Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» (надалі ТзОВ «ФК АЙКОНС») звернулось в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 26.09.2020 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та відповідачем укладено електронний кредитний договір № 3332204976/561373, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором та акцептований відповідачем в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець надав відповідачу кредит в сумі 2500 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування коштами. Кредит видавався строком на 21 день, із стандартною процентною ставкою 2,50% в день. Кредитодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Однак відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, не повернув кошти та не сплатив проценти за користування кредитом. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором від 26.09.2020 утворилась заборгованість: прострочена заборгованість за кредитом 2500 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентам за користування кредитом 7062,50 гривень. 20.08.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 1-20/08/2021, згідно з якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором 3332204976/561373 від 26.09.2020. 25.08.2021 між ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТзОВ «ФК АЙКОНС» укладено договір факторингу № 1-25/08/2021, згідно з якого ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» передає (відступає) ТзОВ «ФК АЙКОНС» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором 3332204976/561373 від 26.09.2020. Оскільки відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, тому позивач просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором 26.09.2020 в розмірі 9562,50 грн та 2422,20 грн судового збору. Ухвалою суду від 28.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 13.02.2025 відповідач подав відзив в якому позов визнав частково. Зазначив, що не визнає вимоги про стягнення 5749,50 грн, оскільки кредит надавався на 21 день, а тому нарахування процентів поза межами строку кредитнування є протиправним. Доказів того, що відповідач ініціював продовження строку користування кредитом та зміни дати повернення суми кредиту, матеріали справи не містять. Таким чином, розмір процентів за користування кредитом становить 1312,50 грн (2500х2,5%х21 день). Також не погоджується із розміром витрат на правничу допомогу в сумі 10500 грн, оскільки вона є явно завищеною та не є співмірна із складністю справи, а тому просить відмовити у стягненні 10500 грн витрат на правничу допомогу. 14.10.2025 представник позивача подав відповідь відзив, в якому просив позов задовольнити. У відповіді на відзив зазначив, що ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» надала відповідачу кредит в розмірі 25000 грн, строком на 21.10.2020 ( п.1.1, 1.2. договору). За користування кредитом відповідач зобов`язався сплатити ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» 2,5% на добу (п.1.3. договору). Відповідно до п. 4.3. договору, у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. договору та/або в Додатку до цього договору, проценти передбачені в п. 1.3. цього договору, продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим індентифікатором. Відповідач погодився на нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому доводи відповідача про незаконнність нарахування процентів є необгрунтованим. Просить позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить проводити розгляд справи у відсутності представника позивача. Просить позов задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату і час судового засідання, не повідомили про поважну причину неприбуття, а тому розгляд справи проводиться за їхньої відсутності на підставі поданих стронами доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 26.09.2020 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] укладено електронний кредитний договір № 3332204976/561373, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором та акцептований відповідачем в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1.1., 1.3. договору, ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» надада відповідачу кредит в розмірі 2500 гривень. За користування кредитом відповідач зобов`язався сплатити ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Тип процентної ставки фіксована. Відповідач [PERSON] не заперечує факт укладення кредитного договору, отримання коштів в розмірі 2500 гривень та їх не повернення у строк, передбачений договором, а тому дані обставини не підлягають доказуванню. Згідно з п. 1.2. договору сторони визначили, що строк кредитування становить 21 день, тобто до 16.10.2020. У п. 3.3.3. договору сторони погодили, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Оскільки [PERSON] не оплатив до останнього дня терміну повернення кредиту, тобто до 16.10.2020, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту, а тому строк надання кредиту не продовжений і закінчився 16.10.2020. Судом встановлено, що 20.08.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 1-20/08/2021, згідно з якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором 3332204976/561373 від 26.09.2020, укладеного із [PERSON] 25.08.2021 між ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТзОВ «ФК АЙКОНС» укладено договір факторингу № 1-25/08/2021, згідно з якого ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» передає (відступає) ТзОВ «ФК АЙКОНС» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором 3332204976/561373 від 26.09.2020, укладеного із [PERSON] . Таким чином, ТзОВ «ФК АЙКОНС» має право вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором 3332204976/561373 від 26.09.2020, укладеного між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] . Застосовані норми права та мотиви суду. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи, що [PERSON] до 16.10.2020 не повернув кредит у розмірі 2500 грн, а також проценти за користування кредитом в період з 26.09.2020 по 16.10.2020, а тому з відповідача підлягає стягненню в користь позивача 2500 грн тіло кредиту, а також 1312,50 грн заборгованість по процентах за правомірне користування кредитом. Щодо правомірності нарахування та стягнення процентів після закінчення строку кредитування, то суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити всю суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. З аналізу даної норми встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити всю суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, лише у випадку, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. У п. 4.3. договору, який передачає відповідальність сторін та порядок вирішення спорів, сторони погодили, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. договору та/або в Додатку до цього договору, проценти передбачені в п. 1.3. цього договору, продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору. Таким чином, у даному пункті сторони встановили нарахування процентів як міру відповідальності за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування, що не є процентами за правомірне користування кредитом, які визначені у Розділі 1 та 2 договору, а тому доводи представника відповідача про незаконнність нарахування процентів після закінчення строку кредитування є необгрунтованим. У відповіді на відзив представник позивача звертає увагу на те, він просить стягнути із відповідача проценти за правомірне користування кредитом, тобто нараховані в період строку кредитування, а також проценти нараховані після закінчення строку кредитування, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 625 ЦК України, як міру відповідальності за період користування кредитом після закічення строку кредитування, що повністю відповідає умовам договору, вимогам ч.2 ст. 625 ЦК України та висновкам Великої Палати Верховного Суду у справі №910/4518/16 від 05.04.2023. Таким чином, судом встановлено, що визначений кредитним договором строк кредитування не продовжувався, однак сторони у кредитному договорі погодили нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування. Оскільки [PERSON] не повернув кредит в строк до 16.10.2020, а тому з 17.10.2020, проценти, передбачені в п. 1.3. цього договору (2,5% на добу), як міра відповідальності за порушення зобов`язання, правомірно нараховувалися за кожний день користування кредитними коштами, але не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору, тобто до 25.12.2020. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу в період з 17.10.2020 по 25.12.2020 (69 днів) 4312,50 грн (2500х2,5%:100х69) процентів, що є мірою відповідальності за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування, яка передбачена п. 4.3. договору та відповідає вимогам положення ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 8125 грн, який складається з: 2500 грн тіло кредиту; 1312,50 грн проценти за правомірне користування кредитом в період з 26.09.2020 по 16.10.2020; 4312,50 грн проценти за користування кредитом після закінчення строку кредитування, в порядку ст. 625 ЦК України. Із змісту позовних вимог встановлено, що позивач просить стягнути із відповідача сукупну заборгованість за нарахованими процентами (правомірне та неправомірне користування) в сумі 7062,50 гривень та тіло кредиту в розмірі 2500 грн, а в загальному 9562,50 гривень. Оскільки судом встановлено, що заборгованість по процентах за користування (правомірне та неправомірне користування) кредитом становить 5625 грн (1312,50+4312,50) та заборгованість по тілу кредиту 2500 грн, що в загальному складає 8125 грн, а тому позов підлягає задоволенню частково та підлягає стягненню із відповідача в користь позивача заборгованість саме в розмірі 8125 грн, а не в розмірі 9562,50 гривень. Оскільки позовні вимоги задоволено частково (84,96%), а тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених в розмірі 2058 грн (2422,40х84,96%:100%) судового збору. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно зі ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання такої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає таку допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Із матеріалів справи вбачається, що наявність договірних відносин між адвокатом Пархомчуком С.В. та ТзОВ «ФК АЙКОНС» у справі, що розглядається, підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги від 16.06.2025. На думку суду, витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 10500 грн не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Згідно з ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача у поданій заяві просив суд звернути увагу на те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю даної справита обсягом наданих адвокатом послуг. Таким чином, відповідач не погодився із розміром витрат на професійну правничу допомогу та на підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, згідно з яким для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд бере до уваги складність справи, котра на думку суду не є складною, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, котрі є незначними, подання адвокатом заяви про розгляд справи без його участі та розгляд справи за відсутності адвоката в судових засіданнях, критерії розумності їхньої вартості, неминучості, обґрунтованості, а також думку відповідача про неспівмірність витрат із складністю справи та приходить до висновку про дійсну неспівмірність розміру витрат із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витрачених адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг, тобто завищення їхнього розміру та необхідності зменшення розміру витрат та стягнення із відповідача в користь позивача 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial