Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернулося до Основ`янського районного суду міста Харкова через систему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за Договором №692061 від 27.08.2021 у розмірі 92300,04 грн., суму судового збору в розмірі 2422,40 грн., а також понесені витрати на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 27.08.2021 ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] уклали договір №692061, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 43200,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит в строк до 27.08.2024 з моменту отримання кредиту та сплатити проценти за користування кредитним коштами на умовах, визначених умовами Договору кредиту. 31 січня 2025 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» і ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» був укладений договір факторингу №31012025, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №692061 від 27.08.2021. Заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість у загальному розмірі 92300,04 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 38129,05 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 54170,99 грн. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 21.10.2025 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив здійснити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала заяву про відкладення судового розгляду. За клопотанням відповідача були відкладені судові засідання, призначені на 13.11.2025 та 03.12.2025. 19.01.2026 до суду надійшло чергове клопотання про відкладення судового засідання від відповідача у зв`язку з непередбачуваними обставинами у справі в житті відповідачки. Жодних підтверджуючих доказів до клопотання відповідачем не надано. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою. Частиною 1 ст. 44 ЦПК України встановлено, що особи, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Приписами п. 5 ч. 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що сторони у справі мали достатній час скористатися своїми правами, визначеними ЦПК України на надання всіх необхідних доказів, заяв, клопотань тощо для підтримання своєї правової позиції, суд з метою недопущення невиправданого затягування розгляду справи, яка надійшла 20.10.2025, суд вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності відповідача. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заперечення, викладені відповідачем, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК Українипередбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіривши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27.08.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] , укладено договір №692061 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 43200 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Згідно з умовами Кредитного договору кредитор зобов`язався надати позичальнику фінансовий кредит у сумі 43200,00 грн, з яких 40 000 грн на користь Відповідача за реквізитами UA433003460000026206908327106 та 3200,00 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом. Пунктом 1.4. договору позики встановлено, що позика надається строком на 1094 днів, з кінцевим терміном повернення 27.08.2024 (включно). Згідно п. 1.5. договору тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: а перший день користування кредитом (включно) 8% в день (2920%); всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 90% річних. Відповідно до п. 3.1. договору кредиту нарахування процентів за договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у п. 1.4. договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені договором. Пунктом 3.2. договору кредиту встановлено, що нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. Окрім того, 27.08.2021 відповідач підписала паспорт споживчого кредиту та графік платежів до договору про надання споживчого кредиту, які містять істотні умови договору про надання споживчого кредиту. Згідно з даними Заяви-Анкети від 27.08.2021, відповідач підтвердила приєднання до Публічної пропозиції ТОВ «Слон Кредит» на укладення Договору. Відповідно до платіжного доручення від 27.08.2021 №8179, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» на виконання умов Кредитного договору здійснило перерахування грошових коштів у сумі 40000,00 грн на користь Відповідача. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Слон Кредит» станом на27.08.2024 загальний розмір заборгованості за договором №692061 від 27.08.2021 становить 92300,04 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 38129,05 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 54170,99 грн. 31 січня 2025 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» і ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір про надання послуги з факторингу №31012025, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «СЛОН КРЕДИТ» передає (відступає) на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» приймає належні ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача за договором №692061 від 27.08.2021. Відповідно до договору про надання послуги з факторингу право вимоги - означає всі належні клієнту права вимоги до божника за кредитним договором, включаючи право грошової вимоги клієнта до боржників, строк платежу за якою настав (наявна вимога) та право грошової вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) щодо погашення заборгованості, яка виникла та виникне в майбутньому на підставі укладених між клієнтом та боржниками кредитних договорів, всі права. що забезпечують виконання зобов`язання боржника за кредитним договором, засоби захисту прав, які доступні клієнту, щодо отримання загальної суми заборгованості. За змістом пункту 4.2.3. цього договору права вимоги вважаються відступленими (переданими) клієнту та набуті (прийняті) фактором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників для друку, за умови виконання фактором вимог цього договору щодо перерахування суми грошових коштів фінансування, передбачених розділом 6 договору. Відступлення прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту №692061 від 27.08.2021 підтверджено витягом з реєстру боржників для друку та платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 0492440000 від 31.01.2025. Відповідач зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту належним чином не виконала. За розрахунком ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість [PERSON] за договором №692061 від 27.08.2021 складає 92300,04 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 38129,05 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 54170,99 грн. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Будь-яких доказів, які б спростовували проведені позивачем розрахунок заборгованості за вищевказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було, а тому суд бере його до уваги. При цьому, розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач порушив графік погашення заборгованості, кредит не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем порушені умови кредитного договору, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому із відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором №692061 від 27.08.2021. Вирішуючи питання стягнення судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 гривень. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено копію Договору № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та АО «Лігал Ассістанс», копію прайс-листа АО «Лігал Ассістанс», копію заявки на надання юридичної допомоги №107 від 01.09.2025, витяг з Акту № 19 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025. Згідно частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, обсягом та витраченим часом. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2019 року у справі № 902/347/18. Таким чином, враховуючи наведене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 25000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved