Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором до [PERSON] за Договором №2106541032032 на загальну суму 49961,73 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4094,72 грн та заборгованості по процентам 45867,01 грн та судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 06.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено Договір №2106541032032, згідно якого [PERSON] надано кредит у розмірі 4100,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, граничний строк кредитування 1 рік, тип процентної ставки фіксована. Право вимоги за зазначеним договором на підставі укладених договорів факторингу між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а потім між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЕКТ ЦЕНТР» від 10.01.2023 №10-01/2023 набув позивач. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 60325,88 грн, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням 4094,72 грн, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 56231,16 грн, проте враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 49961,73 грн, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням у розмірі 4094,72 грн та заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 45867,01 грн. Ухвалою судді від 18.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17.11.2025 до суду надійшов відзив представника відповідача, згідно якого просить задовольнити позов частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2106541032032 від 06.03.2021 у розмірі 1509,88 грн, в іншій частині позову відмовити, стягнути судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, та стягнути на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 7758,23 грн. Свої заперечення обґрунтовує тим, що дійсно був укладений договір №2106541032032 від 06.03.2021, однак не погоджуються з розміром заборгованості, оскільки вважають що строк кредитування становить 17 днів згідно укладеного кредитного договору, тобто проценти нараховані поза строком кредитування, доказів ініціювання продовження строку кредитування визначеного в кредитному договорі матеріали справи не містять. Зазначає, що визначений розмір заборгованості за несплаченими відсотками не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, оскільки заборгованість за нарахованими процентами в 11 разів перевищує розмір простроченої заборгованості за кредитом. Крім того зазначає клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Протокольною ухвалою суду від 17.11.2025 розгляд справи відкладено для надання можливості позивачу надати відповідь на відзив. 25.11.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якого зазначає, що відповідачкою не надано доказів виконання умов договору, проценти за користування кредитом нараховані в межах строку кредитування визначеного кредитним договором, а витрати на правничу допомогу підтверджені достатніми та достовірними доказами доданими до позову, в то же час просить відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу відповідача з огляду на їх необґрунтованість та не співмірність. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, у позові зазначено про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач та його представник повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися, раніше до суду надано відзив на позов, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. 06.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансових послуг №2106541032032 «Стандартний» (а.с.64-65), згідно якого [PERSON] надано кредит у розмірі 4100 грн (п.1.1), орієнтовний строк повернення кредиту 17 днів (п.1.3), проценти за користування кредитом нараховуються протягом фактичного строку користування кредитом у розмірі 2 відсотки за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше ніж протягом орієнтовного строку повернення кредит (4100*2%*17=1394 грн) (п.1.4а), починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 процента порівняно з процентною ставкою зазначеною у п. 1.4 а (4100*(2%+1,64)*15=2238,60 грн) (п.1.4 б), починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 процента порівняно з процентною ставкою зазначеною у п. 1.4 б (4100*(2%+1,64%+1,38%)*15=3087,30 грн) (п.1.4 в), починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 процента порівняно з процентною ставкою зазначеною у п. 1.4 в (4100*(2%+1,64%+1,38%+2,65%)*318=100001,46 грн) (п.1.4 г), тобто загальна сума процентів у разі неналежного виконання зобов`язань 106721,36 грн, тип процентної ставки фіксована (п 1.4 д). Граничний строк кредитування 1 рік (строк дії кредитного договору) (п.1.9 ) Пунктом 1.7 Договору визначено черговість зарахування коштів на погашення зобов`язань, зокрема у першу чергу погашається сума неустойки, у другу проценти за кредитом, у третю сума кредиту 06.03.2021 між [PERSON] та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» підписано заяву-анкету до електронного договору шляхом підпису одноразовим ідентифікатором L5 (а.с.20), крім того підписано Додаток 2 до кредитного договору графік платежів (а.с.31) та Додаток 3 до Кредитного договору паспорт споживчого кредиту (а.с.32). Згідно повідомлення ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» було здійснено переказ коштів на карту [NUMBER] у розмірі 4100,00 грн за кредитним договором 2106541032032 (а.с.36). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №2106541032032 від 06.03.2021 (а.с.37) станом на 30.11.2021 заборгованість [PERSON] становить 30489,71 грн, всього нараховано: тіло 4100,00 грн, відсотки 30373,83 грн; сплачено 5,28 грн тіло, 3978,84 грн відсотки. 01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №1-12 з додатками (а.с.7-17) та згідно витягу з Додатку №3 Реєстру боржників до зазначеного договору факторингу, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за договором №2106541032032 на загальну суму 30489,71 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4094,72 грн та заборгованості по процентам 26394,99 грн (а.с.18). Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 становить 60325,88 грн (а.с.48), з яких залишок заборгованості за тілом 4094,72 грн, нараховані відсотки за ставкою 7,67 денних за період з 01.12.2021 по 05.03.2022 56231,16 грн. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу №10-01/2023 (а.с.50-63) та згідно витягу з реєстру боржників до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором №2106541032032 на загальну суму 60325,88 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4094,72 грн та заборгованості по процентам 56231,16 грн Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Колект Центр» станом на 29.08.2025, заборгованість за тілом кредиту 4094,72 грн; заборгованість за відсотками 56231,16 грн, заборгованість за відсотками заявлена до стягнення (31.01.2022) 45867,01 грн. (а.с.49) Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Як встановлено судом в межах даної справи, кредитний договір укладений між фінансовою установою та відповідачем в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідні відомості зазначені безпосередньо у кредитному договорі, а саме відомості щодо ідентифікації клієнта та інформацію про одноразовий ідентифікатор. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити борг, а також відсотки. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Як встановлено судом та не заперечується відповідачем 06.03.2021 між відповідачкою та первісним кредитором було укладено Договір №2106541032032, також відповідачем не заперечується факт отримання кредитних коштів у розмірі 4100,00 грн. Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги, правонаступництва). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Вищевказане підтверджує, що ТОВ «Коллект Центр» правомірно, у передбачений законом спосіб і формі, на підставі договору факторингу набуло право вимоги до [PERSON] за Договором №2106541032032. Позичальник на користь нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював. Суд може прийняти до уваги доводи представника відповідача щодо нарахування відсотків поза строком кредитування (17 днів), оскільки строк кредитного договору визначений ним же в залежності від настання відповідних умов, зокрема належного виконання зобов`язань щодо сплати нарахованих відсотків, граничний строк кредитування визначений п.1.9 Договору №2106541032032 та становить 1 рік. З розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи встановлено що відповідачка здійснила часткове погашення заборгованості за кредитним договором 24.03.2021 (19 день кредитування) на суму 250,00 грн, які були спрямовані на часткове погашення відсотків, 25.03.2021 на суму 1597,00 грн, з яких 1591,72 грн оплата відсотків, 5,28 грн оплата тіла кредиту; 15.04.2021 на суму 2137,12 грн оплата відсотків, доказів здійснення інших платежів відповідачкою матеріали справи не містять. Тож, враховуючи не належне виконання зобов`язань за договором №2106541032032 відповідачкою, поза строками встановленими договором та не в повному обсязі, суд дійшов висновку, що останній в порядку, строки та розмірі визначеному договором було нараховано відсотки за користування кредитними коштами. Разом з тим, щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів суд зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Суд дійшов висновку, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за весь час кредитування (1 рік) виходячи з розрахунку процентної ставки у розмірі 1 проценту в день, тобто враховуючи часткове погашення заборгованості за процентами у розмірі 3978,84 грн (250 грн 24.03.2021; 1591,72 грн 25.03.2021; 2137,12 грн 15.04.2021), з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню проценти у розмірі 10986,16 грн ((4100*1%*365)-3978,84), що узгоджується з висновком Верховного Суду викладеному в постанові №679/1103/23 від 12.02.2025. Визначаючи розмір процентної ставки суд враховує вимоги ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» в ред. ЗУ № 3498-IX від 22.11.2023 про те, що максимальний розмір денної процентної ставки, не може перевищувати 1 %. Зазначена правова норма не на може бути застосована до правовідносин, що виникли у 2021 році, проте саме відсутність законодавчого обмеження питання максимальної процентної ставки на день укладення договору створила передумови для зловживання кредиторів на ринку споживчого кредитування, внаслідок чого і були внесені відповідні зміни до закону. При цьому суд також враховує, що протягом 40 днів після отримання кредиту в розмірі 4100 грн відповідачкою було сплачено 4014,12 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 15080,88 грн, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням 4094,72 грн, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 10986,16 грн. При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених витрат на правову допомогу в загальній сумі 16000 грн, суд враховує заперечення надані стороною відповідача, щодо розумності та обґрунтованості заявлених витрат на правову допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Представник відповідача у своєму відзиві заявив клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу та їх відшкодування позивачем надано: -договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 (а.с.26); -заявку на надання юридичної допомоги №242 (а.с.29) -витяг з акту №13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025 (а.с.30) на загальну суму 16000,00 грн. Тому суд, на підставі поданих позивачем доказів та враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати ТОВ «ФК «Коллект Центр» на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню до 8000,00 грн. Крім того, відповідачем заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу які він поніс пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу відповідачем надано: -договір №б/н/25 від 08.11.2025 про надання професійної правничої (правової) допомоги (а.с.108-109); -додаток №1 до договору, де визначено гонорар адвоката у розмірі 8000,00 грн (а.с.110); -акт виконаних робіт (наданих послуг) від 17.11.2025 на суму 8000,00 грн (а.с.114) На підставі поданих відповідачем доказів та враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати відповідача є обґрунтованими та співмірними зі складністю справи, а тому підлягають стягненню пропорційно задоволеним позовним вимогам. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати розподіляються пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог, тож з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати (витрати зі сплати судового збору та отримання правничої допомоги) у розмірі 3145,99 грн ((2422,40+8000)*15080,88/49961,73), а з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 5585,21 грн (8000*(49961,73-15080,88))/49961,73) Згідно ч.10. ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Тож враховуючи часткове задоволення позову та покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне зобов`язати позивача сплатити на користь відповідача судові витрати у розмірі 2439,22 грн (5585,21-3145,99), звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial