Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 03.09.2024 між ТОВ «Фінансова Компанія Кредіплюс» та [PERSON] укладено кредитний договір №152338 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого останній отримала кредит у сумі 10589 грн. на строк 181 календарних днів, із встановленою процентною ставкою 0,10 % від суми кредиту за кожний день користування. Вказує, що ТОВ «Фінансова Компанія Кредіплюс» виконало у повному обсязі свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, перерахувало суму кредиту на картковий рахунок позичальника. 10.10.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» та ТОВ «Фінансова Компанія Кредіплюс» укладено договір факторингу №10102024, відповідно до умов якого позивачу відступлено право вимоги до відповідача за кредитним договором №152338. Відповідач належним чином умови договору не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 11192 грн. 71 коп. з яких: 10589 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 2 грн. 71 коп. - заборгованість за відсотками, 601 грн. 00 коп. - заборгованість по комісії. Покликаючись на вимоги ст. 525-530, 610-612, 631, 1046-1049 ЦК України, просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 11192 грн. 71 коп., 2422 грн. 40 коп. витрат зі сплати судового збору та 7000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було надано строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзиву на позовну заяву відповідачем не подано, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що не суперечить вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, яка вказує на те, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до положень ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 02.11.2021 у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21), будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Судом встановлено, що 03 вересня 2024 року між ТОВ «Фінансова Компанія Кредіплюс» та [PERSON] укладено кредитний договір №152338, підписаний позичальником електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Згідно умов цього договору кредитодавець надав позичальникові кредит на суму 10589 грн., зі строком користування коштами протягом 181 календарних днів. За умовами цього договору відповідач зобов`язалася сплачувати проценти за користування кредитом у дисконтний період у розмірі 0,10 % за кожен день користування коштами від суми залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов`язання за договором ТОВ «Фінансова Компанія Кредіплюс» виконало належним чином, перерахувавши на картковий рахунок позичальника [PERSON] кредитні кошти в сумі 10589 грн. та надало можливість користуватися і розпоряджатися ними, що підтверджується, довідкою ТОВ «Фінансова Компанія Кредіплюс» від 04.11.2025, випискою за договором, повідомленням АТ «Акцент-Банк» від 31.12.2025 про зарахування 03.09.2024 кредитних коштів у сумі 10589 грн. на картковий рахунок позичальника [PERSON] 10 жовтня 2024 року ТОВ ТОВ «Фінансова Компанія Кредіплюс`та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу №10102024, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія Кредіплюс» передало (відступило) ТОВ ФК «ЕЙС» за плату належні йому права вимоги за вказаним кредитним договором, що підтверджується витягом з реєстру боржників, актом прийому передачі реєстру боржників. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином встановлено, що ТОВ ФК «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Всупереч умов кредитного договору №152338 від 03.09.2024 відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 01.11.2025 утворилася заборгованість у сумі 11192 грн. 71 коп., з яких: 10589 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 2 грн. 71 коп. коп. - заборгованість за відсотками, 601 грн. 00 коп. - заборгованість по комісії, що підтверджується розрахунком заборгованості. Крім того, п. 4 кредитного договору №152338 від 03.09.2024 р. передбачено сплату комісії за надання кредиту, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладання кредитного договору за ставкою 15 % від загальної суми кредиту. Однак, надання кредиту є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою зі сторони позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інстрменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостйною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку, наведене повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц. Доказів надання кредитодавцем позичальнику додаткових послуг, їх переліку матеріали справи не містять, як і детального розрахунку комісій, нарахованих ТОВ «Фінансова Компанія Кредіплюс». У відомості про щоденні нарахування та погашення, та виписки з особового рахунку лише зазначено про факт нарахування комісії в сумі 601 грн. та сплату комісії в сумі 601 грн. при наданні кредиту. Враховуючи викладене суд вважає, що відсутні підстави для нарахування та стягнення з відповідача комісії за вказаним кредитним договором в сумі 601 грн., оскільки такі умови договору суперечать ст. 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та є нікчемними в силу закону. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 викладено правову позицію відповідно до якої, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, в межах заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом. Зокрема, підлягає до стягнення 10589 грн. 00 коп. заборгованості за тілом кредиту та 2 грн. 71 коп. відсотків за користування кредитом, а всього 10591 грн. 71 коп. Доказів протилежного суду не надано. Відповідачем не спростовано факт укладення зазначеного кредитного договору, отримання кредитних коштів та наявність простроченої заборгованості за кредитом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Частина 2 ст. 615 ЦК України вказує, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені ст. 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника суми позики та процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. За наведених обставин з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за кредитом у сумі 10591 грн. 71 коп. Встановлено, що витрати позивача зі сплати судового збору становлять 2422 грн. 40 коп., витрати на правничу допомогу 8000 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, зокрема вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, (10591,71 х 100) : 11192, 71= 94,63 %, тобто позов задоволено на 94,63%. При визначенні розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, суд наводить наступний розрахунок: 2422 грн. 40 коп. х 94,63 % = 2292,31 грн., тобто з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2292 грн. 31 коп. судових витрат зі сплати судового збору. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6624 грн. 10 коп. (7000 грн. х 94,63 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial