Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

17.06.2025 року позивач - Запорізький обласний центр зайнятості звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача кошти, що були виплачені [PERSON] як допомога по безробіттю за період з 22.08.2022 року по 20.10.2022 року, у розмірі 7 075 грн. 22 коп., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028,00 грн. Позов обґрунтований таким. 24.01.2022 року [PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. Наказом від 24.01.2022 року № НТ220124 останній було надано статус безробітної та призначено, розпочато виплату допомоги по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 23 та п. 32 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 24.01.2022 року до 20.10.2022 року. Наказом від 07.02.2022 року № HT220722 відповідачу було скорочено виплату допомоги по безробіттю з 04.02.2022 року по 18.02.2022 року, у зв`язку з недотриманням рекомендацій щодо сприяння у працевлаштуванні, а саме невідвідування безробітним без поважних причин центру зайнятості, в якому він зареєстрований, у визначений і погоджений з ним день та час, відповідно до пп. 1 п. 4 розділу IV Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 06.04.2020 року № 624 (чинний на 07.02.2022 року - на дату прийняття рішення) на строк до 90 календарних днів. Наказом № HТ220223 від 23.02.2022 року [PERSON] було розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю з 19.02.2022 року. Під час щомісячного спілкування з [PERSON] , в телефонному режимі кар`єрний радник проводила безробітній консультацію з працевлаштування, з`ясовувала підтвердження наміру шукати роботу та перебувати на обліку в службі зайнятості. Наказом від 21.10.2022 року № HT221021 відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку із закінченням строку виплати відповідно до п. 12 ч.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 21.10.2022 року. За період з 22.08.2022 року по 20.10.2022 року Запорізьким обласним центром зайнятості нараховано та перераховано [PERSON] допомогу по безробіттю у розмірі 7 075 грн. 22 коп. В порядку обміну між Державною міграційною службою України та Державною службою зайнятості України було встановлено факт перетину [PERSON] кордону України 23.07.2022 року та перебування за кордоном понад 30 календарних днів, під час перебування на обліку в службі зайнятості, як безробітної. З метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду, спеціалістами Мелітопольського міськрайонного центру зайнятості проведено розслідування страхового випадку, результати якого оформлені актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 09.12.2022 року № б/н, яким підтверджено перетин відповідачем державного кордону України та перебування за межами України понад 30 календарних днів у період з 23.07.2022 року по дату складання акту 09.12.2022 року. Наказом від 19.12.2022 року № HT 221219 прийнято рішення про повернення коштів [PERSON] у встановленому порядку відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» за період з 22.08.2022 року по 20.10.2022 року у розмірі 7 075 грн. 22 коп., оскільки відповідач своєчасно не надала відомості про обставини, що впливали на умови виплати їй матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, а саме перебування за кордоном понад 30 календарних днів, що призвело до незаконного отримання нею допомоги по безробіттю за період з 22.08.2022 року по 20.10.2022 року у розмірі 7 075 грн. 22 коп. За період перебування на обліку безробітна [PERSON] не надала документ та жодного разу не повідомила про те, що вона перебуває за кордоном з 23.07.2022 року. Оскільки відповідач своєчасно не повідомила фахівців центру зайнятості про виїзд за кордон, заява про припинення реєстрації як безробітного у встановлений законодавством строк нею також не надана, виплачена допомоги по безробіттю за період з 22.08.2022 року по 20.10.2022 року у розмірі 7 075 грн. 22 коп. підлягає поверненню. Наказом директора Мелітопольського міськрайонного центру зайнятості від 10.12.2022 року № б/н «Про відшкодування незаконно виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття» прийнято рішення про вжиття заходів щодо повернення [PERSON] виплаченої допомоги по безробіттю за період з 22.08.2022 року по 20.10.2022 року у розмірі 7 075 грн. 22 коп. 02.05.2025 року фахівцями Мелітопольської філії Запорізького обласного центру зайнятості за допомогою мобільного застосунку «Viber» на телефон [NUMBER] (заявленого відповідачем під час реєстрації в центрі зайнятості), була повторно направлена фотокопія листа-повідомлення від 02.05.2025 року № 229/04/01-13 про добровільне відшкодування коштів та запропоновано повернути кошти шляхом перерахування їх на розрахунковий рахунок Запорізького обласного центру зайнятості протягом п`ятнадцяти днів від дня отримання листа. Відповідачем вимога про повернення коштів не задоволена. Станом на 12.06.2025 року розмір заборгованості, що підлягає відшкодуванню становить 7 075 грн. 22 коп. Ухвалою суду від 18.06.2025 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відзив на позовну заяву не надходив. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без її участі не надала. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач відзив на позов не подала, суд вважає за можливе постановити по справі судове рішення на підставі письмових доказів, які наявні у справі. Ухвалою суду від 22.01.2026 року зазначений позов вирішено розглянути заочно на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 24.01.2022 року [PERSON] звернулась до Мелітопольського міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітної. Наказом від 24.01.2022 року № НТ220124 відповідачу було надано статус безробітної та призначено, розпочато виплату допомоги по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу відповідно до ч. 1 ст. 22 та ч. 1 ст. 23 та п. 3-2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 24.01.2022 року по 20.10.2022 року. З Додатку 1 до персональної картки № 080322012400009 «Відвідування особою центру зайнятості, надані послуги та прийняті рішення» вбачається, що під час щомісячного спілкування з [PERSON] , в телефонному режимі кар`єрний радник проводила безробітній консультацію з працевлаштування, з`ясовувала підтвердження наміру шукати роботу та перебувати на обліку в службі зайнятості (телефонним зв`язком - 24.03.2022 року, 21.04.2022 року, 18.05.2022 року, 16.06.2022 року, 14.07.2022 року, 28.07.2022 року, 26.08.2022 року, 22.09.2022 року, 19.10.2022 року, 21.10.2022 року). Наказом від 21.10.2022 року № HT221021 відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку із закінченням строку виплати відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 21.10.2022 року. Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 09.12.2022 року № б/н, підтверджено факт перетину кордону України [PERSON] з 23.07.2022 по дату складання Акту та перебування за межами України понад 30 календарних днів. Наказом від 10.12.2022 року № б/н прийнято рішення про повернення коштів [PERSON] у розмірі 7 075 грн. 22 коп. Листом від 02.05.2025 року № 229/04-01-13 [PERSON] запропоновано повернути кошти шляхом перерахування їх на розрахунковий рахунок Запорізького обласного центру зайнятості протягом п`ятнадцяти календарних днів від дня отримання повідомлення про повернення коштів. Вказаний лист 02.05.2025 року направлено через застосунок Viber на телефон [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статус зареєстрованого безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам у день подання ними особистої заяви про надання статусу зареєстрованого безробітного до будь-якого обраного ними територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від наявності або відсутності у таких осіб задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування). Відповідно до п. 4 ч. 2, ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зареєстровані безробітні зобов`язані: протягом трьох робочих днів інформувати кар`єрного радника про: виїзд за межі України; обставини, які є підставою для припинення реєстрації, визначені ч. 1 ст. 45 цього Закону. Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється за умов, що перелічені в ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення». Пунктами 7, 7-1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі: невідвідування без поважних причин територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом 30 робочих днів з дня, наступного за днем прийняття ним рішення про таке відвідування; не підтвердження без поважних причин будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними, наміру перебування у статусі зареєстрованого безробітного протягом 30 робочих днів з дня, наступного за днем останнього підтвердження (відвідування) (під час дії надзвичайного або воєнного стану, карантину, у разі виникнення надзвичайної ситуації). Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі - Закон № 1533- ІІІ). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 1533-ІІІ загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону № 1533-ІІІ виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі: 1) працевлаштування безробітного; 2) поновлення безробітного на роботі за рішенням суду; 3) вступу до закладу освіти на навчання з відривом від виробництва; 4) відрахування із закладу освіти; 5) призову на строкову військову або альтернативну (невійськову) службу; 6) набрання законної сили вироком суду про позбавлення волі безробітного або направлення його за рішенням суду на примусове лікування; 7) призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку; 8) призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості; 9) подання письмової заяви про бажання здійснювати догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку; 10) подання письмової заяви про відмову від послуг державної служби зайнятості; 11) зміни місця проживання; 12) закінчення строку їх виплати; 13) зняття з обліку за невідвідування без поважних причин державної служби зайнятості протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про виплату допомоги по безробіттю (крім періоду дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб); 14) відмови безробітного від двох пропозицій підходящої роботи або від двох пропозицій проходження професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості, у тому числі осіб, які вперше шукають роботу та не мають професії (спеціальності); 15) відмови від роботи за спеціальністю, професією, набутою після професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості; 16) смерті безробітного. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] 24.01.2022 року звернулась до позивача із заявою про надання статусу безробітної. 21.04.2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування сфер зайнятості та загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття під час дії воєнного стану», який набув чинності 07.05.2022 року. Зазначеним законом доповнено розділ VIII «Прикінцеві положення» п. 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», зокрема абзацом 15 такого змісту «виплата допомоги по безробіттю припиняється з підстав, визначених ст. 31 цього Закону, а також у разі перебування безробітного за кордоном понад 30 календарних днів». З матеріалів справи установлено та не заперечується сторонами, що відповідач перетнула кордон 23.07.2022 року та станом на 09.12.2022 року перебуває за кордоном, тобто понад 30 календарних днів. Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону № 1533-ІІІ сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Аналіз зазначеної норми дозволяє зробити висновок, що для стягнення виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі тільки за таких умов: невиконання нею своїх обов`язки та зловживання ними. Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття «добросовісність» ототожнюється із поняттям «безвинність» і навпаки, «недобросовісність» із «виною». Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність, а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності, за загальним правилом, є вина, то такі діяння є винними. З обставин цієї справи убачається, що відповідач дійсно перебувала за кордоном більше 30 днів, тобто в період з 23.07.2022 року по 09.12.2022 року. При цьому, слід ураховувати, що розділ VIII «Прикінцеві положення» п. 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», зокрема абзацом 15 такого змісту «виплата допомоги по безробіттю припиняється з підстав, визначених ст. 31 цього Закону, а також у разі перебування безробітного за кордоном понад 30 календарних днів» доповнено згідно з прийнятим 21.04.2022 року Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування сфер зайнятості та загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття під час дії воєнного стану», який набув чинності 07.05.2022 року. Матеріали справи не містять даних про те, що відповідача було проінформовано про вказані зміни у законодавстві, що виключає недобросовісність дій останньої. Окрім того, суд зауважує, що абзац двадцять восьмий п. 5-2 розділу XI Закону України «Про зайнятість населення», яким внесено зміни у Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а саме вказано, що реєстрація безробітного у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється з підстав, визначених ч. 1 ст. 45 цього Закону, а також з 31 календарного дня від дня перетину зареєстрованим безробітним державного кордону України у разі безперервного перебування ним за кордоном понад 30 календарних днів, викладено в редакції Закону № 2622-IX від 21.09.2022 року. Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Згідно з частиною першою зазначеної статті, не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту умисного не надання відомостей про обставини, що впливають на умови виплати допомоги по безробіттю. Доказів розрахункової помилки з боку позивача при нарахуванні допомоги позивачем не надавалось. Більше того, у позовній заяві позивачем зазначено, що допомога відповідачу нарахована відповідно до законодавства з урахуванням наданої відповідачем при зверненні інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позивачем не доведено факту умисного надання недостовірної інформації, невиконання обов`язків та зловживання ними, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд не стягує судовий збір з відповідача, оскільки за загальним правилом розподілу судових витрат, у разі відмови у задоволенні позову судовий збір покладається на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed