Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Представник позивача ТзОВ «Факторинг Партнерс» - Сердійчук Я.Я. звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позов мотивує тим, що 23.04.2024 року між ТзОВ «ЕКО ФІН» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №76627317, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 2 500 гривень, які зобов`язувався повернути та сплатити відсотки за користування ними. 02.10.2025 року між ТзОВ «ЕКО ФІН» та ТзОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу №02-10/25, у відповідності до умов якого до останнього, перейшло право майнової вимоги за Договором про споживчий кредит №76627317 від 23.04.2024 року, розмір заборгованості позичальника за яким становить 15 800 гривень. Всупереч умовам кредитного договору відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Факторинг Партнерс» суму заборгованості за кредитним договором №76627317 від 23.04.2024 року в розмірі 15 800 гривень, а також понесені судові витрати по справі, з яких: 2 422,40 гривень судовий збір та 9 000 гривень витрати на правничу допомогу. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.11.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.04.2024 року між ТзОВ «ЕКО ФІН» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит/Кредитний договір №76627317, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 2 500 гривень, які зобов`язувався повернути та сплатити відсотки за користування ними. Уклавши кредитний договір, сторони взяли на себе відповідні зобов`язання. 02.10.2025 року між ТзОВ «ЕКО ФІН» та ТзОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір про відступлення (купівля-продаж) прав вимоги №02-10/25, у відповідності до умов якого до останнього, перейшло право майнової вимоги за Договором про споживчий кредит №76627317 від 23.04.2024 року. Із долучених до матеріалів справи розрахунків слідує, що розмір заборгованості позичальника за Договором про споживчий кредит №76627317 від 23.04.2024 року становить 15 800 гривень. Всупереч умовам кредитного договору №76627317 від 23.04.2024 року відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість не погашає. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При укладенні кредитного договору, беручи на себе певні зобов`язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати та враховувати всі ризики, що пов`язані за таким договорами. Суд встановив, що між сторонами існують цивільні правовідносини. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання по кредитному договору за яким кредитодавець виконав умови договору повністю і своєчасно, а позичальник порушив умови договору, порушено майнові права ТзОВ «Факторинг Партнерс». Суд наголошує, що [PERSON] при обранні контрагента у правовідносинах, які були спрямовані на отримання кредитних коштів, був вільним у своєму виборі, останній особисто та добровільно підписав Договір про споживчий кредит №76627317 від 23.04.2024 року, а відтак й погодився із усіма його умовами, в тому числі й з розміром процентів за користування кредитом. З огляду на наведене, суд не вбачає жодних правових підстав для зменшення розміру заборгованості за нарахованими процентами. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вимог ч.3 ст.137 ЦПК України представником позивача до позову додано: Договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024 року, укладений між АО «Лігал Ассістанс» та ТзОВ «Факторинг Партнерс»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявку про надання юридичної допомоги №3 від 03.10.2025 року до договору №02-07/2024 від 02.07.2024 року, згідно з якою ціна з надання усної консультації з вивчення документів 3 000 гривень, (2 години вартістю по 1 500 гривень), складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 6 000 гривень (2 годин по 3 000 гривень); витяг з акту №20 про надання юридичної допомоги від 10.10.2025 року, згідно з яким загальна вартість наданих послуг складає 9 000 гривень. Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 гривень є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами. Зокрема, суд звертає увагу на те, що представником позивача завищені години, які об`єктивно необхідні для вчинення певного виду правової допомоги, як надання усної консультації, так і складання позовної заяви про стягнення боргу. Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved