Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

І. Описова частина Стислий виклад позиції позивача та відповідача До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 03.11.2025 надійшла позовна заява в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 25 370,00 грн за договором позики №8385379 від 10.06.2025. Свій позов ТОВ «Фінпром Маркет» обґрунтовує тим, що 10.06.2025 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та Фідальго [PERSON] укладено договір позики №8385379 (далі Договір позики), за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000 грн 00 коп. зі строком позики 360 днів та сплатою процентів у розмірі 0,95 % на день (базова процентна ставка/фіксована). Договір позики підписано електронним підписом позичальника, який відтворено шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого позичальнику на вказану ним електронну адресу у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі «Реквізити» договору. Позикодавець виконав свої зобов`язання за Договором позики № 8385379 від 10.06.2025 та перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000 грн 00 коп. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача через платіжну установу, що підтверджується електронною платіжною інструкцією від 10.06.2025. Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання щодо повернення основної суми боргу за договором позики та заборгованості за процентами, внаслідок чого склався борг у розмірі 25 370 грн 00 коп. 16.10.2025 ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу №16/10/25 від 16.10.2025, за умовами якого позивач набув право вимоги грошових вимог до фізичних осіб-боржників, зокрема за Договором позики № 8385379 від 10.06.2025. Підписані сторонами акти прийому-передачі та реєстри заборгованостей підтверджують факт переходу прав вимоги від клієнта до позивача/фактора та є невід`ємними частинами цього договору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечує проти постановлення заочного рішення в даній справі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена вчасно та належним чином. Надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги визнає частково, вважає, що відсотки завищені, а комісія нарахована неправомірно. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.11.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи, що відповідач у встановлений судом строк відзиву до суду на позов не подала, про причини неподання суду відзиву не повідомила, зустрічного позову не пред`явила, з огляду на положення ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Згідно із випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.09.2025 ТОВ "Фінпром Маркет" зареєстроване як юридична особа 28.10.2019, вид економічної діяльності, 64.92 - інші види кредитування (основний) (а.с.13). Судом встановлено, що 10.06.2025 між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та Фідальго [PERSON] укладено договір позики №8385379 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов зазначеного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти, в сумі 10 000, 00 гривень строком на 360 днів, зі сплатою процентної ставки 0,95 % від суми кредиту на день (фіксована). Дата надання позики 10.06.2025 повернення позики 04.06.2026 (а.с.18-25). ТОВ ФК "Фінекспрес" (Ліцензія Національного Банку України на переказ коштів №37 від 29.01.2016) на підставі договору про переказ коштів №37 від 29.01.2016 здійснив переказ кредитних коштів від ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" на картку [NUMBER] у сумі 10000,00 грн, дата 10.06.2025, що підтверджено копією платіжної інструкції/ операція а2bfc827-fefe-4db6-92el-lde6c48042bl (а.с. 28-29). Також позивачем надано довідку про ідентифікацію [PERSON] (а.с.26). ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" свої зобов`язання за Договором позики виконало належним чином, надавши відповідачці 10.06.2021 погоджену у договорі суму позики у розмірі 10000,00 грн шляхом зарахування коштів на її картковий рахунок № [NUMBER] в АТ «Універсал Банк» , що підтверджується банківською випискою з рахунку за період 10.06.2025-13.06.2025 (а.с.71,72). 16 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (Фактор) укладено Договір факторингу №16/10/25 з додатками (а.с.31-35), відповідно до умов якого первісний кредитор передав новому кредитору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимог. З підписаного Клієнтом та Фактором Реєстру прав вимог №16/10/25 від 16.10.2025 вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право грошової вимоги, зокрема, до [PERSON] за Договором №16/10/2025 (а.с.36-37). Згідно наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості [PERSON] нарахована за договором позики №1192925 від 03.05.2021 у розмірі 25370,00 грн, з яких: 10 000,00 грн заборгованість за тілом позики, та 8645,00 грн заборгованість за відсотками, заборгованість за пенею - 5000 грн, заборгованість за комісією 1725 грн (а.с.11). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1-2ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг"для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Уст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст.1046, ч. 1 ст.1047, ч. 1 ст.1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). З наведеного можливо дійти висновку, що дійсно 10.06.2025 між відповідачем та ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" з дотриманням наведених норм законодавства, було укладено договір позики, відповідач була ознайомлена з усіма істотними умовами зазначеного договору та прийняла їх. Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду викладеними, як приклад у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Згідно зі ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. В матеріалах справи відсутні докази оспорення Фідальго [PERSON] договору позики. Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, суд вважає, що право позивача на повернення фактично отриманої суми кредитних коштів підлягає захисту в судовому порядку. В той же час, щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за неустойкою, суд зазначає, що 17 березня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким, зокрема, було внесено зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України та доповнено його пунктом 18, що встановлює нові правила звільнення позичальника від відповідальності в разі прострочення виконання ним своїх зобов`язань. Так, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи зазначене вище, вимога позивача про стягнення неустойки в розмірі 5000 гривень задоволенню не підлягає. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією, суд зазначає, щоу мовами кредитного договору № 8385379 від 10.06.2025 заявки кредитного договору, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, що є невід`ємними частинами цього договору передбачено сплату комісії, яка пов`язана з наданням кредиту. Пунктом 2.2.8 кредитного договору, комісія за надання кредиту 17,25 % від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1725 грн). В свою чергу банк у кредитному договорі не зазначив переліку послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням або поверненням кредиту та за які нараховувалася плата, та не надав доказів фактичного надання та отримання відповідачем послуг. У рішенні від 11.07.2013, № 7-рп/2013 Конституційний Суд Українивказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанова Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Відповідно до ч.1,2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи, що кредитний договір, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), не містять зазначення конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням кредиту і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена комісія, пов`язана з наданням кредиту, а тому доводи позивача в позовній заяві, що комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, зазначений позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу не заслуговують на увагу, оскільки ТОВ "Фінпром Маркет" не надало доказів наявності, переліку такої послуги і погодження її з відповідачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, у зв`язку з чим положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію, пов`язану з наданням кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.09.2022 у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08.02.2023 у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.11.2022 у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). Наведені висновки підтримані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), де зазначено, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої тадругої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, включення банком до суми заборгованості за договором складової заборгованості за комісією за надання кредиту є необґрунтованими з вищевказаних підстав, оскільки встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах. Отже, суд доходить висновку, що оскільки положення кредитного договору № 8385379 від 10.06.2025 щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту суперечать положенням ст.18 Закону України «Про захистправ споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а тому вказана заборгованість у розмірі 1725,00 грн. стягненню не підлягає. Щодо правомірності нарахування кредитодавцем відсотків, суд зазначає, що у п.2.2.1 кредитного договору зазначено, що сума кредиту 10000,00 гривень. Строк кредитування/строк договору 360 днів (п.2.2.2. договору). Відповідно п.2.2.3. договору розмір першого обов`язкового платежу 4575 гривень. Згідно з п.2.2.4. договору період сплати мінімального обов`язкового платежу дорівнює строку сплати позичальником процентів за користування кредитом та становить 30 календарних днів, що означає, що всі проценти за користування кредитом нараховані за 30 календарних днів користування підлягають сплаті в останній з 30 днів користування. Кількість обов`язкових платежів становить 11. Дата сплати першого обов`язкового платежу 09.07.2025 (п.2.2.5. договору). Згідно з п.2.2.7 договору, тип кредиту не відновлювальна кредитна лінія. Відповідно до п.2.2.8. договору, комісія за надання кредиту 17,25% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1725 грн), дата надання кредиту 10.06.2025, дата повернення кредиту 04.06.2026, процентна ставка 0,95% в день (фіксована), орієнтовна загальна вартість кредиту 45925,00 грн, неустойка 500 грн в день. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, починаючи з першого дня користування кредитом до дати повернення, на залишок кредиту, виходячи із строку фактичного користування кредитом та до повного погашення заборгованості за договором (п.2.8 договору). Також суд враховує наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості кредитодавця. З огляду на те, що до суду не надано доказів погашення відповідачкою заборгованості за тілом кредиту, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом позики в розмірі 10 000,00 грн та відсотків в розмірі 8645, 00 гривень. При розподілі судових витрат в даній справі, суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "Фінпром Маркет" в особі директора Гедзь ОС. та адвокатом Ткаченко Ю.О. укладено Договір №25-08/25/ФП про надання правової допомоги від 25.08.2025. Відповідно до витягу з Акту №6-ФП приймання - передачі наданої правничої допомоги за договором №6ФП про надання правової допомоги від 23.10.2025, сторони погодили надання наступних правових (юридичних послуг) між товариством та адвокатом : вивчення наявних у клієнта документів вартість наданої послуги 500,00 грн, підготовка/складання позовної заяви вартість 4000,00 грн. (а.с. 41-43). Згідно платіжної інструкції №579939289.1 від 27.10.2025 ТОВ "Фінпром Маркет" здійснило оплату за правничу допомогу згідно акту №6ФП приймання - передачі наданої правничої допомоги у розмірі 144000,00 грн, отримувач [PERSON] (а.с. 44). Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У розумінні ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Оскільки, позовні вимоги задоволено частково, тому понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3 307,15. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 780 гривень 27 копійок На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 11, 207, 256, 258-259, 261, 267, 526, 549, 629, 634, 638, 1054, 1077, 1080, 1082 ЦК України,

Outcome: partial