Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 17.08.2022 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №102640910, згідно з якого відповідач отримав кредит в розмірі 3000 гривень. 05.12.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу, згідно з якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) за плату ТОВ ФК «Кредит-Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №102640910 від 17.08.2022. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №102640910 від 17.08.2022 становить 12510 грн, з яких: 3000 грн - заборгованість за кредитом, 8940 грн - прострочена заборгованість по відсотках, 570 грн - заборгованість за комісією. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №102640910 від 17.08.2022 в розмірі 12520 грн, смудовийзіьр в розмірі 2422,40 грн, 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Володимирського міського суду Волинської області від 13.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить проводити розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Зачепіло З.Я. в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час проведення судового розгляду,не повідомили про поважну причину неприбуття, а тому розгляд справи проводиться у їхній відсутності, на підставі поданих сторонами доказів. 15.09.2025 представниквідповідача - адвокат Зачепіло З.Я. подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову, оскільки відсутні належні, допустимі докази перерахування коштів за кредитним договором та їх отримання [PERSON] . 25.09.2025 представник позивача подав відповідь на відзив, в якому просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Факт перерахування на ім`я [PERSON] кредитних коштів в сумі 3000 грн підтверджується платіжним дорученням №102640910 від 17.09.2022. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи. 17.08.2022 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено електронний кредитний договір №102640910, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором та акцептований відповідачем в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Із дослідженого судом кредитного договору (п.1.2.) паспорту споживчого кредиту, встановлено, що ТОВ «Мілоан» зобов`язується надати [PERSON] кредит в сумі 3000 грн, а [PERSON] зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах визначених договором, а також ознайомлений та згідний з умовами договорів, що підтверджується його підписом (електронним підписом одноразовим ідентифікатором). Згідно п. 1.3., 1.3.1, 1.3.2. договору кредит надається строком на 104 дні з 17.08.2022 і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 14 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 31.08.2022. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 29.11.2022. Відповідно до п. 1.4. договору, [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 31.08.2022 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 29.11.2022 (останній день строку кредитування). Згідно з п. 1.5.1. договору, комісія за надання кредиту становить 570 гривень. Відповідно до п. 1.5.2. договору встановлено проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду в розмірі 2 % від фактичного залишку кредиту за кожень строку користування кредитом протягом пільгового періоду, які становлять 840 гривень. У п. 1.5.3. договору передбачено нарахування процентів за користування кредитом протягом поточного періоду в розмірі 3 % від фактичного залишку кредиту за кожень строку користування кредитом протягом поточного періоду, які становлять 8100 гривень. На підтвердження заборгованості [PERSON] за даним кредитним договором позивач надав суду виписку з особового рахунка закредитним договором та відомості про нарахування та погашення, відповідно до якої у відповідача існує заборгованість за даним договором в сумі 12510 грн, з яких: 3000 грн - заборгованість за кредитом, 8940 грн - прострочена заборгованість по відсотках, 570 грн - заборгованість за комісією. Із дослідженого судом договору відступлення права вимоги №86-МЛ/Т від 05.12.2022 та витягу з реєстру боржників по договору відступлення прав вимоги №86-МЛ/Т від 05.12.2022 встановлено, що ТОВ «Мілоан» передає (відступає) за плату ТОВ ФК «Кредит-Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №102640910 від 17.08.2022. Оскільки на підставі даного договору факторингу відбулась заміна первісного кредитора ТзОВ «Мілоан» на ТОВ ФК «Кредит-Капітал», тому останній вправі заявляти вимоги до відповідача про повернення кредитної заборгованості за даним договором. Застосовані норми права та мотиви суду. Згідно з статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно із статтею 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. В розділі 6 кредитного договору сторони визначили порядок (технологія) укладення, спосіб ідентифікації, верифікації позичальника. У п. 6.1. договору зазначено, що кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Судом встановлено, що для підписання [PERSON] відповіді про прийняття пропозиції йому було передано одноразовий ідентифікатор в повідомленні на номер телефону [NUMBER] , вказаний [PERSON] у анкеті-заяві на кредит та при його ідентифікації в особистому кабінеті на вебсайті. Дана обставина підтверджується довідкою ТОВ «Мілоан». [PERSON] прийняв пропозицію укласти даний електронний договір на умовах, викладених у проекті договору, анкеті-заяві на кредит, підписав відповідь про прийняття пропозиції електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отриманим у порядку, передаченому у п. 6. Послідовність вищевказаних дій із зазначенням дати і часу підтверджується, письмовою формою послідовності дій учасників електронної комерції щодо укладання електронного договору № 102640910, які відображені у анкеті-заяві на кредит. Таким чином, [PERSON] ознайомлений з договором, паспортом споживчого кредиту та згідний з їхніми умовами, що підтверджується його підписом (електронним підписом одноразовим ідентифікатором). У кредитному договорі (п. 2.1.), зазначено, що кредитні кошти надаються [PERSON] безготівково на рахунок з використанням карки [NUMBER]. Наданою АТ «Кредобанк» письмовою інформацією підтверджується, шо на банківський картковий рахунок [NUMBER] , який вказаний у кредитному договорі та належить [PERSON] , [INFO] перераховано кошти в сумі 3000 гривень. Платіжним дорученням 49523458 від 17.08.2022 підтверджується, що кошти в сумі 3000 грн перераховані на картковий рахунок [NUMBER] , який належить [PERSON] , саме на виконання договору крендиту 102640910. Тобто, кошти в сумі 3000 грн були перераховані на картковий рахунок, який зазначений відповідачем у кредитному договорі. Даний документ підтверджує, що ТОВ «Мілоан» виконало зобов`язання за кредитним договором від 17.08.2022, оскільки повністю перерахувало кошти за цим договором, на рахунок, який вказав у договорі відповідач. Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та [PERSON] підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим на номер мобільного телефону повідмомленим ним, тому без отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу на сайт товариства, договір між [PERSON] та товариством не був би укладений. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20. Таким чином, кредитний договір укладений та підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий відповідачу. Доказів того, що банківський картковий рахунок з відповідним номером, що вказаний у кредитному договорі, [PERSON] не належить та на нього 17.08.2022 не перераховано кошти в сумі 3000 грн, матеріали справи не містять та відповідачем на спростування цього таких доказів не надано. Таким чином, безпідставними є доводи відповідача про те, що даний договір не був укладений та він не отримувала від ТОВ «Мілоан» 3000 гривень за кредитним договором від 17.08.2022. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Із досліджених судом розрахунків заборгованості по кредитому договору встановлено, що [PERSON] не повернув наданий кредит у встановлений договором строк, таким чином порушив зобов`язання за цим договором. [PERSON] та його представник не надали суду жодних доказів, які б підтвердили повернення позивачу усіх грошових коштів за даним кредитним договором. Оскільки [PERSON] не повернув позичені грошові кошти за кредитним договором від 17.08.2022 в сумі 3000 грн (тіло кредиту), у встановлений договором строк, а тому з відповідача підлягає стягненню в користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 3000 гривень. Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача процентів за користування кредитом, то суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1.4. договору, [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 31.08.2022 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 29.11.2022 (останній день строку кредитування). Згідно з п. 1.5.2. договору встановлено проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду в розмірі 2 % від фактичного залишку кредиту за кожень строку користування кредитом протягом пільгового періоду, які становлять 840 гривень. У п. 1.5.3. договору передбачено нарахування процентів за користування кредитом протягом поточного періоду в розмірі 3 % від фактичного залишку кредиту за кожень строку користування кредитом протягом поточного періоду, які становлять 8100 гривень. Оскільки відповідач добровільно не сплатив визначені договором проценти за користування (правомірне) кредитом, а тому з відповідача підлягають стягненню в користь позивача заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 8940 гривень. На підтвердження заборгованості [PERSON] за даним кредитним договором позивач надав суду виписку з особового рахунка закредитним договором та відомості про нарахування та погашення, відповідно до якої у відповідача існує заборгованість за даним договором в сумі 12510 грн, з яких: 3000 грн - заборгованість за кредитом, 8940 грн - прострочена заборгованість по відсотках, 570 грн - заборгованість за комісією. Щодо стягнення комісії за надання кредиту, то суд зазначає наступне. редитний договір відноситься до оспорюваних договорів. Відповідач укладений кредитний договір не оспорював ні в цілому, ні в будь-якій окремій його частині, а тому в силу вимог ст. 204 ЦК України цей правочин є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним. Позивачем заявлено до стягнення комісію у розмірі 570 грн не як штрафна санкція, а як складова кредитного договору. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту і ця умова договору не визнана недійсною. Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення із відповідача 570 грн комісії є законною, обгрунтованою, а тому підлагає до задоволення. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак відповідач не спростував належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору від 17.08.2022, заборгованість за цим договором в розмірі 12510 грн, при цьому позивач належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами довів наявність кредитнної заборгованості в розмірі 12510 гривень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором від 17.08.2022, оскільки не повернув позивачу 12510 грн заборгованості за кредитом, що доведено під час розгляду справи, а тому позов підлягає до задоволення і з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 12510 грн кредитної заборгованості. Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено 2442,40 грн судового збору, що документально підтверджено. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, а тому відповідно до норм ст. 141 ЦПК України, з відповідача рідлягає стягненню в користь позивача судовий збір в сумі 2422,40 гривень. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно зі ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання такої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає таку допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Із матеріалів справи вбачається, що наявність договірних відносин між ТзОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та адвокатом Усенко М.І. у справі, що розглядається, підтверджується ордером на надання правничої допомоги серія ВС №1370094, договором про надання правової допомоги № 0605 від 06.05.2025, актом про надання послуг від 20.05.2025, детальним описом наданих послуг, які визначають перелік виконаних адвокатом послуг і робіт та гонорар в розмірі 7000 гривень. Згідно з ч.5, 6 ст. 137 ЦПК Україниу разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Однак відповідач, на котрого покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат, не подавав до суду клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а тому суд не вправі самостійно зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу. Таким чином, судом встановлено, що позивач поніс у даній справі 7000 грн витрат на правничу допомогу і стороною відповідача не доведено неспівмірність таких витрат, а тому із відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 гривень.

Outcome: approved