Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» через свого представника Бачинського О.М. звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості: за кредитним договором № 1246430 від 15.11.2020 року в розмірі 25997,30 грн., з яких 7000,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту), 15960,00 грн. залишок заборгованості по процентам, 3037,30 грн. інфляційне збільшення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.11.2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1246430, за яким кредитор надав позичальниці кредит в розмірі 7000,00 грн. строком на 30 днів (до 15.12.2020 року), знижена процентна ставка 0,01% в день, стандартна процентна ставка 1,90 % в день, орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за зниженою ставкою 3,65 % річних, за стандартною ставкою 693,50 %, орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за зниженою ставкою 7021,00 грн., за стандартною ставкою 10990,00 грн., а позичальниця в свою чергу зобов`язалася належним чином використати та повернути суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. 22.02.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладений договір факторингу № 015-220221, згідно умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає ТОВ «Сіроко Фінанс» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором № 1246430 від 15.11.2020 року, що укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] .. Крім того, 21.10.2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладений договір факторингу № 20241021/1, згідно умов якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» передає грошові кошти (розмір фінансування) в розпорядження ТОВ «Сіроко Фінанс» за плату у передбачений договором спосіб, а ТОВ «Сіроко Фінанс» відступає ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» належні йому права грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Ухвалою суду від 15.12.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечуює, розгляд справи провести за його відсутності. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачка повідомлялася про розгляд справи належним чином, відзив на позовну заяву не подала, у зв`язку із чим, суд, враховуючи відсутність заперечень представника позивача, відповідно до вимог ст.ст. 280 - 282 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішеннясуду. Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. За правилами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямовована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст ст.ст. 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.ст. 525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20). Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 611 ЦК Україниу разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц. Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки. Судом встановлено, що 15.11.2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1246430, за умовами якого [PERSON] отримала фінансовий кредит в розмірі 7000,00 грн., зі строком кредитування 30 днів, тип процентної ставки фіксована, знижена процентна ставка 0,01% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, стандартна процентна ставка 1,90 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за зниженою ставкою 3,65 % річних, за стандартною ставкою 693,50 %, орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за зниженою ставкою 7021,00 грн., за стандартною ставкою 10990,00 грн.. У п. 2.1. договору сторони погодили, що кредит надається ТОВ «Лінеура Україна» у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, що має наступні реквізити № [NUMBER] . Відповідно до паспорту споживчого кредиту сума /ліміт кредиту 7000,00 грн., строк кредитування 30 днів, мета отримання кредиту споживчі цілі, знижена процентна ставка 3,65% річних (або 0,01% в день), стандартна процентна ставка 693,50% річних (або 1,90 % в день), загальні витрати за кредитом: за зниженою процентною ставкою 21,00 грн., за стандартною процентною ставкою 3990,00 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача: за зниженою процентною ставкою за весь строк користування кредитом 7021,00 грн., за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом 10990,00 грн. Згідно графіку платежів загальна вартість кредиту становила 7021,00 грн. з яких 7000,00 грн. сума кредиту, 21,00 грн. сума нарахованих процентів. Дата видачі кредиту 15.11.2020 року, дата платежу 15.12.2020 року. Згідно довідки про перерахування суми кредиту № 1-1609 від 16.09.2025 року, видача коштів за кредитним договором № 1246430 від 15.11.2020 року здійснювалася за допомогою системи iPay.ua, а саме номер транзакції 72449759, дата 15.11.2020, призначення платежу: зарахування 7000,00 грн. на платіжну карту [NUMBER] . Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 1246430 від 15.11.2020 року за період з 15.11.2020 року по 19.12.2020 року, [PERSON] має заборгованість станом на 18.05.2021 року у сумі 10990,00 грн., з яких: 7000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3990,00 грн. заборгованість за процентами. 22.02.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладений договір факторингу № 015-220221, згідно умов якого ТОВ «Сіроко Фінанс» зобов`язується передати грошові кошти в погодженій відповідно до умов цього договору в розпорядження ТОВ «Лінеура Україна», за плату, на передбачених цим договором умовах, а ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується відступити ТОВ «Сіроко Фінанс» свої права грошової вимоги до боржників за зобов`язаннями, що визначені в реєстрі прав грошових вимог, погодженому сторонами за цим договором за формою згідно з додатком № 2. Відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 25.05.2021 року № 41 ТОВ «Сіроко Фінанс» заплатило ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти у сумі 1760928,99 грн., призначення платежу: фінансування за відступлення прав грошових вимог згідно п. 1 додаткової угоди № 2 до договору факторингу № 015-220221 від 22.02.2021 року без ПДВ. Відповідно до витягу з акту прийому-прийняття реєстру прав вимоги № 015-220221 від 19.05.2021 року (додаткова угода № 2 до договору факторингу № 015-220221 від 22.02.2021 року) ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 1246430 від 15.11.2020 року в загальній сумі 22960,00 грн., з яких 7000,00 грн. залишок заборгованості за тілом кредиту, 15960,00 грн. залишок заборгованості по процентам за користування кредитними коштами. 21.10.2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 20241021/1, за умовами якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» передає грошові кошти (розмір фінансування) в розпорядження ТОВ «Сіроко Фінанс» за плату у передбачений договором спосіб, а ТОВ «Сіроко Фінанс» відступає ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» належні йому права грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, в тому числі і щодо відповідачки. Відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 29.10.2024 року № 839 ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заплатило ТОВ «Сіроко Фінанс» грошові кошти у сумі 20814,47 грн., призначення платежу: оплата ціни придбання згідно договору факторингу № 20241021/1 від 21.10.2024 року без ПДВ. Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 20241021/1 від 04.12.2025 року, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 1246430 від 15.11.2020 року в загальній сумі 22960,00 грн., з яких: 7000,00 грн. залишок заборгованості за тілом кредиту, 15960,00 грн. залишок заборгованості по процентам за користування кредитними коштами. Згідно з детальним розрахунком заборгованості за кредитним договором № 1246430 від 15.11.2020 року, який надав позивач, [PERSON] має заборгованість станом на 04.12.2025 року у сумі 25997,30 грн., з яких: 7000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 15960,00 грн. заборгованість по відсотках, 3037,00 грн. інфляційне збільшення (нараховано ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» за період з 16.12.2020 року по 23.02.2022 року). Так, за умовами договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1246430 від 15.11.2020 року було передбачено надання кредитних коштів в розмірі 7000,00 грн.. При цьому факт видачі [PERSON] кредитних коштів в розмірі 7000,00 грн. шляхом перерахування на банківську платіжну картку [NUMBER] підтверджений належними доказами. У зв`язку з цим, суд доходить висновку про доведення ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» факту отримання 15.11.2020 року [PERSON] від ТОВ «Лінеура Україна» кредитних коштів в розмірі 7000,00 грн., які в добровільному порядку відповідачкою не повернуті, а тому підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», яке набуло право вимоги. Щодо заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом у розмірі 15960,00 грн., суд зазначає таке. У розділі 3 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1246430 від 15.11.2020 року сторони обумовили порядок обчислення (нарахування) процентів. Отже, позовна вимога про стягнення із відповідачки на користь позивача 15960,00 грн. заборгованості за процентами за користування кредитними коштами підлягає до задоволення. При вирішенні питання щодо нарахування та стягнення з відповідачки інфляційного збільшення за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1246430 від 15.11.2020 року у розмірі 3037,30 грн., суд зазначає наступне. Як видно з детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1246430 від 15.11.2020 року, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» нарахувало інфляційне збільшення у розмірі 3037,30 грн. за період з 16.12.2020 року по 23.02.2022 року. Тобто, кінцевою датою нарахування інфляційного збільшення визначено 23.02.2022, що відповідає вимогам Закону з огляду на те, що 15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX, який набув чинності 17.03.2022 та відповідно до якого розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 18 такого змісту: «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Таким чином, суд доходить висновку, що позивач має право на стягнення з відповідачки інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язань за даним договором. При розгляді справи суд відповідно до вимог ст.ст. 10, 12, 13 ЦПК України керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідачка не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву та не надала суду доказів, які б спростували твердження позивача щодо невиконання нею умов кредитного договору, наявності заборгованості та її розміру, через що у суду відсутні підстави не приймати надані позивачем докази. Таким чином, дослідженими у справі доказами повно та об`єктивно доведено, що відповідачка взятих на себе зобов`язань щодо погашення кредиту належним чином не виконувала, тим самим порушила умови кредитного договору, у зв`язку із чим у неї утворилась заборгованість за кредитним договором № 1246430 від 15.11.2020 року в розмірі 25997,30 грн., з яких: 7000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 15960,00 грн. заборгованість по відсотках, 3037,30 грн. інфляційне збільшення, які підлягають стягненню на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», яке набуло право грошової вимоги. Виходячи з викладеного, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими і доведеними, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки за результатами розгляду справи по суті позовні вимоги ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» задоволено в повному обсязі, тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати, понесені ним на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн.. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав до суду копії наступних документів: договір про надання правової допомоги № 211090044 від 02.12.2025 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 03.12.2025 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001477. Крім того, надано Акт № 1 приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги № 211090044 від 02.12.2025 року, відповідно до якого адвокат Бачинський О.М. надав ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» наступну юридичну послугу: підготовку позову у справі за позовом ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» до [PERSON] , в тому числі збирання доказів долучених до позову за договором позики; підготовка процесуальних заяв для справи; усні консультації з питань застосування чинного законодавства. Загальна вартість наданих послуг складає 7000,00 грн.. На підтвердження розміру понесених витрат на надання правової допомоги, також надано розрахунок № 1 від 02.12.2025 року, згідно з яким сума, що підлягає оплаті позивачем на користь [PERSON] за договором № 211090044 від 02.12.2025 року становить 7000,00 грн.. Також надано платіжну інструкцію в національній валюті № 2234 від 08.12.2025 року про оплату 7000,00 грн. за надані послуги за договором № 211090044 від 02.12.2025 року без ПДВ. Проаналізувавши виконаний опис робіт, суд вважає, що такі види правових послуг, як: збирання доказів долучених до позову за договором позики; підготовка процесуальних заяв для справи; усні консультації з питань застосування чинного законодавства, що не передбачено вимогами закону, як передумова для звернення до суду - не є окремими процесуальними діями, а є діями, що направлені на досягнення одного результату, яким в даному випадку є складання позовної заяви. Зокрема, Верховний Суд у пунктах 48-49 додаткової постанови від 08.04.2021 у справі № 922/2321/20 виклав правовий висновок, за яким зазначені окремо у Акті надання правової допомоги послуги адвоката зі здійснення аналізу нормативного матеріалу, консультації, пошук і вивчення судової практики в аналогічних справах, публікацій науковців, коментарів спеціалістів охоплюються послугою зі здійснення підготовки відзивів на касаційні скарги; правова позиція боржника викладена у відзивах на касаційні скарги вже була сформована до касаційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається. Суд вважає, що цей правовий висновок у повній мірі застосовний до цієї цивільної справи, з огляду на що вищевказані послуги, надані позивачу, не відповідають критерію «неминучості», охоплені за своєю суттю іншою послугою, а тому не підлягають розподілу. Отже, суд виходячи з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи вважає, що справедливою та реальною сумою витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача є 3000,00 грн.. На підставі наведеного,

Outcome: approved