Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Представник заявника [PERSON] адвокат Плечук О.П. звернувся до суду із заявою про визнання батька заявника [PERSON] недієздатним, призначення заявника його опікуном. Зазначив, що відповідно до заключення ЛКК № 583 від 19.06.25 [PERSON] за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Лікарська консультативна комісія встановила йому діагноз «Церебральний атеросклероз ІІ-ІІІ ст., дисцикуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ст. з вираженим вестибуло-атактичним, церебрастенічним синдромами, мнестичними та когнітивними змінами». Згідно з висновком про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, внаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги по догляду на непрофесійній основі № 583 від 19.06.25, [PERSON] потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Через вказані діагнози у [PERSON] сповільнилося мислення, йому важко розуміти нову інформацію, складно зосередитися, він не розуміє часу та місця перебування. Хвороби [PERSON] впливають на настрій та поведінку, зокрема спостерігається дратівливість та образливість, а також на його рівновагу, його хода є нестійкою, при різких поворотах він може падати. Указав, що [PERSON] потребує медичного нагляду та лікування, постійної сторонньої допомоги і контролю. Заявник має задовільний стан здоров`я, наркотичними засобами і алкогольними напоями не зловживає, має можливість і бажання доглядати за своїм батьком і бути його опікуном. Іншиих членів сім`ї, які могли б здійснювати повноцінний догляд за хворим не має. Оскільки догляд потребує постійної присутності поряд з хворим та часто вимагає фізичної підготовки, а заявник є особою молодого віку, то, на думку представника, саме він зможе найефективніше здійснювати догляд за [PERSON] та забезпечувати його інтереси. Просить визнати [PERSON] недієздатним, встановити над ним опіку та призначити [PERSON] його опікуном. Суддя ухвалою від 25.11.25 прийняв до розгляду заяву та відкрив окреме провадження у справі. Суд ухвалою від 19.01.26 відмовив у призначенні судової психіатричної експертизи. У судовому засіданні заявник та його представник заявлені вимоги підтримали. Заявник пояснив, що батько проживає із ним та його сім`єю. Стан здоров`я батька після смерті матері різко погіршився, він став розсіяним, знервованим. Батько здатний до самообслуговування, однак їсти йому готує він або дружина. [PERSON] , особа, щодо якої вирішується питання про визнання недієздатним, пояснив, що проживає із сином [PERSON] та його сім`єю. Має ще двох дочок, отримує пенсію, якою користується одна із них. У минулому більше тридцяти років працював інструктором в учбовому комбінаті, де щорічно проходив медичний огляд, за результатами якого був визнаний придатним до роботи. Натепер має незадовільний стан здоров`я, часто лікується в сімейного лікаря, невропатолога. Інвалідності не має. На обліку в психіатра не перебуває. Указав, що може сам себе обслуговувати (відвідувати вбиральню, приймати ванну, одягатися). Він може сам відвідувати магазини, здійснювати покупки. Адвокат особи, щодо якої вирішується питання про визнання недієдатним, проти задоволення заяви заперечила, пояснила, що під час спілкування із [PERSON] вона не помітила у нього будь-яких ознак психічного розладу, останній веде активну бесіду, відповідає на запитання, розповідає про своїх дітей, зокрема про сина, який несе військову службу, попереднє місце роботи. Указала, що підстав для визнання [PERSON] вона не вбачає. Представник заінтересованої особи не заперечила проти задоволення заяви. Суд, заслухавши пояснення учасників, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов такого висновку. [PERSON] є сином [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER] , видане Видраницькою сільською радою Ратнівського району Волинської області 05 січня 1085 року. Відтак за правилами ст. 296 ЦПК України є особою, яка може бути заявником у цій справі. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров`я людини, якщо інше не буде встановлено в законному порядку. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Стаття 1 цього Закону визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов`язаних зі станом її психічного здоров`я (ч. 1 ст. 7 Закону). Відповідно до ст. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Предметом експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи (пункт 10 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року № 865 (далі - Порядок). Згідно із ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» психічні розлади - розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті. Презумпція психічного здоров`я особи, відтак - необхідність доказування припущення про зворотнє, означає, що призначення судово-психіатричної експертизи судом не є автоматичною безумовною процесуальною дією. Таке призначення повинно обумовлюватися наявністю в особи ознак психічного розладу. Суд вправі відмовити у призначенні психіатричної експертизи, якщо відсутні обґрунтовані докази наявності у особи психічного розладу, що перешкоджає усвідомленню нею своїх дій та можливості керувати ними. Суд дослідив додані до заяви документи, зокрема заключення і висновок лікарської консультативної комісії клініки сімейної медицини «Біхелсі» від 19.06.25 № 583, які свідчать про наявність у [PERSON] діагнозу «Церебральний атеросклероз ІІ-ІІІ ст., дисцикуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ст. з вираженим вестибуло-атактичним, церебрастенічним синдромами, мнестичними та когнітивними змінами», а також відповідь цієї ж клініки від 23.09.25 №163 на адвокатський запит про вказаний діагноз та огляд [PERSON] сімейним лікарем і неврологом. У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність у [PERSON] стійкого, хронічного психічного розладу, внаслідок якого він не може усвідомлювати значення своїх дій. Не містить таких відомостей і медична карта амбулаторного хворого №12207, у якій наявний висновок лікаря-психіатра у 2018 року про те, що [PERSON] здоровий, а в подальшому він лікарем цієї спеціальності не оглядався. Суд мав можливість об`єктивно спостерігати за поведінкою [PERSON] у судовому засіданні. У сукупності з матеріалами справи його поведінка не дає підстав стверджувати про наявність у нього ознак психічного розладу. [PERSON] давав цілком логічні, послідовні, вичерпні відповіді на поставлені запитання, вів себе адекватно й помірковано, дотримувався порядку в судовому засіданні. Ні він, ні заявник не повідомляв про якісь його недо\-речні висловлювання та вчинки, немотивовані приступи, інтелектуальну неспроможність, спро\-би самогубства тощо, які б могли розглядатися як прояви пси\-хічного розладу, або ж відомості про перенесені захворювання головного мозку, інші захворювання, які супро\-воджуються психічними порушеннями. Навпаки, [PERSON] у минулому тривалий час працював на посаді, що вимагає соціальної комунікації, він здатний до самообслуговування та ведення звичного способу життя з урахуванням наявних у нього захворювань. Оскільки суд ознак психічного розладу в [PERSON] не встановив, тому ухвалою від 19.01.26 у задоволенні клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи відмовив. Відтак, з огляду на відсутність даних про нездатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, підстав для задоволення заяви про визнання останнього недієздатним суд не вбачає. З огляду на відмову в задоволенні вимоги про визнання [PERSON] недієздатним, безпідставними є і похідні вимоги: про встановлення опіки та призначення заявника опікуном [PERSON] .

Outcome: dismissed