Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із даною позовною заявою, яку мотивує тим, що 30.10.1999 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність порозуміння, вони стали чужими людьми один для одного. Позивач вважає, що можливості зберегти сім`ю немає, а подальше спільне життя як подружжя суперечитиме її інтересам, тому позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, однак у прохальній частині позовної заяви просить суд розглянути справи без її участі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, 30 жовтня 1999 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що виконкомом Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області зроблено запис № 21, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданим Яроцькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області від 21.03..2008р. де зроблено відповідний актовий запис за № 07. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Як встановлено у судовому засіданні, подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам позивача. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Спору щодо поділу спільного майна позивачем не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами справи слід розірвати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved