Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи яку зазначив, що між ним та відповідачкою Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області 25.04.2015 зареєстровано шлюб, актовий запис № 101. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30.05.2025 шлюб між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина постійно перебуває на утриманні позивача, він турбується її вихованням так як відповідач залишила спільне помешкання сторін та наразі місце проживання її невідоме. Позивач зазначає, що відповідачка зловживає алкогольними напоями, постійно перебуває з особами які ведуть асоціальний спосіб життя та не мають постійного місця проживання. Всі питання щодо виховання, розвитку дитини вирішуються ним самостійно. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини він вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідачки батьківських прав, тож вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 07.08.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 18.11.2025 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пояснивши, що позивач особисто займається вихованням дітей та забезпеченням їхніх потреб. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце його проведення була повідомлена належним чином. Відзив на позов та доказів на спростування позовних вимог до суду не подала. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги в судовому засіданні підтримала та просила задовольнити. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] , Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області 25.04.2015 зареєстровано шлюб, актовий запис № 101. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30 травня 2025 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу у сторін є спільна дитина син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим повторно серії [NUMBER] від 12.03.2025 року, актовий запис № 268 від 21.10.2017 року. [INFO] [PERSON] , [INFO] встановлений статус «дитина з інвалідністю», що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] виданого УСЗН ВК Обухівської міської ради. Всі питання щодо виховання, розвитку дитини вирішуються позивачем самостійно. Дитина знаходиться на повному його утриманні. Позивач в своїх поясненнях суду зазначив, що відповідачка є внутрішньо переміщеною особою та на сьогоднішній день залишила спільне помешкання та проживає окремо, де саме йому не відомо. Зловживає алкогольними напоями та неодноразово з`являлась в дошкільний навчальний заклад «Дударик», який відвідує дитина сторін в стані алкогольного сп`яніння, залишала дитину одну в роздягальні під час повітряної тривоги в той час коли нікого в садочку не було дитячому садочку. Рішенням виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області від 12.06.2025 року № 415, надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] по відношенню її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно даного висновку прийнято колегіальне рішення про надання висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав матері. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Частиною 3 статті 155 СК України, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Дослідивши докази на предмет їх належності і допустимості суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, так як в ході судового розгляду не було встановлено наявності жодних нереалізованих намірів батька в інтересах дитини, що він не зміг реалізувати без позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про недостатність доказів та мотивів, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини. Так, надані позивачем докази тільки підтверджують характер та спосіб його участі у вихованні дитини, проте, не доводять факт злісного нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо сина, тобто що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, але він не містить достатньої оцінки особистості матері, відносин між нею і дитиною, відсутня інформація про застосовані заходи для налагодження контакту. У даному разі висновок органу опіки не має вагомого доказового значення, а рекомендаційний характер цього документу потребує ретельної перевірки в контексті всіх наявних обставин. Суд акцентує увагу на винятковому характері позбавлення батьківських прав. Таке рішення може бути прийняте лише у разі наявності достатньої доказової бази, що свідчить про загрозу здоров`ю, психічному або фізичному розвитку дитини. У конкретній справі було встановлено, що дитина отримує належний догляд, а мати, хоча і не бере активної участі у вихованні, не створює ризику для її розвитку. Таким чином, відсутність доказів свідомого ухилення матері від обов`язків не дозволяє застосувати крайній захід у вигляді позбавлення прав. Беручи до уваги зазначені обставини, суд приходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні із достовірністю встановлено відсутність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] , а саме її ухилення від виконання обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини.

Outcome: dismissed