Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

У грудні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі - Товариство) через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на його користь 23 640 грн заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн та 13 000 грн витрат на правничу допомоги. В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] 15.12.2021 укладено кредитний договір №5027717 на суму 6 000 грн. Вказаний договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з умовами договору [PERSON] отримав кредит у зазначеній сумі та зобов`язався повернути його у встановлений договором строк, сплатити проценти за користування та комісію за його надання. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору. Однак відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами та комісію не сплачує, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 23 640 грн, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 6 000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 16 500 грн, заборгованість за комісіями - 1 140 грн. ТОВ «Мілоан» 26.07.2024 уклало договір факторингу №26-07/2024 з Товариством, відповідно до умов якого позивач отримав право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором №5027717. Відповідно до ухвали судді від 05.12.2025 відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам визначено строк для подачі заяв по суті справи. [PERSON] копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви надсилались за зареєстрованою адресою місця проживання, конверт з вкладенням повернувся на адресу суду з довідкою відділення АТ «Укрпошта» від 11.12.2025 про відсутність адресата за вказаною адресою, однак, у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відправлення вважається врученим адресату. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та на підставі ст.280 ЦПК України за згодою позивача проводить заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 15 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, в електронній формі укладено договір про споживчий кредит №5027717 (далі - Договір) (а.с. 8-12). Договір підписано позичальником одноразовим ідентифікатором J70486, надісланим ТОВ «Мілоан» на номер телефону відповідача, вказаний в п.10 Договору, про що свідчать дані довідки про ідентифікацію (а.с.21) та відомості Договору (а.с.8-12). За умовами кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 6 000 грн строком на 30 днів з 28.12.2021 шляхом переказу на картковий рахунок (п.п.1.2., 1.3., 2.1 Договору). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 14.01.2022 (п.1.4 Договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 11 640,00 грн (п.1.5 Договору). Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору комісія за надання кредиту: 1140 грн, яка нараховується з ставкою 19,00 % від суми кредиту одноразово. За положеннями п.1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 4500,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6. Договору). Сторони договору також узгодили умови пролонгації строку кредитування. Так, продовження вказаного в п. 1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1. договорів). Пунктом 2.3.1.1. Договору передбачено порядок пролонгації строку кредитування на пільгових умовах. Так позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі Правила). Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною у п. 1.6. Договору. Згідно з умовами Договору відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування ним у строки і на умовах, передбачених цими договором. Відповідно до даних квитанції від 15.12.2021 кредитні кошти за договором №5027717 у розмірі 6 000 грн перераховані на картку № [NUMBER] (а.с.22). За даними відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №5027717 [PERSON] має загальну заборгованість в розмірі 23 640 грн. , з яких 6 000 грн - тіло кредиту, 16 500 грн - заборгованість за процентами, 1140 грн - заборгованість за комісією (а.с. 23). Нарахування вказаних відсотків проводилось в межах 90 днів строку користування кредитними коштами, з яких 30 днів - погоджений сторонами строк кредитування при укладенні Договору та 41 днів - пролонгований строк користування кредитом відповідно до п.п.2.3.1.2 Договору. 26 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» (Клієнт) та ТОВ «Факторинг Партнерс» (Фактор) укладено договір факторингу №26-07/2024 (а.с.25-34), відповідно до умов якого Товариство на умовах платності прийняло від ТОВ «Мілоан» право грошової вимоги до Боржників, що належить Клієнту і стало Новим Кредитором за договорами про споживчий кредит, раніше укладеними між Клієнтом і Боржниками сплативши для Клієнта встановлену плату, що підтверджується копією платіжної інструкції № 448090005 від 26.07.2024 (а.с.35). На підставі вказаного договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №5027717 від 15.12.2021 в розмірі 23 640,00 грн, з яких: 6 000 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 16 500 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1140 грн - заборгованість по комісії за надання кредиту, що підтверджується даними акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 26.07.2022 та витягом з Реєстру боржників до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 (а.с.37-42). За даними розрахунків заборгованості за кредитним договором №5027717 від 15.12.2021, наданих позивачем та первісним кредитором, внаслідок неналежного виконання [PERSON] взятих за вказаним кредитним договором зобов`язань за ним рахується заборгованість в розмірі 23 640 грн, з яких: 6 000 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 16 500 грн - заборгованість за процентами, 1140 грн - заборгованість за комісією (а.с.24). Перевіряючи правомірність позовних вимог законодавчим нормам, суд виходить з наступного. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України.) Абзац другий ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Судом встановлено, що кредитний договір №5027717 від 15.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] є укладеним. Кредитні кошти відповідачу надані в безготівкову порядку. Проте, доказів повернення отриманих коштів [PERSON] матеріали справи не містять. Підписавши вказаний договір позичальник виразив власну волю на його укладення, погодившись, зокрема, на умови його пролонгації, та підтвердив, що умови договору йому зрозумілі та договір адаптовано до його потреб та фінансового стану. Так, відповідно до умов кредитного договору №5027717 відповідач отримав кредит в розмірі 6 000 грн на строк 30 днів зі сплатою комісії за надання кредиту та відсотків за користування ним до 14.01.2022. Продовживши користування кредитними коштами з 15.01.2022 здійснено пролонгацію строку кредитування на стандартних (базових) умовах у відповідності до п.2.3.1.2 Договору. З досліджених судом розрахунків заборгованості за кредитним договором вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом в розмірі 16 500 грн здійснено первісним кредитором протягом первісного строку кредитування (30 днів, п.1.3. Договору) за процентною ставкою 2,5 % (п.1.5.2. Договору), та протягом пролонгації строку кредитування на стандартних (базових) умовах (п.2.3.1.2. Договору) на 41 днів за стандартною (базовою) процентною ставкою 5,00 % (п.1.6. Договору). Позивачем будь-які донарахування заборгованості за Договором не здійснювались. Відтак, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором №5027717, оскільки такий здійснений відповідно до умов договору в межах строку кредитування з урахуванням його пролонгації на стандартних (базових) умовах. Набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором №5027717 підтверджується даними договору факторингу, акту приймання-передачі Реєстру Боржників, витягом з Реєстру боржників до договору факторингу. Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву, доказів сплати заборгованості за кредитним договором №5027717 не надав, власного розрахунку заборгованості не подав. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення кредитного договору та надання кредитних коштів [PERSON] , а також докази існування заборгованості у заявленому позивачем розмірі та право позивача на стягнення такої заборгованості. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №5027717 від 15.12.2021 в загальному розмірі 23 640 грн. Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, позов задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по оплаті судового збору в зазначеному розмірі. Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що 02.07.2024 між позивачем та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги № 02-07/2024. Предметом вказаного договору є надання юридичної допомоги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (а.с.43-46). В матеріалах справи також міститься прас-лист щодо видів юридичних послуг, які надаються АО «Лігал Ассістанс» та їх вартості (а.с.47). Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги №920 від 01.10.2025 та витягу з акту №21 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 Товариство та АО «Лігал Ассістанс» погодили надання наступних правових послуг щодо примусового стягнення заборгованості з [PERSON] та їх вартість: надання усної консультації - 4000 грн (2000 грн х 2 години); складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 9000 грн (3000 грн х 3 години) (а.с.48-49), а всього - 13 000 грн. Відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявлено, неспівмірність таких витрат не доведено. У зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати на правничу допомогу у зазначеному вище розмірі.

Outcome: approved