Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у сумі 31884,40 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено кредитний договір №3953134 від 04.09.2023, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 3000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором. В порушення умов договору, позичальник не виконав зобов`язання щодо повернення коштів, а тому має заборгованість у розмірі 22800 грн., з яких: 3000,00грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 13980 грн. сума заборгованості за відсотками, нарахованими первісним кредитором, 5820 грн. - сума заборгованості за відсотками, нарахованими позивачем. Також, між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено кредитний договір №7005469 від 26.08.2023, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 2000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором. В порушення умов договору, позичальник не виконав зобов`язання щодо повернення коштів, а тому має заборгованість у розмірі 9084,40 грн., з яких: 2000,00грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 3661,6 грн. сума заборгованості за відсотками, нарахованими первісним кредитором, 3422,80 грн. - сума заборгованості за відсотками, нарахованими позивачем. У подальшому, через укладання договорів факторингу, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» перейшло права вимоги до відповідача за вищезазначеними кредитними договорами у загальному розмірі 31884,40 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку не здійснює погашення заборгованості як на користь попередніх кредиторів, так і на користь нового кредитора, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.06.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 04 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] в електронній формі був укладений договір про надання споживчого кредиту №3953134, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3000 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, а [PERSON] у свою чергу зобов`язався одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, також підписано паспорт споживчого кредиту. На виконання умов вказаного договору ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу кредит в сумі 3000 грн шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки [PERSON] зазначеної у договорі - [NUMBER] , що підтверджується повідомленням ТОВ "Пейтек Украна" (а.с.58). У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позичальником щодо повернення кредиту та сплати процентів за договором виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3000 грн, 13980 грн - проценти за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №3953134 від 04.09.2023 ТОВ «Лінеура Україна» (а.с.32-34). 24 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №24/05/2024, у відповідності до умов якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» відступило позивачу належне йому право вимоги до Відповідача коштів, право на одержання яких належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна». Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №24/05/2024 від 24.05.2024 позивач набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] по кредитному договору №3953134 від 04.09.2023 в сумі 16980 гривень, з яких: 3000 гривень - заборгованість за кредитом, 13980 гривень - заборгованість за нарахованими процентами. Отже Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» відступило позивачу право вимоги від [PERSON] належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань, право на одержання яких належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» на підставі кредитного договору №3953134 від 04.09.2023, а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. За період з 25.05.2024 по 29.08.2024 новий кредитор нарахував проценти у сумі 5820грн. З рішення № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року слідує, що найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» змінено на нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Також, судом встановлено, що 26 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] в електронній формі був укладений договір про надання споживчого кредиту №7005469, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» надав відповідачу кредит у розмірі 2000 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами строком на 360 днів у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, а [PERSON] у свою чергу зобов`язався одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, також підписано паспорт споживчого кредиту і Таблиця. На виконання умов вказаного договору ТОВ «Авентус Україна» 26.08.2023 надало відповідачу кредит в сумі 8900 грн шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки [PERSON] вказаної останнім у договорі - [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ "Пейтек Украна" від 12.06.2024 (а.с.98,99). У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позичальником щодо повернення кредиту та сплати процентів за договором виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2000 грн, 3661,60 грн - проценти за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №7005469 від 26.08.2023 ТОВ «АвентусУкраїна». 27 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, у відповідності до умов якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» відступило позивачу належне йому право вимоги до Відповідача коштів, право на одержання яких належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна». Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024 позивач набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] по кредитному договору №7005469 від 26.08.2023 в сумі 5661,60 гривень, з яких: 2000 гривень - заборгованість за кредитом, 3661,60 гривень - заборгованість за нарахованими процентами (а.с.38). Отже Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» відступило позивачу право вимоги від [PERSON] належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань, право на одержання яких належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» на підставі кредитного договору №7005469 від 26.08.2023, а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. За період з 27.05.2024 по 20.08.2024 року новий кредитор нарахував проценти у сумі 3422,81 грн. З рішення № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року слідує, що найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» змінено на нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частинами 1 і 2 статті 207 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» (далі - Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин 7 і 12 статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 Закону у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України). За приписами пункту 1 частини 1 статті512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина 1статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 статті1077 ЦКУкраїни визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини 1 статті1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідачем [PERSON] належним чином не виконано умови кредитних договорів, якими передбачено зобов`язання позичальника погашення заборгованості за кредитом, проценти за його користування. Згідно наявних в матеріалах справи розрахунків заборгованості відповідач внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань має заборгованість: за кредитним договором №3953134 у розмірі 22800гривень; за кредитним договором №7005469 у розмірі 9084,40 грн. Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вказаними кредитними договорами у загальному розмірі 31884,40 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 гривень. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача просив суд стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. Дослідивши матеріали справи, суд зауважує, що витрати вказані позивачем є занадто завищеними, оскільки виходячи із предмету позову, справа не є складною та розглядається в порядку спрощеного провадження, є стала судова практика з розгляду даної категорії спорів, заявлений розмір витрат правничої допомоги є необґрунтованим та завищеним. Сума витрат на правничу правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн. є неспівмірною з ціною позову, не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру та підлягає зменшенню. Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved