Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

У квітні 2019 року заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону, діючи в інтересах Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці, звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради, [PERSON] , третя особа Головне управляння Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та договору купівлі-продажу земельної ділянки. Свої вимоги позивач обґрунтував наступними обставинами. Відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії Б №037683 Чернівецька квартирно-експлуатаційна частина району 01 березня 1980 року отримала від виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів у постійне та безоплатне користування земельну ділянку для господарських потреб загальною площею 112,3 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка № [NUMBER] площею 0,9000 га, розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказаний державний акт на землю є чинним, ніким не скасований та не визнаний недійсним. 24 вересня 2018 року комісією спеціалістів виявлено, а начальником КЕВ м. Чернівці складено Акт про самовільне зайняття (неправомірне вилучення) земель оборони або нерухомого військового майна військового містечка N? [NUMBER] , розташованого за адресою: [ADDRESS] , площею 0,9000 га. Згідно з указаним актом, при проведенні геодезичних робіт з метою оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки виявлено частину земельної ділянки приватної форми власності з кадастровим номером 7310136300:14:002:1090, що належить [PERSON] , розташовану на території земельної ділянки військового містечка N? 36, орієнтовною площею 0,0634 га, що перешкоджає виготовленню правовстановлюючих документів та присвоєнню кадастрового номера . Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 вересня 2018 року, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 1 жовтня 2015 року серії та номеру HAP558917/реєстровий No 8741 придбала у [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000 га l по [ADDRESS] (кадастровий номер 7310136300:14:002:1090), яка, в свою чергу, отримала її безоплатно в порядку приватизації на підставі рішення Чернівецької міської ради № 1706 від 31 серпня 2015 року. Разом з цим, ані Кабінетом Міністрів України, ані Міністерством оборони України земельна ділянка площею 0,0634 га військового містечка N? 36 до комунальної власності не передавалась, оскільки існує особливий, передбачений законодавством порядок надання земель оборони у користування із земель, що перебувають у користуванні відповідних військових формувань, обумовлений відповідним статусом цих земель та їх призначенням. Таким чином, спірна земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , дотепер має бути віднесена за цільовим призначенням до земель оборони, за формою власності - до державної власності. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у державній власності, без урахування обмежень, зазначених у Земельному кодексі України, Законі України «Про використання земель оборони», Законі України «Про збройні сили України» суперечить нормам чинного законодавства України. Передача земель оборони місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником головного управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України та КМУ. Відтак, рішення Чернівецької міської ради від 31 серпня 2015 року N? 1706 та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 1 жовтня 2015 року серії та номеру HAP558917/реєстровий N? 8741, а саме: на земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер 7310136300:14:002:1090) з цільовим призначенням:для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] , в частині накладення на земельну ділянку військового містечка N? 36 орієнтовною площею 0,0634 га, прямо і суттєво порушують права та інтереси держави як власника вказаних земель в особі Міністерства оборони України як належного землекористувача, а тому є незаконними та підлягають визнанню недійсними. Разом з тим, МОУ та КЕВ м. Чернівці, маючи відповідні правомочності для захисту інтересів держави відносно оспорюваної земельної ділянки, основне призначення якої - для господарських потреб, загальною площею 112,3 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка № [NUMBER] площею 0,9000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за захистом до суду не звернулися, надані їм повноваження не використовували, інших заходів з метою забезпечення визнання недійсними незаконних рішень органу місцевого самоврядування та правовстановлюючих документів на дану земельну ділянку, оформлену на праві приватної власності, не вжили. Вказані обставини, як зазначено в позовній заяві, свідчать про здійснення МОУ та КЕВ м. Чернівці захисту інтересів держави неналежним чином, що підтверджує наявність «виключного випадку» для звернення прокурора з даним позовом до суду. З урахуванням уточнення позовних вимог прокурор просив суд ухвалити рішення, яким: визнати недійсним пункт 34 додатку 4 рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради № 1706 від 31 серпня 2015 року «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення та визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань»; визнати недійсним укладений 01 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки серії та номеру НАР558917/реєстровий № 8741 в частині відчуження земельної ділянки площею 0,0609 га (кадастровий номер земельної ділянки 7310136300:14:002:1090), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У відзиві на позов від 31.05.2019 року представник Чернівецької міської ради просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Зазначив, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб?єкти владних повноважень, а не прокурор, тобто до суду з даним позовом повинні звертатись безпосередньо Міністерство оборони України та квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернівців. Вказав, що спірна земельна ділянка відноситься до комунальної форми власності, що також підтверджується висновком від 31.07.2015р. N?265-02/04-01/15 Управління Держземагентства у місті Чернівцях Чернівецькій області, а тому підстав у Чернівецької міської ради для відмови у наданні земельної ділянки у власність [PERSON] не було. Прокурором не надано жодних доказів встановлення відповідно до норм законодавства органами державного контролю за використанням та охороною земель фактів порушення земельного законодавства (зокрема відсутні будь-які акти перевірок, протоколи про адміністративні правопорушення або матеріали Держгеокадастру України, що свідчили б про наявність порушень з боку Чернівецької міської ради). На земельній ділянці не розташовано будівель чи споруд державної власності, відтак і земельна ділянка на [ADDRESS] не може відноситися до земель оборони. В свою чергу, акт обстеження від 24.09.2019р. не може братись судом до уваги, оскільки обстеження здійснювалися особами, які не наділені відповідними повноваженнями чи спеціальними знаннями та є посадовими особами Позивача. Позовна вимога про скасування рішення міської ради в частині визнання недійсним пункту 34 додатка 4 рішення від 31.08.2015р. N?1706 не підлягає до задоволення ще й з підстав вичерпання ним своєї дії шляхом виконання. 14.06.2019 року відповідачка [PERSON] також подала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що вважає його необгрунтованим та безпідставним, оскільки заявником не надано жодного належного та допустимого доказу, що місце розташування частини земельної ділянки, яка належить їй на праві власності та земельна ділянка, яка міститься у відповідному Державному акті, в просторовому розміщенні на місцевості пересікаються чи збігаються та якою площею, а з доданої копії Акту від 12.06.2018р неможливо встановити чим керувався начальник КЕВ м. Чернівці при його складанні, а також не надано рішення щодо надання земельних ділянок, які відображені в Державному акті, в користування, а відтак неможливо встановити які саме ділянки, якою площею та за якими адресами надані. У Державному акті відсутні відомості про дату його реєстрації в Книзі записів державних актів користування землею та реєстраційний номер, що свідчить про те, що він не зареєстрований в книзі записів державних актів на право користування землею як того вимагає постанова Ради Міністрів СРСР N? 199 "Про видачу землекористувачам державних актів на право користування землею" від 06.03.1975р. У цьому акті неодноразово закреслено слово "трудящих" і виправлено на "народних", що є недопустимим. У Державному акті серія Б N? 037683 вказано користувача - Чернівецьку квартирно-експлуатаційну частину району, в інтересах якої позивач не виступає. Вважає, що Чернівецька міська рада, розпорядившись правом власника, своїм рішенням правомірно передала попередньому власнику у власність земельну ділянку з кадастровим номером 7310136300:14:002:1090, а себе її добросовісним набувачем. Вказала також, що заступником прокурора було подано позов без достатніх правових підстав та за відсутності належного обгрунтування підстав такого представництва, що порушує принцип рівності сторін судового процесу. Крім того, вважає, що позивачем не надано жодного доказу щодо розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, на зазначеній ним земельній ділянці. 14.06.2019 року заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону подав до суду відповідь на відзив Чернівецької міської ради на позов, в якому вказав наступне. Прокурор має право здійснювати представництво інтересів держави в суді. Оскільки суб?єкти владних повноважень, в інтересах яких звернувся прокурор до суду та яким відомо про порушення інтересів держави щодо вибуття земельної ділянки із земель оборони до приватної форми власності, зайняли пасивну позицію, що полягає в їх бездіяльності, саме прокурор звернувся до суду для захисту інтересів держави у земельній сфері, на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Держава є власником земель оборони за законом, при цьому, наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом. Право користування спірною земельною ділянкою Чернівецької КЕЧ району набуте КЕВ м. Чернівці в установленому законом порядку та не втрачається, а зберігається до його належного переоформлення. Рішення суб?єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акту та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких грунтується позов, мають приватноправовий характер. У даному випадку підставою для подання позову заступником прокурора гарнізону, є саме незаконність п. 34 Додатку 4 рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 31 серпня 2015 року N? 1706, в результаті реалізації якого та подальшого укладення ряду договорів виникло цивільне речове право у фізичних осіб на земельну ділянку, яке прокурором оспорюється одночасно з порушенням питання про визнання недійсним рішення міської ради. Також, у відповіді на відзив на позов відповідачки [PERSON] від 20.06.2019 року заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону, заперечуючи проти викладених останньою доводів, зауважив, щоправо користування спірною земельною ділянкою площею 0,1796 га підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії Б N? 037683 від 1 березня 1980 року, виданим Чернівецькій КЕЧ району, правонаступником якої є КЕВ м. Чернівці. Водночас, обов?язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який містився у п. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України, визнаний неконституційним на підставі рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року N? 5-рп/2005 (у справі N? 1-17/2005 за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 92, п. 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками). Наявність державного акту, що посвідчує відповідне право, відсутність реєстрації такого права тощо, не позбавили державу як власника в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України як органу управління та КЕВ м. Чернівці як користувача земельної ділянки відповідного права на неї. Посилання відповідачки на зазначення користувачем у Державному акті Чернівецьку квартирно-експлуатаційну частину району, в інтересах якого необхідно звертатись, є безпідставним, оскільки згідно з директивою Міністра оборони України від 20 квітня 2005 року N? Д-322/1/010 КЕВ м. Чернівці є правонаступником Чернівецької КЕЧ району. У зв?язку з тим, що орган місцевого самоврядування незаконно розпорядився належною оборонному відомству земельною ділянкою, вилучення (припинення, відчуження) якої передбачає особливий порядок (п.п. 19, 44, 45, 48, 50 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затверджені наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 N? 483), який Чернівецькою міською радою не дотримано, остання при розпорядженні землею не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, а тому такі рішення повинні бути визнані судом недійсними. У запереченнях на відповідь на відзив на позов від 18.07.2019 року відповідачка [PERSON] додатково до раніше викладених нею у відзиві доводів зазначила, що технічний звіт по встановленню окружних меж землекористування Черновицької КЕЧ района в м. Чернівці, в якому міститься використана спеціалістами військової частини [NUMBER] «Відомість вирахування координат точок теодолітних ходів по об`єкту № 36 Чернівецькій КЕЧ району 1977 року» виконаний з порушеннями, що фактично унеможливлює відновити межі зазначеної ділянки. Спеціалістами військової частини [NUMBER] були проведені геодезичні роботи по виміру меж військового містечка № [NUMBER] по факту використання земельної ділянки, а саме по периметру огорожі, яка збудована нею. Таким чином, при проведенні геодезичних робіт отримано нові координати земельної ділянки, які вигідні позивачу, а не відновлено межі ділянки за координатами, які містяться в Технічному звіті. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20.06.2019 року до участі у справі в якості співвідповідачки залучено [PERSON] ; відзиву на позов останньою не надано. Третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області 16.07.2019 року подало до суду письмові пояснення на позовну заяву, в якихвважає вимоги позову обґрунтованими та просить врахувати, що право користування спірною земельною ділянкою Чернівецькою КЕЧ набуто КЕВ м. Чернівці в установленому законом порядку, оскільки рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів від 01.03.1980 Чернівецькій квартирно-експлуатаційній частині на території м. Чернівці (правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернівці) надано на праві постійного користування земельну ділянку загальною площею 112,3га (до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка N? [NUMBER] площею 0,9000га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ) для господарських потреб та виданий Державний акт на право постійного користування серії БN?037683. Рішенням Шевченківського районного суду від 22 вересня 2022 року, залишеним постановою Чернівецького апеляційного суду від 06 лютого 2023 року без змін, у задоволенні позовних вимог було відмовлено, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав. Постановою Верховного Суду від 28 червня 2023 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 06 лютого 2023 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу між суддями Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.07.2023 року справу № 727/4657/19 розподілено судді М.Є.Бойко. Ухвалою судді від 12.07.2023 року в справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. У підготовчому судовому засіданні 18.09.2023 року судом було призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, у зв`язку із чим провадження у справі зупинено. Після надходження до суду висновку експерта провадження у справі поновлено ухвалою від 27.06.2024 року. У судовому засіданні прокурор Чернівецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Самокіщук М. позов підтримав із зазначених у ньому підстав та просив повністю задовольнити, посилаючись на те, що Чернівецька міська рада не мала жодних правових підстав для розпорядження спірною ділянкою та передачі її фізичним особам безоплатно у власність, оскільки Міністерство оборони України чи уповноважені ним органи, дозволу на передачу у комунальну (приватну) власність, добровільної відмови від даної земельної ділянки не надавали та вказана земля не відчужувалась. Проте, при прийнятті оскаржуваного рішення Чернівецькою міською радою не було враховано, що спірна земельна ділянка перебуває у власності держави. Стосовно обраного способу захисту прокурор вказав, що оскарження рішення (наказу) уповноваженого органу про передачу земельної ділянки в комунальну власність безпосередньо передбачено у пункті 10 частини другої статті 16 ЦК України та, за встановлених судами конкретних обставин справи, є достатнім і ефективним у спірних правовідносинах, відповідає правовій природі відносин учасників спору. Представник Міністерства оборони України в судовому засіданні позов підтримав та просив повністю задовольнити із зазначених у ньому підстав. Представник КЕВ м. Чернівці Сідлецький Д.Ю. в судовому засіданні просив повністю задовольнити позовні вимоги та пояснив, що станом на теперішній час земельна ділянка площею 0,9 га. військового містечка N? [NUMBER] є складовою частиною земельної ділянки, відноситься до земель оборони та у комунальну власність не передавалась, а тому пункт 34 додатка 4 рішення Чернівецької міської ради від 31.08.2015р. N?1706 є незаконним, а договір купівлі продажу земельної ділянки серії та номеру НАР558917/реєстровий № 8741 в частині відчуження земельної ділянки площею 0,0609 га (кадастровий номер земельної ділянки 7310136300:14:002:1090), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений 01 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] , нікчемним, а тому повинен бути визнаний недійсним. Представник відповідача - Чернівецької міської ради Лелюх Х.М. в судовому засіданні позов не визнала та просила у задоволенні позовних вимог повністю відмовити, оскільки станом на день розпорядження спірною земельною ділянкою ЧМР була її власником, а тому мала всі відповідні повноваження, крім того, рішення ЧМР це акт одноразової дії, наразі це рішення вже виконано, отже, вичерпало свою дію. Відповідачки [PERSON] , [PERSON] , а також представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області у судові засідання не з`явилися, неодноразово належним чином повідомлялися судом про час та місце розгляду справи, а тому суд вважав можливим його проводити за відсутності цих осіб. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на наступне. У Державному актісерії Б №037683, який офіційно не зареєстрований, наявні виправлення. Позивачем не надано доказів розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України на зазначеній ним земельній ділянці, тобто не доведено, що вказана спірна земельна ділянка це землі військового містечка. Технічний звіт виконаний в умовній системі координат без прив`язки до державної чи місцевої системи координат, що унеможливлює відновлення меж в натурі на місцевості. Крім того, схема прив`язки меж до твердих контурів чи координати межових знаків, а також межові знаки і огорожа на місцевості відсутні, що унеможливлює їх відновлення. Таким чином, земельна ділянка під військовим містечком № [NUMBER] не сформована. За таких обставин Чернівецька міська рада своїм рішенням правомірно передала у власність відповідачці земельну ділянку з кадастровим номером 7310136300:14:002:1090, розпорядившись нею, як її власник, отже, [PERSON] є її добросовісним набувачем. Не погоджуючись з висновком проведеної у справі судової земельно-технічної експертизи № 25464/23-41 від 17.06.2024 року адвокат Лопух С.В. вказав, що він викликає сумніви в своїй правильності, оскільки у ньому не вказано коли і якими саме інструментами обстежувалася спірна земельна ділянка, водночас судовим експертом Дем`яненко В. С. в судовому засіданні було повідомлено суд, що таке візуально-інструментальне обстеження не проводилось взагалі. Вказав також, що експертом не співставлено в одній системі координат межі земельної ділянки з кадастровим номером 7310136300:14:002:1090 із межами земельної ділянки, що перебуває на праві постійного користування КЕВ м. Чернівці відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 01.03.1980 року серія Б № 037683 в системі координат 1963 року (SC63), у довільному масштабі. Зазначив, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 01.03.1980 року Б № 037683 площа земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] , становить 5,9000 га, до Державного акту змін не вносилось, а,відтак, земельної ділянки площею 0,9000 га, яку досліджував експерт, не існує. Крім того, експертом у висновку зазначено, що при проведенні експертизи для встановлення меж земельної ділянки, яка перебуває на праві постійного користування КЕВ м. Чернівці відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 01.03.1980 року Б № 037683, використані координати з кадастрового плану земельної ділянки площею 0,9000 га, проте, зазначений кадастровий план немає жодної юридичного значення (сили) та є недостовірним, так як технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по ньому не розроблялась та не затверджувалась (не приймались дозвіл, рішення, розпорядження та ін.); площа, конфігурація та межі земельної ділянки в кадастровому плані не відповідають Державному акту. У матеріалах справи, в тому числі і у висновку експерта № 25464/23-41, відсутній відповідний "ключ" переходу від умовної, в якій виконано Технічний звіт Чернівецького філіалу «Укрземпроект» від 26 лютого 1981 року, до місцевої та від місцевої до державної системи координат, що унеможливлює відновлення меж земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] та проведення якісної експертизи. Також по питанню першому експертом надано відповідь на питання, яке на вирішення експертизи взагалі не ставилося, а саме: експертом зазначено, що відповідно до відомостей вирахування площі земельної ділянки КЕВ м. Чернівці ВМ № 36 встановлено часткове накладання земельної ділянки з кадастровим номером 7310136300:14:002:1090 на земельну ділянку, що перебуває на праві постійного користування КЕВ м. Чернівці відповідно до Державного акту на право користування землею від 01.03.1980р Б № 037683, тоді як експерт немає права визначати самостійно додаткові запитання та надавати відповіді у заключній частині на запитання, яких немає в у вступній частині. Зазначеним порушено п. 2.1., 4.14. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) Заслухавши учасників судового розгляду, експерта Дем`яненко В. С., яка підтримала та роз`яснила складений нею висновок за наслідками проведення земельно-технічної експертизивід 17.06.2024 року N? 25464/23-41, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позов повністю, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. 01.01.2013 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності». Наведеним Законом визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про розмежування земель державної та комунальної власності». З дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу. Так, у підпункті «а» пункту 4 цього розділу зазначено, що у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: - на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; - які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; - які належать до земель оборони. Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Водночас, питання передачі земельних ділянок державної власності у комунальну власність врегульовано статтею 117 Земельного кодексу України, частиною першою якої визначено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Цільовим призначенням земельної ділянки є використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку (стаття 1 Закону України «Про землеустрій»). Як визначено статтею 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Відповідно до частини першої статті 2 Законом України «Про використання земель оборони» військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. Згідно зі статтею 14 Закону України "Про Збройні Сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління. Вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі і земельних ділянок, за статтею 9 вказаного вище Закону відноситься до повноважень КМУ. Порядок відчуження та реалізації військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил регулюється положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 року № 1919. Відповідно до пункту 6 указаного Положення рішення про відчуження військового майна приймає Кабінет Міністрів України із затвердженням за пропозицією Міністерства оборони України,переліку такого майна за відповідною формою. Згідно з пунктом 5.14 Положення про організацію Квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03 липня 2013 року № 448, фонди земельних містечок та земельні ділянки, обліковуються у КЕВ. Міністерство оборони України як центральний орган виконавчої влади забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань. Міністерство оборони України, серед іншого, здійснює управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління (стаття 10 Закону України «Про оборону України»). Отже, за змістом наведених норм права землі оборони перебувають у державній власності та постійному користуванні військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань. Землі оборони не можуть передаватися у приватну власність громадян Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до пункту 3 рішення «Суженного исполкома Черновицкого обласного Совета депутатов трудящихся» №31-09016 від 28 листопада 1952 року Чернівецький гарнізон отримав у користування земельні ділянки в натурі для потреб оборони. 17 жовтня 1978 року рішенням виконкому Чернівецької міської ради народних депутатів № 629/20 «Про видачу державних актів на право користування землею Чернівецькій КЕЧ району» було затверджено складені матеріали про видачу державних актів на право користування землею. Вирахування площ здійснювалось за координатами, ув`язка теодолітних ходів проводилась замкнутими полігонами. Система координат умовна. Для видачі державних актів Чернівецькій КЕЧ було передано ряд земельних ділянок (об`єктів), серед яких об`єкт № 36 площею 5,9 га. Відповідно до Державного акту на право користування землею Серії Б №037683 від 01 березня 1980 року та Плану границь землекористування Чернівецької КЕЧ району, що є додатком до зазначеного акту, Чернівецькій КЕЧ району була надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка для господарських потреб загальною площею 112,3 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка № [NUMBER] площею 0,9000 га за адресою: [ADDRESS] . На вказаному плані землекористування відображено також частину спірної земельної ділянки відповідної конфігурації площею 0,9 га. Вказаний державний акт є чинним і не оспорювався в судовому порядку. Згідно з Геодезичним журналом і абрисом теодолітної зйомки Чернівецької КЕЧ Чернівецький філіал «Укрземпроекту» встановив межі земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] . Конфігурація і межі земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] визначені у відомості вирахування координат точок теодолітних ходів по об`єкту № [NUMBER] Чернівецької КЕЧ району від 06 серпня 1977 року та в протоколі закріплення меж землекористування від 11 жовтня 1978 року. Згідно з Технічним звітом Чернівецького філіалу «Укрземпроект» від 26 лютого 1981 року останнім було встановлено конкретні межі землекористування Чернівецької КЕЧ на земельні ділянки, до складу яких входила і спірна земельна ділянка. Відповідно до акта прийому-передачі будівель, споруд та території військового містечка від 20 листопада 1996 року Чернівецька КЕЧ передала 5 га земель військового містечка № [NUMBER] без будівель у комунальну власність. При цьому в користуванні Чернівецької КЕЧ залишилося 0,9 га земельної ділянки військового містечка [ADDRESS] . Згідно з Витягом з Директиви МОУ від 20.04.2005 № Д-322/1/010 КЕВ м.Чернівці є правонаступником Чернівецької КЕЧ району. З відомості розбіжностей в обліку земельних ділянок, які рахуються за МОУ по КЕВ станом на 01.04.2018 року (Форма 405Б) вбачається, що за МОУ рахується земельна ділянка в/м № [NUMBER] по [ADDRESS] площею 0,9 га. Вказане підтверджується Листом ГУ ДГК у Чернівецькій області з додатками від 26.03.2019 року № 0-24-0.21-1278/2-19, відповідно до змісту якого за КЕВ м. Чернівці рахується земельна ділянка в/м № [NUMBER] по [ADDRESS] площею 0,9 га, яка обліковується за МОУ на території Чернівецької області та потребує внесення до Державного земельного кадастру Рішенням № 1628 від 04 червня 2015 року Чернівецька міська рада надала [PERSON] дозвіл на складання проєкту відведення земельної ділянки площею 0,1000 га по [ADDRESS] у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням № 1706 від 31 серпня 2015 року Чернівецька міська рада затвердила проєкт відведення і передала безоплатно [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,1000 га по [ADDRESS] (кадастровий номер 7310136300:14:002:1090) з визначенням цільового призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01 жовтня 2015 року [PERSON] відчужила [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 7310136300:14:002:1090. Відповідно до листа в/ч [NUMBER] від 14 червня 2019 року площа земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] , яка залишилась у користуванні КЕВ м. Чернівці, складає 0,6532 га, а не 0,9 га. Згідно з актом про виявлене самовільне зайняття (неправомірне вилучення) земель оборони від 24 вересня 2018 року комісія КЕВ м. Чернівці виявила самовільне зайняття земель оборони [PERSON] орієнтовною площею 0,0634 га внаслідок часткового накладення земельної ділянки, що знаходиться у її приватній власності (кадастровий номер 7310136300:14:002:1090), на землі оборони. Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи Чернівецького відділення Київського НДІСЕ від 17.06.2024 року N? 25464/23-41 установлено, що частина земельної ділянки за кадастровим номером 7310136300:14:002:1090, що належить на праві власності [PERSON] , накладається на земельну ділянку, що перебуває у власності держави в особі МОУ та перебуває на праві постійного користування КЕВ м. Чернівці відповідно до Державного Акту на право користування землею від 01.03.1980 серії Б N? 037683. Площа накладання земельної ділянки з кадастровим номером 7310136300:14:002:1090 на земельну ділянку, що перебуває на праві постійного користування КЕВ м. Чернівці відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 01.03.1980 серії Б N? 037683 складає 0,0591 га. Посилання представника відповідачки [PERSON] адвоката Лопуха С.В. на необґрунтованість, неповноту та неправильність вищезазначеного висновку експерта є безпідставними, оскільки він відповідає нормам статті 102 ЦПК України і складений старшим судовим експертом Дем`яненко В., яка має відповідну освіту і освітньо-кваліфікаційний рівень, кваліфікацію і стаж експертної роботи, порушень порядку його отримання судом не встановлено. Крім того, експерт попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на неї обов`язків, складений нею висновок містить інформацію щодо предмета доказування. В ході проведення експертизи експерт досліджувала матеріали цивільної справи № 727/4657/19, які визнала достатніми для надання висновку. У свою чергу, сторона відповідачів не заявляла клопотання про призначення повторної земельно-технічної експертизи з підстав, визначених статтею 113 ЦПК України. Таким чином, судом встановлено, що Міністерство оборони України є власником спірної ділянки 0,9 га зі складу 5,9 га, на яку накладається земельна ділянка площею0,0591 га з належних [PERSON] 0,1000 га. Отже, стороною позивача доведено накладення земельної ділянки відповідачки на землі, які належать Міністерству оборони та перебувають в постійному користуванні КЕВ м. Чернівці. Прокурор обґрунтував представництво інтересів держави в даній справі належним чином. Доводи відповідачів про те, що відповідно Державного акту на право постійного користування землею від 01.03.1980 року Б № 037683 площа земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] становить 5,9000 га, зміни до нього не вносилось, а, відтак, земельної ділянки площею 0,9000 га, про яку вказує позивач, не існує взагалі - її ніхто не формував є безпідставними, оскільки на вказаний час самого поняття «формування земельної ділянки» не існувало в законодавстві України. Земельні ділянки почали формуватися як окремі об`єкти з визначеними площею та межами після жовтня 2001 року. Враховуючи, що спірна земельна ділянка належить до земель оборони, яка знаходиться в управлінні та користуванні Міністерства оборони України, власником цієї землі є держава в особі Кабінету Міністрів України, який розпоряджається нею, докази надання Кабінетом Міністрів України або Міністерством оборони України згоди на припинення права постійного користування та відчуження спірної земельної ділянки у приватну власність відсутні, Чернівецька міська рада не є органом, уповноваженим розпоряджатися землями оборони, а тому перевищила надані їй повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою. Разом з тим, завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором (пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс19)). Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 68)). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункт 40)). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55) та ін.). Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин. Предметом спору в цій справі є визнання недійсними: пункту 34 додатку 4 рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради № 1706 від 31 серпня 2015 року, яким затверджено проєкт відведення і передано безоплатно [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,1000 га по [ADDRESS] (кадастровий номер 7310136300:14:002:1090); договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01 жовтня 2015 року, згідно з яким [PERSON] відчужила [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 7310136300:14:002:1090, у зв`язку з незаконними, на думку позивача, діями відповідачів, які призвели до незаконного заволодіння земельною ділянкою державної власності відповідачкою [PERSON] , оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони та Чернівецька міська рада не мала права передавати її у власність третій особі. Велика палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23) зазначила, що усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05 липня 2023 року у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12 вересня 2023 року у справі № 910/8413/21, пункт 180; від 11 червня 2024 року у справі № 925/1133/18, пункт 143). Оскаржуване рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради № 1706 від 31 серпня 2015 року вичерпало свою дію виконанням (на підставі рішень ради затверджено проєкт відведення земельної ділянки та передано земельну ділянку у власність безоплатно). Визнання цього рішення недійсним не поновить порушене право або законний інтерес позивачів. Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Цей підхід у судовій практиці також є усталеним (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 83), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21 (пункт 53)). Таким чином, у такій категорії спорів позивач може, зокрема, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачу було передано частину земельної ділянки, яка накладається на його земельну ділянку. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення. У своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168)). Велика палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23) також вказала, що у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 22 червня 2021 у справі № 200/606/18 (пункт 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 148). Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту права власності є неефективним, оскільки задоволення вимоги про визнання недійсними пункту 34 додатку 4 рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради № 1706 від 31 серпня 2015 року не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема, повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки, як і похідна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01 жовтня 2015 року. Слід також зауважити, що у постанові від 28 червня 2023 року в даній справі про скасування рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2022 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 06 лютого 2023 року та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції Верховний Суд не зазначив про неправильність висновків вказаних судових рішень про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку із неефективністю обраного позивачами способу захисту свого цивільного права. Крім того, зміст позовної заяви свідчить про те, що у цій справі заявлено позовні вимогиу про визнання недійсним п.34 додатку 4 рішення Чернівецької міської ради 68 сесії VI скликання N? 1706 від 31 серпня 2015 року, яким [PERSON] затверджено проект відведення і передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1000 га по [ADDRESS] (кадастровий номер 7310136300:14:002:1090) з визначенням цільового призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, тобто позивач намагається скасувати правовий титул (визнати недійсним відповідне рішення) щодо всієї земельної ділянки, а не тільки тієї її частини, що накладається на земельну ділянку відповідачки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23) звернула увагу, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Іншими словами, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та повернення сторін у попередній стан призведе до того, що [PERSON] буде позбавлена права власності не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку позивача, а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною і правомірність надання у власність відповідачки якої не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним. Тому в контексті обставин цієї справи та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту позивачів може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить [PERSON] та накладається на земельну ділянку військового містечка № [NUMBER] (згідно висновку експерта площа накладення 0,0591 га ), що перебуває у власності держави в особі МОУ та на праві постійного користування КЕВ м. Чернівці відповідно до державного акту на право користування землею від 01.03.1980 року Б №037683. Як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови від 19.01.2021 року у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 року у справі №925/642/19, від 10.04.2024 року у справі №496/1059/18). Крім того, за висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц, постановах Верховного Суду від 15 березня 2024 року у справі №904/192/22, від 22 червня 2021 року у справі №908/924/20, від 23 квітня 2024 року у справі №910/75/23, спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. З огляду на наведене у задоволенні позовних вимог слід повністю відмовити у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту порушеного права . У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed