Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , та на земельні ділянки площами 0,6411 га та 0,1223 га, розташовані на території Кутищенської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в нотаріальному порядку їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане нерухоме майно, оскільки відсутній (втрачено) правовстановлюючий документ (свідоцтво про право власності) на спадкове домоволодіння, а також у правовстановлюючому документі, що посвідчує право власності на спадкові земельні ділянки (Державний акт на право приватної власності на землю) наявна розбіжність стосовно імені спадкодавця [PERSON] (« [PERSON] » та « [PERSON] »). У зв`язку з цим також просила суд в мотивувальній частині рішення суду встановити факт приналежності спадкодавцю [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ІФ № 040555 від 25.03.2003 року. Окрім цього, позивачка просила суд витребувати у Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області належним чином засвідчену копію спадкової справи № 10/2023, заведену після смерті [PERSON] 15.12.2025 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ними відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов. Також вказаною ухвалою було зобов`язано Тлумацьку державну нотаріальну контору Івано-Франківської області надати суду належним чином посвідчену копію спадкової справи № 10/2023, у разі її відкриття, та витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи, зокрема щодо майна: [PERSON] , померлої [INFO] , останнє місце проживання якої було с. Кутище Івано-Франківського району Івано-Франківської області. 30.12.2025 року на адресу суду від Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області до суду надійшла копія спадкової справи № 10/2023. В підготовче судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, однак у позовній заяві просила розгляд справи провести у її відсутності. Представник відповідача Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести без його участі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести у його відсутності. У зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.11.2025 року та 16.01.2026 року за [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності № б/н від 19.09.2002 року, виданого виконавчим комітетом Кутищенської сільської ради (рішення № 61 від 10.09.2002 року), зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 1/6 частину домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] . Також вказане домоволодіння на праві приватної спільної чаткової власності належить [PERSON] (відповідач) (1/6 частина) та [PERSON] (позивачка) (4/6 частини) (а.с. 5-6, 80-80 зворот). Згідно з копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 06.04.2010 року, який зареєстрований в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва 19.12.2025 року, за адресою: [ADDRESS] розташовані житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які не є самовільним будівництвом (а.с. 18-19, 63-72). Також на ім`я [PERSON] 25.03.2003 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ІФ № 040555, згідно якого їй передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,763 га, розташовані на території Кутищенської сільської ради (Тлумацького) району Івано-Франківської області, в т.ч. земельну ділянку площею 0,6411 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер 2625685000:09:008:0012), та 0,1223 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер 2625685000:18:001:0303, що також підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с. 7-9). Відповідно до копії свідоцтва про народження позивачки її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). 30.03.1996 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 14). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 року), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивачка) прийняла спадщину за законом після смерті матері [PERSON] оскільки у шестимісячний термін звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 44). Відповідно до довідки Кутищенського старостинського округу Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 218 від 14.11.2025 року [PERSON] (мати позивачки) на день смерті проживала та була зареєстрована одна по [ADDRESS] (а.с. 10). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 10/2023, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (а.с. 43-57), з якої вбачається, що [PERSON] (позивачка) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом та за заповітом, які б бажали прийняти спадщину, та які б мали обов`язкову частку у спадщині немає. Однак позивачці [PERSON] (позивачка) в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що відсутній (втрачено) правовстановлюючий документ (свідоцтво про право власності) на спадкове домоволодіння, а також у правовстановлюючому документі, що посвідчує право власності на спадкові земельні ділянки (Державний акт на право приватної власності на землю) наявна розбіжність стосовно імені спадкодавця [PERSON] (« [PERSON] » та « [PERSON] »), підтверджується постановами Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області № 377/02-31 від 25.06.2024 року та № 633/02-31 від 06.11.2025 року (а.с. 3-4). Як вбачається з копії оголошення в газеті «Злагода» від лютого 2024 року Свідоцтво про право власності № б/н від 19.09.2002 року, видане виконавчим комітетом Кутищенської сільської ради (рішення № 61 від 10.09.2002 року) втрачено (а.с. 16-17). Зазначені обставини перешкоджають позивачці належним чином оформити спадщину на спадкове майно 1/6 частину домоволодіння та на земельні ділянки, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] в нотаріальному порядку. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Так, згідно п. 2 постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) зазначено, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах». У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 рокуу справі № 442/1904/20 (провадження № 61-7816св21) зазначено, що «під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі № 640/10329/16». У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 760/5425/17 (провадження № 61-18392св19) вказано, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.01.2022 року по справі № 165/2486/19 (провадження № 61-1355св21). З позовних вимог вбачається спір про право, а саме про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та на земельні ділянки, які належали спадкодавцю, а тому позивачка звернулась також з взаємопов`язаною вимогою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу в порядку позовного провадження, оскільки встановлення даного факту має для неї юридичне значення та надає їй право на спадкування за законом. Так з копії Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ІФ № 040555 від 25.03.2003 року, вбачається, що він посвідчує право приватної власності [PERSON] на земельні ділянки загальною площею 0,763 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Кутищенської сільської ради (Тлумацького) району Івано-Франківської області. Проте з Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 01.12.2025 року встановлено, що право власності на вищевказані земельні ділянки зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть спадкодавцем є [PERSON] . Відповідно до словника власних імен людей, імена « [PERSON] », «Пелагія» пов`язані між собою та є аналогом одного і того ж імені (а.с. 15). Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає встановленим факт приналежності спадкодавцю [PERSON] правовстановлюючого документу, де помилково вказано її ім`я, а саме Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ІФ № 040555 від 25.03.2003 року, оскільки встановлення даного факту має для позивачки юридичне значення та надасть їй можливість оформити спадщину у встановленому порядку. Отже на момент звернення до суду позивачка правомірно претендує на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та на земельні ділянки, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України та ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах зі збереженням її цільового призначення. Стаття 126 ЗК України передбачає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Отже [PERSON] (позивачка), будучи належним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , має право на оформлення спадщини з переоформленням права власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельні ділянки на своє ім`я. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України,обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачкою в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що сторонами по справі не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат, клопотань про відшкодування витрат до закінчення судових дебатів до суду не надходило, суд не може вийти за межі заявлених вимог, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується. На підставі ст.ст. 316-319, 368, 391, 392, 1216-1222, 1268 ЦК України (в редакції 2003 року), ст.ст. 81, 126, 131 ЗК України,

Outcome: approved