Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Короткий виклад позовних вимог. Позивач ТОВ "Євро-Реконструкція" в інтересах якого діє представник Гречан Марина Василівна звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги, а саме за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води в розмірі 35 578,00 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 6 406,57 грн., 3 % річних у розмірі 1 881,29 грн. та судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку за адресою: [ADDRESS] , в тому числі і квартирі 58 здійснюється ТОВ "Євро-Реконструкція" на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198. Відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 23 липня 2014 року у газеті "Хрещатик" (№ 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в газеті "Хрещатик" 06 серпня 2014 року (№ 111 (4511). Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання і укладаються з урахуванням статтей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України, були опубліковані на офіційному веб-сайті ТОВ "Євро-Реконструкція" 13.10.2021 року. Проте, договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між відповідачем та позивачем не був укладений, заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів споживачами послуг до ТОВ "Євро-Реконструкція" від мешканців вказаної квартири з метою їх ідентифікації - не надавалася. Відсутність договору про надання послуг з постачання теплової енергії/централізованого опалення та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідача) від оплати послуг в повному обсязі. Відповідач своєчасно з жовтня 2016 року не вносить плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та з грудня 2014 року за послугу постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.03.2024 року в розмірі 35 578,00 грн., з яких заборгованість з централізованого опалення/постачання теплової енергії становить 26 163,96 грн., заборгованість з постачання гарячої води в розмірі 9 414,04 грн., що є підставою для звернення до суду з вказаним позовом (а.с. 1-22). 27.10.2025 року представник позивача ТОВ "Євро-Реконструкція" Костюченко В.А. звернулась до суду з відповіддю на відзив. В обґрунтування зазначила, що власником квартири відповідач [PERSON] є з 02.07.2020 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Разом з тим, [PERSON] помер [INFO] , і саме з цього часу відповідачу належить спадщина, що передбачено ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Таким чином, відповідач як спадкоємець і власник квартири має обов`язок зі сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги за вказаний період. Окрім викладеного, посилається на те, що фактичне не проживання відповідача у квартирі не звільняє його як власника майна, від обов`язку утримувати квартиру та нести витрати зі сплати житлово-комунальних послуг (а.с. 165-180, 194-200). Короткий виклад позиції відповідача. 14.10.2025 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Даниленко В.В. надійшов відзив на позов, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування посилається на те, що відповідач [PERSON] з моменту набуття повноліття зареєстрований та проживає за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] . З 2011 року власником квартири за адресою: [ADDRESS] був [PERSON] , який помер [INFO] . Натомість відповідач [PERSON] не є спадкоємцем [PERSON] , спадщину не приймав і до складу співвласників квартири він не входить. Крім того, вважає, що оскільки між сторонами спору не було укладено жодних договорів про надання житлово-комунальних послуг, то жодного обов`язку зі сплати заборгованості за вказану позивачем квартиру він не має, а нарахування 3% річних та інфляційних втрат у період воєнного стану є незаконним та протиправним (а.с. 151-153). Рух справи. Ухвалою суду від 17.06.2024 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с. 26). Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20.12.2024 року позов ТОВ «Євро-Реконструкція» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги задоволено, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води в розмірі 35 578,00 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 6 406,57 грн., 3 % річних у розмірі 1 881,29 грн. та 3 028,00 грн., а всього у розмірі 46 893,86 грн. (а.с. 46-48). Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Даниленко В.В., звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення (а.с. 77-94). Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 06.08.2025 року заяву [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Даниленко В.В., про перегляд заочного рішення прийнято до розгляду та призначено судове засідання (а.с. 101). Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02.09.2025 року заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20.12.2024 року за позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги скасовано та призначено судове засідання (а.с. 135-136). Представник позивача ТОВ "Євро-Реконструкція" в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з клопотанням, в якому підтримав позов та просить суд проводити судовий розгляд без його участі. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника відповідача адвоката Даниленко В.В. надійшло клопотання в якому він просить суд проводити судовий розгляд без його участі та участі відповідача, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Обставини, встановлені судом. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Позивач ТОВ "Євро-Реконструкція" є юридичною особою, основним видом діяльності якої є виробництво електроенергії (а.с. 12-15, 17-19). Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , в тому числі і в квартиру 58 здійснюється ТОВ "Євро-Реконструкція" на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198 та відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10 квітня 2014 року, за яким виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 1 липня 2014 року є об`єкт господарювання з постачання теплової енергії (а.с. 20). Відповідач [PERSON] є власником 1/2 (однієї другої) частки квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №370232535 від 18.03.2024 року (а.с. 11). Право власності на 1/2 (однієї другої) частку вищевказаної квартири відповідач оформив на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Коночук Т.В. від 02.07.2020 року за реєстровим № 2-800. Як вбачається зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , який був власником 1/2 (однієї другої) частки квартири та який помер [INFO] . Згідно розрахунку заборгованості з теплової енергії, наданого позивачем, заборгованість відповідача з жовтня 2016 року по лютий 2024 року складає 26 163,96 грн., 3% річних - 1 408,93 грн., інфляційна складова боргу - 4 671,85 грн. (а.с. 7-8). Згідно розрахунку заборгованості з постачання гарячої води, наданого позивачем, заборгованість відповідача з грудня 2014 року по лютий 2024 року складає 9 414,04 грн., 3% річних - 472,36 грн., інфляційна складова боргу - 1 734,72 грн. (а.с. 9-10). З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] не сплатив позивачу ТОВ «Євро-Реконструкція» суму заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки матеріали справи не містять доказів зворотного. 20.12.2024 року заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва позов ТОВ «Євро-Реконструкція» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги задоволено, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води в розмірі 35 578,00 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 6 406,57 грн., 3 % річних у розмірі 1 881,29 грн. та 3 028,00 грн., а всього у розмірі 46 893,86 грн. (а.с. 46-48). Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Даниленко В.В., звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення (а.с. 77-94). Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 06.08.2025 року заяву [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Даниленко В.В., про перегляд заочного рішення прийнято до розгляду та призначено судове засідання (а.с. 101). Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02.09.2025 року заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20.12.2024 року за позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги скасовано та призначено судове засідання (а.с. 135-136). Згідно уточненого розрахунку заборгованості з теплової енергії, наданого позивачем, заборгованість відповідача з 12.03.2017 року по 29.02.2024 року складає 23 194,79 грн., 3% річних - 945,18 грн., інфляційна складова боргу - 3 200,58 грн. (а.с. 203-205). Згідно уточненого розрахунку заборгованості з постачання гарячої води, наданого позивачем, заборгованість відповідача з 12.03.2017 року по 29.02.2024 року складає 9 150,39 грн., 3% річних - 408,45 грн., інфляційна складова боргу - 1 434,23 грн. (а.с. 206-208). Матеріальні норми права, що підлягають застосуванню. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України "Про житлово-комунальні послуги", а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актами, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Проте, договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між відповідачем та ТОВ "Євро-Реконструкція" не був укладений, а також заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів споживачами послуг до ТОВ "Євро-Реконструкція" від мешканців вказаної квартири з метою їх ідентифікації - не надавалася. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц міститься правовий висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, оскільки відповідач впродовж певного періоду споживав послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення/теплової енергії та постачання гарячої води, а тому він не звільняється від оплати послуг у повному обсязі. Частиною першою статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції Закону від 24 червня 2004 року N 1875-VI) передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції Закону від 24 червня 2004 року N 1875-VI) передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції Закону від 09 листопада 2017 року N 2189-VIII) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року N 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за N 630 (далі - Правила) регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. За змістом пунктів 18, 30 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із положеннями статей 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відповідно до ч. З цієї статті відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 24.01.2020 по справі № 910/10987/18, а саме: «За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає». У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом зміна боржника в зобов`язані. Відповідно до положень частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Мотиви та висновки суду. Таким чином, незалежно від отримання свідоцтва про право на спадщину, відповідач [PERSON] набув прав та обов`язків (в тому числі спадкодавця) щодо відчужуваної частки квартири з моменту прийняття спадщини, тобто з 04.08.2017 року, у відповідності до положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Таким чином, відповідач [PERSON] за період з 12.03.2017 року по 01.07.2020 року повинен сплатити заборгованість за житлово-комунальні послуги, як спадкоємець прав та обов`язків [PERSON] . Водночас твердження відповідача про те, що він нібито не є спадкоємцем [PERSON] суд розцінює як спробу відповідача уникнути покладеного на нього обов`язку зі сплати заборгованості за надані житлово-комунальні послуги та ухилення від належного виконання обов`язків співвласника житла. Вказана квартира належить [PERSON] з 02.07.2020 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Тому вже з 02.07.2020 року по 29.02.2024 року відповідач [PERSON] має обов`язок зі сплати заборгованості за надані житлово-комунальні послуги як співвласник квартири. Відповідач впродовж певного періоду споживає послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Разом з тим, за відсутності укладеного письмового договору, відповідач не звільняється від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 401/710/15. Суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] стосовно того, що зазначені кошти не можуть бути стягнуті, оскільки на період дії карантину та період дії в Україні воєнного стану 3% річних та інфляційні втрати за несплачені кошти по отриманню житлово-комунальних послуг, не стягуються, з огляду на те, що відповідно до розрахунку заборгованості позивача, 3% річних та інфляційна складова боргу нарахована позивачем станом до березня 2022 року, та в подальшому таке нарахування позивачем не здійснювалось. Окрім того, відповідач помилково зазначає щодо неможливості нарахування 3% річних та інфляційних втрат на період дії карантину, оскільки норми, які він зазначає у відзиві на позов, стосуються нарахування пені та штрафу, а не 3% річних та інфляційних втрат. Таким чином, враховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг, суд приходить до висновку про стягнення з нього на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги. Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України). Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з цим позовом 24.04.2024 року та просить стягнути з відповідача заборгованість за постачання теплової енергії та гарячої води за період з 12.03.2017 року по 29.02.2024 року. Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідачки [PERSON] про застосування наслідків спливу позовної давності підлягає частковому задоволенню судом з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20. Із цим позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» звернувся до суду 24.04.2024 року, однак, враховуючи, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02 квітня 2020 року, відповідно не є пропущеним строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 02 квітня 2017 року не завершився. З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину з 12 березня 2020 року у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року. Таким чином, з урахуванням установлених обставин та уточненого розрахунку позивача, підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності не вбачається, оскільки заявлений до стягнення період заборгованості охоплює час, який входить до меж визначеного законом строку, протягом якого можливе пред`явлення вимоги про її стягнення. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Сторони та їх представники не звертались до суду із заявами про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved