Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

29 жовтня 2025 року зі Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області до Варвинського районного суду Чернігівської області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України надійшла на розгляд за територіальною підсудністю вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 27 квітня 2024 року [PERSON] уклала із ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» електронний Договір про надання споживчого кредиту № 101886447, відповідно до якого отримала кредит у сумі 4 000 грн, зобов`язавшись повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. Товариство свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало [PERSON] кошти шляхом переказу на її картковий рахунок. [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконала. 24 вересня 2024 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Мілоан» уклало договір відступлення прав вимоги № 112-МЛ/Т, яким передало право вимоги за кредитним договором № 101886447 ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ». 12 серпня 2025 року на адресу боржника було відправлено досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № 101886447 від 27 квітня 2024 року, проте борг залишився непогашеним. У зв`язку з неможливістю вирішення спору у добровільному порядку позивач був вимушений звернутися до суду із вказаним позовом та із вимогою щодо стягнення із [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 101886447 від 27 квітня 2024 року у розмірі 15 290,24 грн, яка складається з 3 920 грн заборгованості за тілом кредиту, 5 409,60 грн заборгованості за відсотками, 5 960,64 грн заборгованість за неустойкою, а також сплачений судовий збір у сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду на 26 листопада 2025 року, яке у подальшому, з підстав перебування судді на навчанні, було відкладене на 26 грудня 2025 року, а згодом з неявкою відповідача до 21 січня 2026 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час судового розгляду повідомлений належним чином (а.с. 40-42, 51, 63). Звертався до суду з клопотанням про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с. 43, 55). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, засобами поштового зв`язку (а.с. 53, 64), а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 54). Відзиву на позовну заяву чи заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про місце, дату і час судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подавав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що 27 квітня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 101886447 в електронній формі, відповідно до якого товариство надало позичальнику грошові кошти у сумі 4 000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію та проценти (а.с. 7-10). Умови договору детально викладені в пунктах 1.2-1.5.3. договору. Зокрема, строк договору - 360 днів, з 27 квітня 2024 року до 22 квітня 2025 року; перший розрахунковий період становить 30 днів; решта розрахункових періодів - по 15 днів; проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду 3,65% річних; проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування 511% річних. У разі прострочення зобов`язань з повернення кредиту передбачений штраф у розмірі 700 гривень за кожний випадок порушення (п. 4.1 Договору). У разі прострочення зобов`язань з повернення кредиту починаючи з наступного за датою спливу строку сплати чергового платежу має право нараховувати проценти за ставкою 912,5% річних в якості процентів за порушення зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України (п. 4.2 Договору). Довідка про ідентифікацію підтверджує, що відповідач по справі [PERSON] ідентифікована товариством, а на її номер телефону було надіслано одноразовий ідентифікатор 282040, яким було підписано Договір про надання споживчого кредиту № 101886447 (а.с. 10 зворот). Платіжним дорученням № 87809514 підтверджується, що 27 квітня 2024 року ТОВ «МІЛОАН» надало [PERSON] кошти у сумі 4 000 грн згідно з договором № 101886447 (а.с. 11 зворот). У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за вказаним Договором про надання споживчого кредиту № 101886447 виконало у повному обсязі надавши відповідачу у розпорядження обумовлені Договором кредитні кошти. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Таким чином, судом встановлено що, посилання на обставини укладення вищезазначеного Договору про надання коштів у кредит у електронній формі, відповідає у тому числі положенням Закону України «Про електронну комерцію», оскільки позивачем доведено, що відповідач [PERSON] ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції; надала відповідні дані для заповнення анкети-заяви (П.І.