Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

У вересні 2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулося до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя з позовом до [PERSON] , ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МД МЕТАЛДВЕР» у якому просить стягнути три проценти річних та інфляційні втрати, нараховані на суму простроченого грошового зобов`язання зі сплати заборгованості, розмір якої визначений рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2010 року у справі № 2-329/2010 за період з 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 13.05.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № №11344546000, за яким банк надав позичальнику грошові кошти в іноземній валюті в сумі 70000,00 доларів США, що еквівалентно 355 500,00 грн., строком з 13 травня 2008 року по 13 травня 2013 року з оплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14% річних. В забезпечення вищевказаного договору, 13.05.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ТОВ «МД МЕТАЛДВЕР» був укладений договір поруки. У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного Договору та виникненням заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду щодо примусового стягнення заборгованості. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 листопада 2010 року по справі №2-329/2010 стягнуто з [PERSON] та ТОВ «МД МЕТАЛДВЕР» на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11344546000 від 13.05.2008 в загальній сумі 518 939,49 грн. 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу № 1, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» передало, а ТОВ «Кей-Колект» прийняло на платній основі права вимоги щодо погашення заборгованості на підставі низки кредитних договорів та договорів забезпечення. Також, на підставі цього Договору факторингу між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір відступлення права вимоги за певною кількістю договорів іпотеки, до складу яких увійшли і кредитний договір укладений між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» № 11344546000 від 13.05.2008 та іпотечний договір № 1134454600/3, укладений на забезпечення виконання кредитного договору. Відповідачами рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 листопада 2010 року по справі №2-329/2010 не виконується. З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідачів 3% річних в розмірі 76 305,43 грн., інфляційні втрати у розмірі 251 645,98 грн., нараховані на суму простроченого грошового зобов`язання зі сплати заборгованості, розмір якої визначений рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 листопада 2010 р. по справі №2-329/2010р за період з 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року. Ухвалою судді від 17 вересня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. У визначений ухвалою судді строк недоліки позовної заяви було усунуто. Ухвалою судді від 24 вересня 2025 прийнято до розгляду позов ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. Відповідачами у визначений судом строк відзив на позовну заяву не подано. Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляд справи у судове засідання не з`явився, разом з тим подав заяву у якій просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку проте у судове засідання повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи, а також відзиву до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі статтею 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень статей 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 13 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11344546000 за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 70 000,00 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 355 500,00 гривень строком з 13 травня 2008 року по 13 травня 2013 року з оплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14% річних. В забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором 13.05.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», з однієї сторони, та ТОВ «МД МЕТАЛДВЕР» був укладений договір поруки. У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного Договору та виникненням заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду щодо примусового стягнення заборгованості. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 листопада 2010 року по справі №2-329/2010 стягнуто з [PERSON] та ТОВ «МД МЕТАЛДВЕР» солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11344546000 від 13.05.2008 в загальній сумі 518 939,49 грн., а також судові витрати в сумі 1 995,00 грн. 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого, позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги за Кредитним договором № 11344546000 від 13.05.2008 та іпотечним договором № 1134454600/3, укладеним на забезпечення виконання кредитного договору. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач зазначив, що рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 листопада 2010 року по справі №2-329/2010 відповідачами не виконано. Згідно надано розрахунку заборгованості позивачем проведено розрахунок за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 на суму заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №11344546000 та сума 3% річних за прострочення заборгованості становить 76 305,43 грн., сума інфляційних втрат за вказаний період становить 251 645,98 грн. Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористалися, вказані обставини не оспорювали та належними доказами не спростували. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої статі 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч.5 ст.11 ЦК України визначено, що у випадках, встановленими актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до вимог статті 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання відповідно до статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, у ст. 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Отже, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми Зазначений висновок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, провадження №14-16цс 18. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду які викладено у постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження 14-67цс20) закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. У постанові від 26.01.2021 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31.102018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки та зазначила, що "наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення. Також, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц в якій викладено висновки про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» як правонаступник первісного кредитора має право на стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Положеннями п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України передбачено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Зазначене дає підстави для висновку, що інфляційні втрати та 3 % річних можуть бути нараховані та стягнуті кредитодавцем лише за період до 23 лютого 2022 року включно. Згідно долученого до позовної заяви розрахунку судом встановлено, що позивачем здійснено розрахунок 3% річних за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, тобто з урахуванням вищезазначених приписів Цивільного кодексу України. Відповідачами доказів погашення заборгованості суду не надано, доводи позивача належними доказами не спростовані. З огляду на наведене, суд повно та всебічно дослідивши обставини справи та надані докази, приходить до переконання, що у зв`язку з невиконанням рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2010 року у справі № 2-329/10, що свідчить про прострочення виконання грошового зобов`язанням, з відповідачів підлягають стягненню на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» інфляційні втрати в розмірі 251 645,98 грн, та 3 % річних за у розмірі 76 305,43, а позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 3 934,90 грн., на підставі ст.540 ЦК України, у рівних частках.

Outcome: approved