справи, [PERSON] не був вручений, а поштове відправлення повернуто з відміткою «адресат відсутній». Отже, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про розгляд судом цивільної справи, учасником якої вона є. Право надати відзив на позовну заяву відповідач не реалізувала та не повідомила суд про причини неявки в судове засідання. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача, його представника та відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно із ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з?явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ураховуючи викладене, та те, що позивач та його представник не заперечували проти постановлення у справі заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 06.08.2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 877. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 813. В ході судового розгляду справи було встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують. Спорів щодо визначення місця проживання дитини чи поділу майна подружжя між сторонами немає. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. За вимогами статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Згідно з ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, суд, вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.133 ЦПК України). За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову на відповідача. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлена ставка судового збору для фізичної особи в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на час звернення до суду з позовом становило 1211,20 грн. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, позивач є учасником бойових дій та від сплати судового збору звільнений, судовий збір в розмірі 1211,2 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved