Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

У листопаді 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Мерцалов М.Ю. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20 000, 00 грн, заподіяної кримінальним правопорушенням, а також понесені судові витрати по справі, а саме, витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Позиція позивача В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2024 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Вироком суду від 18.10.2024 встановлено, що [INFO] близько о 13 годині 30 хвилин, [PERSON] , знаходився за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, садове товариство «Радуга», на зібранні мешканців садового товариства, де між ним та потерпілим [PERSON] , [INFO] , виникла словесна сварка на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. В ході сварки у [PERSON] раптово виник протиправний намір, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень останньому. Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, та бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, [PERSON] умисно наніс потерпілому [PERSON] один удар долонею правої руки по лівій половині обличчя, тим самим спричинив [PERSON] тілесні ушкодження. Своїми умисними протиправними діями [PERSON] заподіяв потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді гематоми скроневої ділянки та надбрівної дуги зліва, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень. Внаслідок скоєного відносно позивача кримінального правопорушення з боку відповідача, позивач пережив сильний емоційний стрес та душевні страждання, а спричинення тілесних ушкоджень мало негативні наслідки у його житті, що призвели до появи у нього негативних психосоматичних емоційних змін, таких, як переживання, тривога, нервозність, емоційна напруга, що порушило нормальний спосіб його життя, оскільки він вимушений додатково докладати зусилля для поновлення свого звичного життя, що і стало підставою для звернення до суду. Заяви, клопотання сторін; інші процесуальні дії у справі Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2025 року відкрито провадження по справі та справа призначена для розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Не погодившись з позовом, у порядку ст. 178 ЦПК України, відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить частково задовольнити позов, стягнувши з нього в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн, так як спричинені потерпілому легкі тілесні ушкодження у вигляді гематоми скроневої ділянки та надбрівної дуги зліва не могли погіршити стан здоров`я позивача та привести до порушення укладу його звичного життя. Крім того, представником позивача адвокатом Мерцаловим М.Ю. не підтверджені понесені позивачем судові витрати, у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги, такими, як договір про надання правничої допомоги, укладений між позивачем та адвокатом Мерцаловим М.Ю., докази щодо виконаних робіт та проведеної оплати таких послуг, а також є завищеними та необґрунтованими. У судове засідання позивач [PERSON] , представник позивача - адвокат Мерцалов М.Ю. не з`явились, відповідно до поданої заяви просили розгляд справи проводити без їх участі та позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , його представник адвокат Мелешко І.В. у судове засідання також не з`явились, відповідно до поданої заяви просили розгляд справи проводити без їх участі, просили позовні вимоги позивача задовольнити частково, посилаючись на підстави та доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Фактичні обставини, встановлені судом Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2024 року (кримінальна справа № 185/6345/24) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення вироку становить 680 (шістсот вісімдесят) грн, вирок набрав законної сили. Вироком суду від 18.10.2024 встановлено, що [INFO] близько о 13 годині 30 хвилин, [PERSON] , знаходився за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, садове товариство «Радуга», на зібрані мешканців садового товариства, де між ним та потерпілим [PERSON] , [INFO] , виникла словесна сварка на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. В ході сварки у [PERSON] раптово виник протиправний намір, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень останньому. Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, та бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, [PERSON] умисно наніс потерпілому [PERSON] один удар долонею правої руки по лівій половині обличчя, тим самим спричинив [PERSON] тілесні ушкодження. Своїми умисними протиправними діями [PERSON] заподіяв потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді гематоми скроневої ділянки та надбрівної дуги зліва, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень. Крім інших доказів, вина відповідача підтверджується висновком експерта № 357-Д від 13 червня 2024 року, відповідно до якого згідно наданої медичної документації у [PERSON] виявлене тілесне ушкодження у вигляді гематоми скроневої ділянки та надбрівної дуги зліва, утворилося по ударному механізму від дії тупих твердих предметів (предмету), з місцем прикладання діючої сили в область лівої половини обличчя та за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень згідно п.2.3.2. б) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказ № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17 січня 1995 року. Враховуючи морфологічні ознаки виявленого тілесного ушкодження, давність його утворення може відповідати даті та обставинам вказаним в постанові про призначення судово-медичної експертизи та в наданій медичні документації, тобто 18 травня 2024 року. На наданому відеозаписі проведення слідчого експерименту свідок [PERSON] на статисті показав механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] , тобто тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитись, як показує свідок при проведенні слідчого експерименту від 05 червня 2024 року за його участю. Тілесне ушкодження у вигляді гематоми скроневої ділянки та надбрівної дуги зліва, утворилося по ударному механізму від дії тупих твердих предметів (предмету), з місцем прикладання діючої сили в область лівої половини обличчя та такими предметами могли бути, як кулак так і долоня. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. У зв`язку з набранням законної сили обвинувального вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2024 року (кримінальна справа № 185/6345/24) відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд вважає доведеними обставини щодо спричинення ушкодження здоров`ю позивачу [PERSON] з боку [PERSON] , та наявності вини обвинуваченого. З позову вбачається, що внаслідок скоєного відносно позивача кримінального правопорушення з боку відповідача, позивач пережив сильний емоційний стрес та душевні страждання, а спричинення тілесних ушкоджень мало негативні наслідки у його житті та призвели до появи у нього негативних психосоматичних емоційних змін, що призвело до порушення нормального способу його життя, оскільки він вимушений додатково докладати зусилля для поновлення свого звичного життя. Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь та характер завданих тілесних ушкоджень позивачу, наявність вимушених змін у житті позивача, у зв`язку зі скоєним відносно позивача кримінального правопорушення, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн, що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через заподіяння кримінального правопорушення відносно нього. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як передбачено ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору, отже, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати по справі, а саме, судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зазначені положення застосовуються і до розгляду справ в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи. Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат. Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання. Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. До матеріалів справи представником позивача адвокатом Мерцаловим М.Ю. надана довідка та звіт про надання правової допомоги у розмірі 10 000,00 грн [PERSON] (по договору від 07.11.2024), а саме: укладення договору про надання правничої допомоги, правовий аналіз, юридичні консультації 1 000, 000 грн (1 година); підготовка, направлення до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, представництво інтересів у суді 9 000,00 грн (3 години), де також зазначено про отримання коштів від [PERSON] у розмірі 10 000,00 грн. Проте, представником позивача адвокатом Мерцаловим М.Ю., в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суду не надано таких доказів, як: договір про надання правничої допомоги, з підписами сторін; акт здачі-прийняття наданих послуг до зазначеного договору, з підписами сторін; квитанцій щодо проведеної оплати, з належним оформленням, тощо, що дає підстави для відмови у розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з недоведеністю.

Outcome: approved