Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №0094965-СССр1_05340 від 13.12.2013 в сумі 19776,86 грн, та судові витрати. В обґрунтування вимог вказано, що 13.12.2013 між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «ПРЕУС БАНК МКБ», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ПІРЕУС БАНК МКБ» (надалі по тексту іменується - «Банк»/«Позивач») було укладено Договір №0094965-СССр1_05340 про відкриття поточного рахунку, видачу платіжної картки та надання кредиту в межах кредитного ліміту, відповідно до якого позивачем відкрито клієнту (відповідачу) поточний рахунок, встановлено кредитний ліміт для здійснення платежів у розмірі 10000, 00 грн, на умовах строковості, поворотності та платності. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору відповідачем виникла заборгованість у розмірі 19776, 86 грн, яка складається з: 10369, 37 грн - сума несанкціонованого овердтрафту, 9407, 49 грн сума простроченого кредитного ліміту. Ухвалою від 28.08.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с. 84). Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило, клопотань про продовження/поновлення строку для надання відзиву не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками було направлено відповідачу в порядку, визначеному ЦПК України, однак матеріали, що направлялися відповідачу, повернулися до суду неврученими адресату з відміткою поштового відділення зв"язку «за закінченням терміну зберігання». Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 13.12.2013 між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «ПРЕУС БАНК МКБ», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ПІРЕУС БАНК МКБ» було укладено Договір №0094965-СССр1_05340 про відкриття поточного рахунку, видачу платіжної картки та надання кредиту в межах кредитного ліміту (а.с. зворот а.с. 7). Відповідно до п. 1 договору Банк відкриває клієнту поточний рахунок № [NUMBER] в гривні, випускає та надає клієнту платіжну картку для її подальшого використання клієнтом в порядку та на умовах, викладених в договорі, Правилах та чинних тарифах. Банк надає клієнту кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунок для здійснення платежів клієнта у розмірі 10 000, 00 грн. Кошти кредиту згідно з договором можуть бути використані в цілях безготівкових розрахунків, отримання готівки та сплати процентів, комісій та штрафних санкцій на користь банку. Пунктом 2 договору визначено, що [PERSON] зобов`язався сплатити банку за користування кредитом проценти у порядку, визначеному правилами та або чинними тарифами, за фіксованою процентною ставкою у розмірі 23,88 % річних за фактичний час користування кредитом в період з дати відкриття рахунку до 31.12.2014. Після спливу такого строку розмір процентної ставки встановлюється на рівні 30% річних за використання кредиту на покупки та 38 % річних за використання кредиту, окрім покупок річних, як передбачено договором та правилами. Пунктом 3 договору передбачено, що відповідач взяв на себе зобов`язання повернути банку в повному обсязі кредит разом з усіма нарахованими процентами до 13.12.2014. Сторони дійшли згоди, що за відсутності заяви клієнта про припинення дії цього договору строк кредиту може бути щоразу автоматично продовжено на тих же умовах, на той самий строк без укладання договору про внесення змін до цього договору у порядку, встановленому правилами. Підписанням договору підтверджено, що перед укладанням такого договору відповідач був ознайомлений з інформацією про умови кредитування, також із орієнтовною сукупною вартістю кредиту, примірник договору отримав, був ознайомлений Банком із змістом довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб (п. 7 договору). До договору позивачем також долучено підписані відповідачем інформацію про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, катку із зразками підписів, розписку про отримання відповідачем картки та ПІН-конверту (а.с. 8-11). Розпискою підтверджується, що відповідач 27.12.2017 отримав платіжну картку, з умовами користування карткою ознайомився та зобов`язався їх виконувати (а.с. 11). У відповідності до наданої до суду виписки по кредитній картці, відкритій на ім`я [PERSON] на підставі договору №0094965-СССр1_05340 від 13.12.2013, в останнього наявна заборгованість в загальній сумі 19776, 86 грн, яка складається з: 10369, 37 грн - сума несанкціонованого овердтрафту, 9407, 49 грн сума простроченого кредитного ліміту (а.с. 16-57). Також з виписки вбачається, що відповідач активно користувався на власний розсуд кредитними коштами, використав кредит згідно платіжної картки з лімітом 69000, 00 грн. 09.06.2025 та Банк направив відповідачу вимогу про повернення простроченої заборгованості, однак дана вимога залишилася без реагування і відповіді (а.с. 58-60). Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Судом встановлено, що банк свої зобов`язання за договором №0094965-СССр1_05340 від 13.12.2013 про відкриття поточного рахунку, видачу платіжної картки та надання кредиту в межах кредитного ліміту, виконав у повному обсязі, відкривши на ім`я відповідача поточний рахунок. Наданими суду випискою по кредитній картці, відкритій на ім`я [PERSON] , підтверджується використання відповідачем кредитної лінії та виникнення заявленої до стягнення суми заборгованості. Така виписка містить усі необхідні реквізити та належить до первинних документів бухгалтерського обліку у відповідності до положень ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», за наслідком чого приймається судом як належний доказ. Також з поданих до суду доказів судом встановлено, що позивачем вчинено всі дії згідно з законом та умовами договору кредиту для досудового врегулювання спірних правовідносин. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу, як правонаступнику первісного кредитора, не повернуті, що свідчить про порушення його прав, у зв`язку з цим позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення із боржника фактично отриманої суми кредитних коштів. Оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, зважаючи на те, що відповідачем не спростовано посилань на докази, якими обґрунтована позовна заява, враховуючи, що відповідачем в належний спосіб умови кредитного договору не виконані, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт наявності заборгованості відповідача за таким договором, тому позов підлягає до повного задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 3028, 00 грн.

Outcome: approved