Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі - позивач, новий кредитор) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №2391806 (індивідуальна частина) від 15.11.2024 року ( надалі - кредитний договір). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач уклав кредитний договір з ТОВ « Фінансова компанія «Незалежні фінанси» (надалі - кредитор). Кредитор свої обов`язки виконав - надав кредит. Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання, визначені кредитним договором, не виконав, що є підставою для стягнення заборгованості в судовому порядку. При цьому, кредитор відступив право вимоги за кредитним договором позивачу. Також позивач просить стягнути судові витрати. 10 грудня 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання, призначене на 09 січня 2026 року, суд відклав на 21 січня 2026 року, оскільки відповідач потребував часу для позасудового вирішення суперечки щодо заборгованості за кредитним договором. Визнав, що кредитор надав йому кредитні кошти в сумі 5000,00 грн, однак не розуміє чому сума боргу така велика. Відзиву не подав. В судове засідання, призначене на 21 січня 2026 року, з`явився відповідач. Позивач повідомлений про дату час та місце судового засідання через електронний суд. В прохальній частині позовної заяви (п.4) міститься прохання про проведення розгляду справи за відсутності позивача. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 15 листопада 2024 року кредитор та відповідач на підставі заяви позичальника на отримання кредиту №2391806 від 15.11.2024 року уклали кредитний договір. Відповідно до умов якого кредитор зобов`язався надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісії та проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконання обов`язків найманого працівника ( п.1.1.). Сума кредиту - 5000,00 грн (п.1.2.). Строк кредитування - 345 днів з 15.11.2024 року ( п.1.3.). Повернення кредиту, комісії та процентів мало здійснюватися відповідно до графіку платежів, наведеному у додатку 1 до кредитного договору. Дата повернення кредиту - 26.10.2025 року ( п.1.4.). Комісія за надання кредиту ( одноразова винагорода, що сплачується позичальником за підготовку, організацію та надання кредиту) - 1250 грн ( п.1.5.1.). Комісія за обслуговування кредиту (винагорода за обслуговування кредиту протягом всього строку кредитування (білінг, сервісні повідомлення, актуалізація інформації в особистому кабінеті позичальника тощо), що нараховується кредитором та сплачується позичальником за кожним визначений графіком платежів розрахунковий період ( крім останнього) - 15400,00 грн (п.1.5.2.). Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використання карти [NUMBER] (п.2.1.). Позичальник зобов`язався сплачувати на користь кредитора штраф в розмірі 700,00 грн за кожен випадок порушення зобов`язань зі сплати платежів у визначенні графіком платежів, якщо порушення триватиме більше ніж 2 дні ( п.4.1.). Кредитний договір містить і інші умови, які є обов`язковими для такого типу договорів. В розділі 6 кредитного договору детально розписано порядок укладення кредитного договору та спосіб ідентифікації та верифікації позичальника. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути в передбачені договором строки кредит та сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі ( п.3.3.2.). На копії примірника кредитного договору містяться відмітки про його підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором 303186. В копії анкети-заяви на кредит № 2391806, яка створена 15.11.2024 року, відтворено процес оформлення та розгляду заяви про видачу кредиту з вказівкою на час кожної дії. Перед укладенням кредитного договору відповідач отримував паспорт споживчого кредиту, який містив детальну інформацію про умови кредитування, що підтверджується його копією електронним підписом позичальника 177693. Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав, 15 листопада 2024 року перерахував на картковий рахунок відповідача [NUMBER] кошти в сумі 5000,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №39194184 від 15.11.2024 року. Факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів в сумі 5000,00 грн. відповідач визнає. Кредитор здійснив облік нарахування та погашення по кредиту, що підтверджується копією відомості про щоденні нарахування та погашення. Відомість містить дані про нарахування кредиту, комісій за надання та обслуговування кредиту та штрафу. Згідно цієї відомості відповідач не здійснював погашень за кредитним договором. 27 серпня 2025 року кредитор та позивач уклали договір факторингу № 27082025, за яким новий кредитор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження кредитора за плату, а кредитор зобов`язався відступити новому кредитору права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників (п.1.1.). Перехід права вимоги до нового кредитора відбуватиметься в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги ( п.1.2.). В цей же день кредитор та новий кредитор підписали акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 27082025 від 27.08.2025 року та позивач сплатив суму фінансування, що підтверджується копією платіжної інструкції № 98 від 29.08.2025 року. Кредитор зобов`язався надати новому кредитору документацію ( в тому числі і платіжне доручення або інший документ, що підтверджує перерахування грошових коштів на рахунок з використанням картки, вказаної позичальником) по позичальниках, зазначених у реєстрі боржників протягом 30 календарних днів з моменту підписання акту прийому-передачі реєстру боржників (п.4.1., глосарій). Право вимоги за кредитним договором, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду у цій справі позивач набув 27.08.2025 року, що підтверджується копією витягу з реєстру боржників від 27.08.2025 року У копії витягу зазначено, що сума заборгованості за основним зобов`язанням становить 5000,00 грн, по комісії за надання кредиту - 1250,00 грн, по комісії за обслуговування кредиту - 12600,00 грн, за неустойкою ( штрафом) - 10000,00 грн, а загальна заборгованість становить 28850,00 грн. Копіями витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витягу з державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензій для здійснення діяльності з надання фінансових послуг від 31.01.2022 року та статуту підтверджується, що кредитор є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та має право на надання фінансових послуг ( крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Копіями свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 №624024 від 12.01.2010 року, свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК №183 від 27.12.2007 року, розпорядженням № 691 від 23 березня 2017 року та витягу із статуту підтверджується, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг ( крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) Згідно копій рішення Загальних зборів засновників від 26.06.2014 року, оформленого протоколом №41, та наказу №ФК125-к від 02.07.2014 року Генеральним директором позивача є [PERSON] . Відповідач з 09.05.2023 року є