Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди завданої вчиненням злочину у зв`язку зі знищенням майна та матеріальної шкоди завданої вчиненням злочину у зв`язку зі знищенням майна. Вимоги позову мотивовано тим, що вироком Городоцького районного суду Львівської області від 09 грудня 2025 року, відповідача [PERSON] , визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК, оскільки він 26 жовтня 2020 року на 22 км + 500 м автодороги Н-13 сполученням «Львів-Самбір-Ужгород», керуючи автомобілем «Opel Vivaro» проявив неуважність до дорожньої обстановки та здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, а саме зустрічного зіткнення з автомобілем «Skoda Octavia Tour» під керуванням позивача [PERSON] , як наслідок позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя. В той же час, вказав, що [PERSON] , не було відшкодовано суму матеріальної шкоди у зв`язку зі знищенням транспортного засобу «Skoda Octavia Tour» в розмірі 143 062 грн. та суму моральної шкоди в розмірі 80 000 грн., яка виразилась в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку зі знищенням належного йому майна. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] , моральну шкоду завдану вчиненням кримінального правопорушення, у зв`язку зі знищенням майна в розмірі 80 000грн., а з відповідача ПАТ «Страхова Група «ТАС» матеріальну шкоду завдану вчиненням кримінального правопорушення, у зв`язку зі знищенням майна в розмірі 143 062 грн. Відповідач [PERSON] , належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, який було повернуто до суду. Відзиву до суду подано не було. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Відповідач ПАТ «Страхова Група «ТАС», подав до суду відзив, в якому вказав, що 26 жовтня 2020 року відбулося ДТП, в ході якого відповідача [PERSON] , визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК. В той же час, 02 квітня 2025 року, [PERSON] , через представника, звернувся до відповідача із заявою про страхову виплату, в якій просив здійснити страхове відшкодування за знищення належного йому транспортного засобу «Skoda Octavia Tour» р.н. [NUMBER] , внаслідок ДТІ, що мала місце ще 26.10.2020 року, із вини [PERSON] . Після чого, листом доданим до позовної заяви, позивача було повідомлено, що страховик відмовляє йому у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4. ст. 37 ЗК "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яким визначено, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров?ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Так як ДТП мала місце 26 жовтня 2020 року, а із заявою про страхову виплату позивач звернувся лише 02 квітня 2025 року, отже пропустив річний строк на подання відповідної заяви. Також, звернув увагу на те, що, 26 жовтня 2020 року, трапилася зазначена вище ДТП, після чого, 30 березня 2021 р., представник [PERSON] , адвокат Заремба О. подав цивільний позов в рамках кримінального провадження стосовно [PERSON] , за ч. 2 ст. 286 КК України, та в якому просив стягнути із страховика страхове відшкодування в розмірі - 167833,84 грн., як витрати на лікування. Натомість, будь-якої заяви безпосередньо до страхової компанії [PERSON] , чи його представник впродовж більше як чотири роки не подавали. В судовому порядку між позивачем та відповідачем-2, розглядався спір про відшкодування позивачеві витрат на лікування, жодної інформації до суду чи страхової компанії в продовж такого розгляду, про необхідність відшкодування йому майнової шкоди за знищення автомобіля, позивач та його представник не надавали. Тому безпідставним є твердження що страхова компанія не повідомляла позивача про необхідність подання ним додаткової заяви, оскільки позивач не звертався із первинною заявою до страховика, а вирішив реалізувати своє право в судовому порядку. Позивач, лише вказує що тяжкі тілесні ушкодження отримані позивачем внаслідок ДТП від 26.10.2020 р., унеможливлювали його звернення до страховика із заявою про страхове відшкодування за шкоду завдану його транспортному засобу, однак, залишає поза увагою ту обставину що це не перешкоджало зверненню із цивільним позовом до суду про стягнення із страховика витрат за його лікування, що й свідчить що позивач об?єктивно не був позбавлений змоги звернутися до страховика чи до суду із відповідною вимогою про відшкодування майнової шкоди в продовж одного року із моменту настання ДТП, однак, не скористався таким. В той же час, саме на позивача покладено обов?язок безпосередньо чи через відповідного представника заявляти вимогу про відшкодування шкоди завданої в тому числі майну, не заявлення такої вимоги у формі подання до страховика заяви про страхове відшкодування має наслідком відмову у виплаті страхового відшкодування. Попри твердження позовної заяви, страховик не зобов?язаний інформувати позивача про необхідність подання такої заяви, тим більше що, позивач обрав судовий спосіб захисту, заявивши до суду виключно вимогу про відшкодування понесених витрат на лікування. Враховуючи викладене вище, та той факт що, ДТП мала місце 26 жовтня 2020 року, натомість із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду у зв?язку із знищенням транспортного засобу, було подано лише 02 квітня 2025 року, позивач пропустив річний строк на подання відповідної заяви, а отже втратив право на відшкодування такої шкоди за рахунок страхової компанії. Так, внаслідок ДТП, позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, що значною мірою могло ускладнити його можливість реалізовувати зокрема і право на відшкодування шкоди, однак, неподання заяви про страхове відшкодування позивачем зокрема і через свого представника шляхом звернення до страховика чи безпосередньо до суду, впродовж одного року із моменту настання ДТП, тобто його фактична бездіяльність, не може бути визнано поважною причиною пропуску такого строку, оскільки, наслідки тілесних ушкоджень не перешкодили позивачу звертатися до суду із іншими видами вимог по цьому ж ДТП. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд приходить до наступного переконання. Судом було встановлено, що вироком Городоцького районного суду Львівської області від 17 травня 2023 року, [PERSON] , визнано винним та засуджено по ч. 2 ст. 286 КК України на чотири роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. Застосовано до [PERSON] , ст. 75 КК України та звільнено його від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням на один рік. Цивільний позов [PERSON] , задоволено частково. Стягнуто на користь [PERSON] , з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» 80 009 грн. 39 коп. страхового відшкодування, з [PERSON] 63 000 грн. моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням. Згідно вказаного вироку, [PERSON] , 26 жовтня 2020 року о 17 год. 30 хв., на 22 км + 500 м автодороги Н-13 сполученням «Львів-Самбір-Ужгород», керуючи автомобілем «Opel Vivaro» р.н. [NUMBER] , в порушення вимог п.п. 1.2, 11.3 ПДР України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, а саме зустрічного зіткнення з автомобілем «Skoda Octavia Tour» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , як наслідок останній отримав розрив брижі кишки з крововиливом в черевну порожнину, відкритий багатоуламковий перелом правого наколінка, перелом лівої ключиці, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя, а пасажир цього ж автомобіля [PERSON] отримала закритий перелом четвертої п`ясткової кістки, що відноситься до середньої тяжкості ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я, пасажири автомобіля «Opel Vivaro» р.н. [NUMBER] [PERSON] отримала забій головного мозку легкого ступеня, обмежений (локальний) крововилив під м`які мозкові оболонки, злам верхньощелепної пазухи, краєвий перелом другого шийного хребця, множинні садна, рани лобної ділянки обличчя, рану верхньої повіки правого ока, що відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я, а неповнолітня [PERSON] отримала закритий перелом правої стегнової кістки, струс головного мозку, рану голови, що відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. В той же час, як вбачається з ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 25 липня 2023 року, вказаний вирок Городоцького районного суду Львівської області від 17 травня 2023 року щодо [PERSON] в частині вирішення цивільного позову потерпілого [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування матеріальної шкоди - скасовано. Призначено новий розгляд цивільного позову [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок суду залишено без змін. Рішенням Городоцького районного суду Львівської області 13 червня 2024 року, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] , матеріальну шкоду у розмірі 89657 грн. 03 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 12 грудня 2024 року, рішення Городоцького районного суду Львівської області від 13 червня 2024 року залишено без змін /а.с.14-20/. Згідно відповіді №10317/9125/ТС від 19 травня 2025 року, цивільно-правова відповідальність [PERSON] , застрахована АТ «СТ «ТАС» згідно Полісу обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР 7428459 від 27.06.2020 р. (далі - Поліс). Згідно п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), відносини у сфері обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конститушою України. Цивільним кодексом України. Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. 04 квітня 2025 року, [PERSON] , звернувся до АТ «СТ «ТАС» (приватне) із Заявою про страхове відшкодування (справа N? 08604/56/2025/53 від 07.04.2025 р.) з приводу дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26.10.2020 р. Згідно вимог пп. 37.1.4. ст. 37 Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерплого, і трьох років, якщо школа заподіяна здоров?ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки, [PERSON] , було перевищено термін подачі заяви про страхове відшкодування та у відповідності до вимог пл. 37.1.4. ст. 37 Закону. АТ «СТ «ПАС» (приватне) не має правових підстав для виплати страхового відшкодування та відмовляє [PERSON] , у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі. Рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування може бути оскаржене страхувальником /а.с.21/. Як вбачається зі звіту №85273 про оцінку вартості розміру збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 28 квітня 2025 року, за вказаних умов, вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Skoda Octavia Tour» р.н. [NUMBER] внаслідок його пошкодження, станом на дату оцінки становить 143 062 грн. /а.с.22-26/. Згідно листа від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1, Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14? Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форсмажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) /а.с.27/. Так, позивачем не було подано до суду доказів того, що відповідальність [PERSON] , була застрахована у відповідача ПАТ «Страхова Група «ТАС». В той же час, згідно наявного в матеріалах справи вироку по справі 441/2309/20, відповідальність [PERSON] на 26 жовтня 2020 року була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ним та ПАТ «Страхова Група «ТАС». У вказаному вироку також зазначено, що згідно з полісом № АР/7428459 від 26 липня 2020 року про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності при настанні страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду заподіяну життю, здоров`ю - 260 000 грн., за шкоду заподіяну майну - 130 000 грн Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, між позивачем [PERSON] , та відповідачем [PERSON] , виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП. У той же час, між відповідачем [PERSON] , та страховою компанією ПАТ «Страхова Група «ТАС» існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Як вказує Верховний суд, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілими, яким він виплачує страхові відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Як вказує ВС у постанові від 31.03.2021 року в справі № 297/2187/19, визначений вказаним Законом порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини. Застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повинно обмежувати права потерпілого. Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України. Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст. 35 Закону, передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист. Водночас, у межах кримінального провадження за ст.286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. В цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування. Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року (справа №465/4621/16-к) і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим. Таким чином, пред`явивши цивільний позов в кримінальному провадженні, позивач реалізував своє право на звернення до страхової компанії на виплату страхового відшкодування. В той же час, згідно п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦКУ, під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК, продовжуються на строк дії такого карантину. Відтак, з 02 року 2020 по 30 червня 2023 року. Крім того, суд зазначає, що з 17 березня 2022 року і по дату звернення позивача до суду, п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК, в редакції, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК, продовжувалися на строк його дії. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Так, як вбачається з вироку Городоцького районного суду Львівської області від 17 травня 2023 року, згідно з полісом № АР/7428459 від 26 липня 2020 року про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності при настанні страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду заподіяну життю, здоров`ю - 260 000 грн., за шкоду заподіяну майну - 130 000 грн. Відтак, суд виходить з того, що обсяг майнової відповідальності страховика є чітко визначеним умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та вищевказаними нормами ЦК, які встановлюють граничний розмір страхового відшкодування у разі настання страхового випадку. За таких обставин, обов`язок відповідача ПАТ «Страхова Група «ТАС», як страховика обмежується виключно сумою, що перебуває в межах встановленого страхового ліміту, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення страхового відшкодування в частині, що перевищує передбачений законом та договором розмір, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Отже, з відповідача ПАТ «Страхова Група «ТАС», підлягає стягненню страхове відшкодування лише у межах страхової суми в розмір 130 000 грн., а не в розмірі, заявленому позивачем в розмірі 143 062 грн. В той же час, суд зазначає, що різниця між вказаними сумами підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , однак, оскільки позивачем не було заявлено такої позовної вимоги, суд не здійснює її розгляд. Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з п. 9 Постанови ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, в ході розгляду справи, судом беззаперечно встановлено підставність твердження позивача про заподіяння йому моральної шкоди внаслідок ДТП, що призвело до знищення майна, що виразилося у фізичних та душевних стражданнях, зміні звичного способу життя, що призвело до нераціонального витрачання життєвого часу. Таким чином, сам по собі факт настання ДТП спричинив не лише матеріальні втрати, а й значне емоційне навантаження для потерпілого, що є підставою для компенсації моральної шкоди. В той же час, суд зазначає, що заявлена сума моральної шкоди в розмірі 80 000 грн., у вказаній справі, з урахуванням досліджених даних є явно завищеною та непропорційною, з огляду на що такі витрати підлягають зменшенню до 50 000 грн. Пунктом 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Так, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий підлягає стягненню з відповідачів на користь держави.

Outcome: approved