Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

АТ «АКЦЕНТ-БАНК» звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог Банк посилався на те, що 17 травня 2024 року [PERSON] , будучи клієнтом Банку, уклав кредитний договір №ABH0CT155101715945038749 щодо надання відповідачеві кредиту в розмірі 90500 грн. строком на 60 місяців (тобто до 16 травня 2029 року) зі сплатою процентів у розмірі 50 % щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. Відповідач не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором, що укладений між ним та позивачем, в результаті чого виникла заборгованість. Станом на 20 червня 2025 року за відповідачем по укладеному з «А-Банк» кредитному договору наявна заборгованість на загальну суму 104482,69 грн., яка складається із: 87592,62 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 16284,31 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 0.00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією; 605,76 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 20 червня 2025 року вказана позовна заява передана для розгляду судді Куць О.О. (а.с.53). Ухвалою судді від 25 червня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом АТ «АКЦЕНТ-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено її до розгляду по суті (а.с.56). Представник АТ «АКЦЕНТ-БАНК» у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.5). Відповідач не брав участі у судовому засіданні, про день, місце, час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 66, 72-74). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Судом встановлено, що згідно із заявою клієнта №ABH0CT155101715945038749 від 17 травня 2024 року, [PERSON] звернувся до АТ «Акцент-Банк» та просив надати кредит за послугою «Швидка готівка» на таких умовах: вид кредиту - послуга «швидка готівка», тип кредиту - строковий, мета отримання кредиту - придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг, сума кредиту 90500 грн., строк кредиту - 60 місяців, процентна ставка (фіксована) 50 % на рік, номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту * [NUMBER] (а.с.17). 17 травня 2024 року відповідач також підписав електронним підписом паспорт споживчого кредиту за програмою «Швидка Готівка» (а.с.15-16 зворот). Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», підписаної відповідачем, останній виразив згоду із тим, що дана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», що розміщенні за посиланням https: a-bank.com.ua, між ним та банком становлять договір про надання банківських послуг, умови його йому зрозумілі та не потребують додаткового роз`яснення. Згідно з меморіальним ордером № TR.36843356.47957.65455 вiд 17 травня 2024 року АТ «Акцент-Банк» перерахувало [PERSON] грошові кошти в розмірі 90500 грн., призначення платежу: видача кредиту згiдно з договором №ABH0CT155101715945038749 від 17 травня 2024 року (а.с.25). З розрахунку заборгованості за договором №ABH0CT155101715945038749 від 17 травня 2024 року, укладеним між АТ «Акцент-Банк» та [PERSON] , вбачається, що станом на 20 червня 2025 року наявна заборгованість на загальну суму 104482,69 грн., яка складається із: 87592,62 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 16284,31 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 0.00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією; 605,76 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею. Матеріали справи підтверджують факт отримання відповідачем передбачених кредитним договором коштів, що також вказує на виконання умов договору позивачем, та на те, що відповідач в односторонньому порядку не виконує договірні зобов`язання. Спір виник внаслідок порушення відповідачем зобов`язань у частині повернення кредитних коштів і наявності підстав для стягнення заявленої позивачем заборгованості за кредитом. Відповідно до ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо вн підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Так, згідно із ч. 3 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] був обізнаний та погодився із умовами надання банківських послуг, зокрема, це підтверджується тим, що боржник користувався наданими банком коштами, частково погашав кредит у певні періоди. Відповідно до ч. 2 ст. 648 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов`язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 16 ЦК України одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючі всі докази, досліджені судом у їх сукупності, беручи до уваги те, що відповідачем було порушено умови користування кредитними коштами, а саме не виконані зобов`язання стосовно погашення кредиту та сплати відсотків користування ним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 20 червня 2025 року у сумі 103876,93 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту - 87592,62 грн., по процентам - 16284,31 грн. Що стосується вимог про стягнення пені, суд зауважує наступне. Стаття 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Судом встановлено, що кредитний договір укладено 17 травня 2024 року, відповідно і пеня (штрафні санкції) нарахована після 24.02.2022 року. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Таким чином, позовна вимога в частині стягнення з відповідача пені у сумі 605,76 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2408,35 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved