Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У жовтні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (далі позивач) звернулося до суду з вказаним вище позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1031803 від 01.10.2023 (далі - Договір). В обґрунтування вимог вказано, що 01.10.2023 ТОВ «Селфі Кредит» та відповідач уклали Договір, за умовами якого він отримав кредит у сумі 2500,00 грн на реквізити електронного платіжного засобу позичальника. Кредитний договір укладений в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», та підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Під час укладення кредитного договору відповідач пройшов ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку. Відповідач за умовами договору отримав кредит на умовах строковості, платності та поворотності, зобов`язувався його повернути та сплатити проценти за користування, на умовах визначених його умовами. Товариство свої зобов`язання за договорами виконало в повному обсязі надавши відповідачу кредит у передбаченому договором розмірі. 21.06.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 21062024, за умовами якого права кредитора за указаним вище договором фінансового кредиту перейшли до позивача. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату подачі позовної заяви, утворилась заборгованість у сумі 17020,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 2500,00 грн, по відсотках в сумі 14520,00 грн. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 05.11.2025 за його зареєстрованим місцем проживання, що відповідає місцю проживання, вказаним в позовній заяві та витязі з Єдиного державного демографічного реєстру. Рекомендоване повідомлення про відправлення повернулось на адресу суду 10.11.2025 з відміткою відділення АТ «Укрпошта», що адресат його отримав. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 29.10.2025 позивач звернувся до Полонського районного суду Хмельницької області. Ухвалою суду від 03.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 43). Копію позовної заяви з додатками відповідачу направлено позивачем 26.10.2025 (а.с. 8-11). Представник позивача просить, у разі відсутності відзиву відповідача, розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та, згідно зі ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача проводить заочний розгляд справи. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Суд установив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 01.10.2023 ТОВ «Селфі Кредит» та відповідач уклали Договір (а.с. 1, зворот, 14-17), який останнім підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «K068», відповідно до умов якого товариство надає відповідачу кредит у гривні, а він зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Суд детально проаналізував зміст Договору та встановив такі його основні умови. Пунктом 1.3визначено, що сума кредиту (загальний розмір) складає 2500,00 гривень, тип кредиту - кредит. Згідно з пунктом 1.4, строк кредиту становить 360 днів, а дата повернення кредиту визначається графіком платежів. Відповідно до пункту 1.5.1, стандартна процентна ставка становить 2,2 % в день. Вона застосовується у межах строку кредиту, якщо споживач не виконав умов програми лояльності або допустив прострочення. Пункт 1.5.2 встановлює знижену процентну ставку у розмірі 0,01 % в день. Вона застосовується у випадку, якщо клієнт своєчасно виконує умови щодо сплати першого платежу у пільговий період. Згідно з пунктом 2.1, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта. Пункт 3.1 передбачає, що нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році (метод факт/факт), починаючи з дня видачі кредиту. Додатком № 1 до Договору встановлено графік платежів, відповідно до якого відповідач мав сплачувати проценти та тіло кредиту. 01.10.2023 ТОВ «ПЕЙТЕК» здійснило переказ коштів за Договором в сумі 2500,00 грн шляхом перерахування на банківську картку клієнта № [NUMBER] , про що свідчить лист ТОВ «Пейтек» (а.с. 21). Факт перерахування коштів у такій сумі на рахунок відповідача підтверджено інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 18.11.2025 (а.с. 48). 21.06.2024 ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу №21062024, відповідно умов якого право вимоги до відповідача за Договором перейшло до позивача (а.с. 26, зворот - 31). Згідно з наданим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» розрахунком за Договором (а.с. 21, зворот - 26), заборгованість станом на дату позову складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 2500,00 грн, відсотків - 14520,00 грн, а загальна сума становить 17020,00 грн. Останній день нарахування, згідно з розрахунком позивача - 21.06.2024. Судом встановлено, що відповідач платежі на погашення заборгованості не здійснював. Залишок тіла кредиту за даними фактичних оплат становить 2500,00 грн. 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`ясненнялогічнопов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України цього Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Також відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом такого договору, згідно зі статтею 1078 ЦК України, може бути право грошової вимоги, що існує на даний час. Сторонами є клієнт та фактор, яким, відповідно до статті 1079 ЦК України, може бути банк або інша фінансова установа, що має право здійснювати факторингові операції. При цьому, згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові (новому кредитору) за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Згідно з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного вище суд вважає, що Договір є укладеним, а перехід права вимоги до позивача є правомірним. Товариство виконало умови договорів та надало позичальнику кредит. Своєю чергою, відповідач свої обов`язки за договорами не виконала належним чином, кредит не повернула, відсотки не сплатив. Суд, перевіривши розрахунки заборгованості, надані позивачем, вважає вимоги про стягнення основного боргу обґрунтованими, а вимоги про стягнення процентів такими, що підлягають повному перерахунку. Суд погоджується з розрахунком позивача в частині визначення залишку основного боргу. Враховуючи, що відповідач платежі по тілу кредиту не здійснював, його залишок, що підлягає стягненню, становить 2500,00 грн. Водночас суд не погоджується із розрахунком процентів, наданим позивачем, та здійснює власний перерахунок. 24.12.2023 набрав чинності Закон України № 3498-IX, яким встановлено обмеження максимальної денної процентної ставки. Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону визначено, що ці обмеження поширюються на договори, укладені до набрання чинності Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання ним чинності. Хоча сторони вільні у визначенні умов договору (ст. 627 ЦК України), суд враховує, що, що Закон України «Про споживче кредитування» спрямований на захист слабшої сторони (споживача) і запобігання покладенню на нього надмірного тягаря. Також суд вважає, що законодавець, прийнявши Закон № 3498-IX, чітко висловив волю держави щодо обмеження надвисоких процентних ставок на ринку мікрокредитування. Хоча формально цей Закон не має зворотної сили до цього договору, його положення слугують орієнтиром для визначення того, який розмір відсотків вважається справедливим та допустимим у сучасних правовідносинах. Також згідно з ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово вказувала на необхідність дотримання балансу інтересів сторін. Стягнення відсотків, які в рази перевищують суму позики, нарахованих за надвисокою ставкою, порушує цей баланс і призводить до надмірного збагачення кредитодавеця за рахунок боржника, що не відповідає меті цивільно-правової відповідальності. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги введені законодавцем обмеження як критерій розумності нарахувань, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин принцип справедливості, обмеживши розмір відсотків, що підлягають стягненню. Таким чином, на період дії спірного договору поширювалися такі законодавчі обмеження денної процентної ставки: з 24 грудня 2023 року до 21 квітня 2024 року включно не вище 2,5 %; з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року включно не вище 1,5 %. Суд здійснює власний детальний перерахунок нарахованих відсотків. Судом встановлено, що за період користування кредитом з 01.10.2023 по 21.04.2024 на суму тіла кредиту 2500,00 грн нарахування здійснювалось у межах узгодженої сторонами ставки 2,20% в день (що не перевищувала законодавче обмеження у 2,5%). За цей період нараховано 11165,00 грн відсотків. Надалі, за період з 22.04.2024 по 21.06.2024 (остання дата розрахунку позивача) на залишок тіла кредиту 2500,00 грн за ставкою 1,50% в день нараховано 2287,50 грн. Загальна сума заборгованості за відсотками, що підлягає стягненню, становить 13452,50 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складається із 2500,00 грн залишку основного боргу та 13452,50 грн заборгованості по відсотках. Загальна сума до стягнення становить 15952,50 грн. 5. Розрахунок судових витрат. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено частково, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Загальна ціна позову складала 17020,00 грн. Судом задоволено вимог на суму 15952,50 грн. Відсоток задоволених вимог становить 93,73 %. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,52 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Позивачем заявлено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн , що підтверджується договором про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025 (а.с. 36), актом наданих послуг № 1185 від 08.10.2025 (а.с. 36, зворот), детальним описом робіт за цим договором від 08.10.2025 (а.с. 37) та ордером від 02.07.2025 (а.с. 37, зворот). При розв`язанні цього питання суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24) висловив думку, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат зі складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд,

Outcome: partial