військовослужбовцем, призваним по мобілізації, що підтверджується копією військового квитка, виданого 07.12.1992 року. Суд залишив без розгляду клопотання про витребування доказів. При відкритті провадження у справі суд не вирішував питання про витребування доказів, оскільки в переліку документів, які позивач долучив до позовної заяви не було зазначено про клопотання про витребування доказів. Наявність клопотання про витребування доказів суд встановив лише під час дослідження доказів, після визнання відповідачем факту отримання від кредитора кредитних коштів в сумі 5000,00 грн, а тому в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України факт отримання кредитних коштів не підлягав доказування та, відповідно, потреба у витребуванні доказів відпала. Крім того, враховуючи умови кредитного договору щодо способу видачі кредиту та умови договору факторингу №27082025 щодо передачі новому кредитору документа, що підтверджує перерахування грошових коштів позичальнику, у позивача мали би бути необхідні документи щодо підтвердження перерахування коштів відповідачу, а тому клопотання про витребування доказів не відповідало критерію неможливості самостійного наданя доказів. Із встановлених обставин вбачається, що спір виник щодо заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі споживчого кредиту, що врегульовано статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) із врахуванням Закону України »Про споживче кредитування». Сторони підписали договір за допомогою електронних підписів, що відповідає положенням та абзацу другого частини другої статті 639 ЦК. Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України. Відповідач отримав кредит в строки та в розмірі, обумовленими в кредитному договорі. Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки не виконання зобов`язання передбачені статтями 525, 526, 530 , 610, 611 ЦК. У порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. В свою чергу, відповідач не надав доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань або/чи які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Водночас, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20 (провадження № № 61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК. Суд погоджується із розрахованою сумую заборгованості по тілу кредиту, оскільки відповідач не надав доказів щодо їх повного чи часткового погашення. Суд погоджується із розрахованою сумою комісії за надання кредиту, однак не погоджується, що позивач набув право на стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Як вже встановлено судом, комісія за надання кредиту становить 1250,00 грн. У паспорті споживчого кредиту зазначено, що до загальних витрат включено комісію, пов`язану з наданням кредиту в розмірі 1250,00 грн та 15400,00 грн за обслуговування кредитної заборгованості. Кредитор зазначив, які саме послуги по наданню та обслуговуванню кредиту мав надати. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право фінансових установ встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом ( ч. 6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»). Згідно послідовності дій при укладення кредитного договору кредитор вчиняв дії щодо підготовки та оброблення документів, а тому позивач має право на стягнення комісії з позичальника за надання кредиту. Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду по справі № 756/6038/20 від 12 квітня 2022 року. А тому вимоги в частині стягнення несплаченої комісії за видачу кредиту в розмірі 1250,00 грн є підставними. Суд вважає, що кредитор мав право запроваджувати комісію за білінг, сервісні повідомлення, актуалізація інформації в особистому кабінеті позичальника тощо, однак позивач не надав доказів їх практичної реалізації кредитором (реального надання зазначених послуг). Позивач не довів, що кредитор здійснював білінг, сервісні повідомлення, актуалізація інформації в особистому кабінеті позичальника тощо. В силу ст. 12 ЦПК України позивач не довів, що набув право на стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а тому в частині стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості слід відмовити. Суд не погоджується з аргументами позивача, що кредитор мав право нараховувати та стягувати неустойку та вважає, що вона не підлягає стягненню з відповідача з таких підстав. Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: " У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) ". Цим же законом розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 1, ст. 2 із наступними змінами) доповнити пунктом 6-1 такого змісту: "У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону". Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". В подальшому Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року пункт 6 Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" викладено в такій редакції: "У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". Цим же Законом п. 6-1 був виключений. Тобто, Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року змінено обов`язок кредитодавця щодо списання неустойки в залежності від дати укладення договору про споживчий кредит. Для договорів, укладених після 24.01.2024 року, списання неустойки не передбачено. Водночас п. 18 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у зв`язку з прийняттям Законом № 3498-IX від 22.11.2023 змін не зазнав. Обов`язок кредитодавця списати неустойку у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування і надалі не залежить від дати укладення кредитного договору. Питання пріоритетності норм ЦК України Велика Палата Верховного Суду детально обґрунтувала у справі № 334/3161/17 ( п. 14-19 постанови від 22 червня 2021 року). А тому суд вважає, що до неустойки за кредитним договором, датою укладення якого є 15.11.2024 року, застосуванню підлягає п. 18 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України. Окрім того, відповідач з 09.05.2023 року є військовослужбовцем ЗСУ за призовом під час мобілізації про що кредитор знав, що підтверджується інформацією, яка міститься в анкеті-заяві на кредит №2391806 від 15.11.2024 року і заяві на отримання кредиту №2391806 та повинен був знати, що відповідно до п.15 ст. 14 Закону України »Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особам з таким статусом не мають нараховуватися штрафні санкції і пеня за невиконання зобов`язань, та, відповідно, не має підстав для їх стягнення. Отже, неустойка (штраф) в розмірі 10000,00 грн не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки взагалі не було правових підстав для її нарахування. Суд виснує, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 6250,00 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом в розмірі 5000,00 грн та комісії за надання кредиту в розмірі 1250,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 3028,00 грн. судового збору. Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 6250,00 грн, що становить 21,66 % (6250 х 100 %/28850,00), а тому судовий збір у пропорційному розмірі 655,86 грн потрібно покласти на відповідача.

Outcome: partial