Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2025 року позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, як не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про захист прав споживача, стягнення грошових коштів набутих без достаньої правової підстави, стягнення компенсації завданої моральної шкоди задоволено частково та ухвалено: стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] 21682 (двадцять одну тисячу шістсот вісімдесят дві) грн. 58 коп. безпідставно списаних грошових коштів, 2652 (дві тисячі шістсот п`ятдесят дві) грн. 33 коп. відсотків за користування безпідставно набутими коштами та моральну шкоду у розмірі 2500 (дві тисячі п?ятсот) грн.; стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 1071 (одна тисяча сімдесят одна) грн. 45 коп. 24 грудня 2025 року представник позивача звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення відповідно до якої просила стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати у справі на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. 05 січня 2026 року представник відповідача подала заперечення на вищевказану заяву. Зазначила, що витрати позивача на правничу допомогу є необгрунтованими, а тому в їх стягненні з відповідача просила відмовити. У випадку, якщо суд прийде до висновку про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення просила їх зменшити. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, попередньо подала заяву про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення у її відсутності. Представник відповідача подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв?язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 259 ЦПК України визначено, що суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, зокрема, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 6000 грн. У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача долучає до матеріалів справи наступні докази: копію ордера серії АІ №1534682 від 16 грудня 2025 року на надання правничої (правової) допомоги); квитанції про сплату від 02 липня 2025 року, 16 грудня 2025 року, 09 травня 2025 року, від 11 квітня 2025 року; звіт про надану правничу (правову) допомогу від 15 грудня 2025 року; акт надання послуг №8 від 16 грудня 2025 року Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 6000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи середню складність справи, обсяг зазначених в акті виконаних адвокатом робіт, тривалість судових засідань, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути із відповідача на корить позивача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Outcome: partial