П, РНОКПП, місце проживання, телефон, дані паспорту та ін.) та шляхом накладення простого електронного підпису погодився із запропонованими умовами договору, підписавши їх. Факт підписання сторонами зазначеного Договору не спростований та не оспорюється. За таких обставин, судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН» виникли договірні відносини, оскільки між ними був укладений відповідний Договір про надання грошових коштів у кредит № 101886447 та підписаний одноразовим ідентифікатором. На переконання суду вказаний правочин є правомірним, адже в розумінні ст. 204 ЦК України його недійсність прямо законом не встановлена. Відомості щодо визнання даного Договору недійсним у суду відсутні, зустрічний позов стороною відповідача не заявлено. Відповідно до договору відступлення прав вимоги № 112-МЛ/Т від 24 вересня 2024 року, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» (Кредитор) та ТОВ «ФК «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (Новий кредитор), Кредитор відступив Новому кредитору права вимоги, визначені в Реєстрі Боржників (а.с. 13-18). Акт прийому передачі Реєстру боржників від 24 вересня 2024 року підтверджує факт передання реєстру боржників у повному обсязі (а.с. 18). Факт виконання зазначених умов та здійснення оплати доводиться відповідною копією платіжної інструкції в національній валюті № 5899 від 24 вересня 2024 року (а.с. 18 зворот). Витяг з Реєстру Боржників від 12 серпня 2025 року до Договору факторингу № 112-МЛ/Т від 24 вересня 2024 року підтверджує передання права вимоги до [PERSON] за договором № 101886447, загальна сума заборгованості 15 290,24 грн, яка складається з 3 920 грн прострочена заборгованості за тілом кредиту, 5 409,60 грн прострочена заборгованості за відсотками та 5 960,64 грн заборгованість за процентами за порушення грошового зобов`язання (а.с. 19). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою у випадку, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку щодо набуття позивачем ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» права грошової вимоги до [PERSON] , за договором про споживчий кредит № 101886447 від 27 квітня 2024 року. Розрахунок заборгованості виконаний первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» відображає щоденні нарахування процентів за перший розрахунковий період та проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування, також нарахування штрафів та процентів за порушення зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. Розрахунок містить часткове погашення суми заборгованості (а.с. 11 зворот, 12). Заборгованість за кредитним договором новим кредитором (позивачем) не донараховувалася та залишилася незмінною. 12 серпня 2025 року на адресу боржника було відправлено досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № 101886447 від 27 квітня 2024 року, проте борг залишився непогашеним (а.с. 19). Зі змісту ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За таких обставин, оскільки відповідач допустив порушення зобов`язань, встановлених договорами, доказів своєчасного, належного та повного виконання кредитного договору не надав, що має наслідком наявність заборгованості та підстав для їх стягнення у примусовому порядку. При цьому суд зважає, що відповідачем розрахунки заборгованості за сумою тіла кредитів та нарахованими відсотками не спростовані, відомостей щодо їх невідповідності розміру фактично отриманих коштів не наведено, а тому, беручи до уваги заявлені розрахунки, які сприймаються судом як математично обґрунтовані, оскільки такі нараховані у порядку та строки обумовлені відповідними договорами, суд приходить до висновку щодо наявності у відповідача заборгованості у розмірі 9 329,60 грн, яка складається з 3 920 грн прострочена заборгованості за сумою кредиту, 5 409,6 грн прострочена заборгованості за сумою відсотків. Щодо нарахованої позивачем неустойки за неналежне виконання відповідачем своїх боргових зобов`язань на загальну суму 5 960,64 грн. Так, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України унормовано, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згодом, неодноразово воєнний стан на території України продовжувався у встановленому законом порядку і є чинним на даний час. Таким чином, в умовах воєнного стану позичальник (боржник) звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання. Отже, беручи до уваги період виникнення зазначених договірних відносин кредитування, що мало місце уже у період воєнного стану в Україні та період відповідного прострочення, вимоги позивача у частині нарахування неустойки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та є безпідставними, а тому не підлягають до задоволення. Відтак підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ КАПІТАЛ» заборгованості за обумовленими вище Договорами кредитування та позики у загальному розмірі - 9 329,60 грн. У зв`язку з цим, заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн (а.с. 5, 25), який відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення заборгованості за кредитними договорами у розмірі 9 329,60 грн, що становить 61,02% від заявлених позовних вимог, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 478,15 грн. Крім того, позивач ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8 000 грн, на підтвердження яких подав: копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року (а.с. 20 зворот); копію акту наданих послуг № Д/2308 від 20 серпня 2025 року (а.с. 21); копія детального опису наданих послуг до акту № Д/2308 від 20 серпня 2025 року (а.с. 21 зворот); копія ордеру на надання правничої допомоги (а.с. 21) та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 20). Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020, згідно якого, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial