Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», через свого представника в особі керівника Хлопкової Марії Сергіївни звернулося у Заводський районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 448454857 від 20.01.2024 у загальному розмірі 29 626,00 грн, а також судових витрат. В обґрунтування позову представник зазначив, що 20.01.2024 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 448454857 на суму 7 000,00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «ZKJT-4498». У позові представник вказав, що відповідач ініціював укладення Кредитного договору, оформивши Заявку на сайті первісного кредитора, підписавши Кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету Кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений. Зазначив, що у Кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов Кредитного договору в тому числі щодо розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Згідно з умовами Кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн 20.01.2024 на банківську карту № 4149-60XX-XXXX-2659 відповідача, яку остання вказала у Заявці при укладенні Кредитного договору. Представник позивача у позові також зазначив, що 28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (далі Договір факторингу 1). У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1. 10.10.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (далі ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС») укладено Договір факторингу № 10/1024-01 (далі Договір факторингу 2). Крім того, 04.06.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю (далі Договір факторингу 3) відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги боржників, у тому числі до відповідача за Кредитним договором № 448454857 від 20.01.2024. Представник зазначив, що відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 04.06.2025 за Договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 29 626,00 грн, яка складається з: 7 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 22 626,00 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Посилаючись на викладене, а також те, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання по поверненню отриманих кредитних коштів, позивач звернувся в суд з цим позовом. Ухвалою суду від 20.11.2025 провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Заводського районного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] через свого представника адвоката Зачепіло З.Я. заперечувала проти позову та просила відмовити у його задоволенні. Вважала, що позивачем не надані докази, які підтверджують виконання позивачем умов кредитного договору щодо перерахування коштів у розмірі 7000 грн. Вказував, що відсутній розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків, а також, зробити висновок, що заборгованість за зазначеними кредитними договорами виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Міркував, що на час укладення договору у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до Відповідача за кредитним договором. Зазначав, що заборгованість за відсотками у розмірі 22 626,00 грн не ґрунтується на умовах Договору та нарахована поза межами строку кредитування. У відповіді на відзив представник позивача підтримав вимоги позовної заяви у повному обсязі. Вважав, що позивачем доведено факт виконання зобов`язання первинного кредитора та перерахування на рахунок відповідача суми в розмірі 7000,00 грн. В свою чергу зазначив, що відповідачем жодних доказів, що спростовують вимоги позивача не надано. Будь-яких належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок не належить відповідачу останнім не надано. Доказів повернення коштів чи спростування нарахованих кредитором процентів за період користування кредитними коштами відповідачем не надано. Щодо чинності договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 позивач зазначив, що між ТОВ МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА та ТОВ Таліон Плюс, окрім договору факторингу, було укладено ряд додаткових угод. З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.2024. Своїм правом на подачу заперечень на відповідь на відзив відповідач не скористався. Приймаючи до уваги те, що відповідач у встановлений судом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, суд, згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд доходить таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 20.01.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] уклали кредитний договір № 448454857, за умовами якого Товариство надало відповідачу кредит в сумі 7 000,00 грн з встановленням дисконтного періоду строком на 30 днів та кінцевою датою повернення кредиту 19.02.2029 (п.2.1, 2.2., 3.1., 7.1.-7.2., 7.3. Договору, а.с. 31-49). Вказаний договір підписаний сторонами в електронному виді із застосуванням відповідачем одноразового ідентифікатора «ZKJT» (а.с. 49, 72). Слід зазначити, що порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію". Зокрема, в ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Статтею 12 цього закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно з ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12, ч. 1 ст. З Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є повідомлення з кодом ZKJT на номер телефону відповідача. А отже, відповідач прийняв пропозицію позивача на укладення кредитного договору та погодився з умовами, які викладені у ньому. Доказів протилежного суду не надано. Протилежного суду не надано. У пункті 2.3 Договорі кредитної лінії сторони визначили, що кредитодавець надає відповідачу (позичальнику) перший Транш за Договором в сумі 7000,00 грн 20.01.2024, що є датою надання Кредиту. Другий та решта Траншів з Договором надаються позичальнику протягом Дисконтного періоду кредитування на умовах передбачений цим Договором. Загальна сума Кредиту за цим Договором складається з сум кредиту за всіма наданими Траншами, що отримані позичальником протягом всього строку дії Договору. Сторони узгодили, що відповідачу, як позичальнику, надається Дисконтний період кредитування, протягом якого Позичальник може збільшувати суму Кредиту (отримати черговий Транш) в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання Позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. Сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного періоду та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена (п. 3.2. Договору). У розділі 7 «Порядок погашення кредиту та сплати процентів» кредитного договору сторони домовилися, що рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту за всіма наданими Траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування - 19.02.2024, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого Траншу Позичальником. В обов`язковому порядку сума Кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору, тобто протягом 5 років або дострокового розірвання, в частині розрахунків до повного та належного їх виконання; дострокового припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. Договору. Пунктом 7.3. Договору узгоджено, що кінцева дата повернення (виплати) кредиту становить 19.02.2029 (а.с 38). Визначено, що кредитодавець має право разі затримання Позичальником сплати процентів за користування Кредитом щонайменше на один місяць Кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення Позичальника про дострокове припинення Договору. При цьому Договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, в тому числі на електронну пошту Позичальника (п.п. 9.1.1.7 Договору). У розділі 8 «вартість послуг кредитодавця, ціна договору» кредитного договору сторони узгодили між собою, що процентні ставки за договором є фіксованими, загальні витрати за Договором та загальна вартість Кредиту за Договором залежить від обраної моделі поведінки Позичальника і прораховується в порядку визначеному договором, зокрема, у пункті 8.3. підпунктах 8.3.1-8.3.2 та пункті 8.4. кредитного договору. Пунктом 12.6. кредитного договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом в ІКС Кредитодавця відбувається щоденно, починаючи з першого дня надання Кредиту до останнього дня надання коштів в Кредит за цим Договором. У випадку надходження від Позичальника платежу протягом Пільгового періоду, а саме: протягом трьох календарних днів після спливу дати платежу, Кредитодавець приймає виконання такого зобов`язання як належне виконання. Відповідно до чого, протягом Пільгового періоду нарахування процентів та неустойки в обліку Кредитодавця призупиняється. У випадку, коли протягом Пільгового періоду від Позичальника не надійде пропущений платіж, на четвертий день після Терміну платежу Кредитодавець здійснює донарахування зобов`язань Позичальника на поточну дату та здійснює перерахування зобов`язань Позичальника, пов`язаних з настанням відкладальних обставини передбачених Договором. Пільговий період не передбачає укладення будь-яких додаткових угод до Договору, так як його умови погоджені на етапі укладення Договору. З аналізу вказаного слідує, що при укладанні Договору кредитної лінії № 448454857 сторони узгодили між собою усі істотні умови договору. Факт виконання кредитором своїх зобов`язань щодо надання у користування відповідача, як позичальника кредитних коштів, підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученнями № 618e23d1-4d1c-40c7-9fb7-a29f00841680 від 20.01.2024, Довідкою ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» про перерахування кредитних коштів в розмірі 7 000,00 грн 20.01.2024 о 15 год 48 хв, а також відомостями АТ КБ «ПриватБанк», наданими на виконання ухвали суду про відкриття провадження та витребування доказів, згідно з якими на ім`я [PERSON] у АТ КБ «ПриватБанку» емітовано карту № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ) на який 20.01.2024 зараховано грошові кошти в розмірі 7000,00 грн (а.с. 82, 84, 161). Протилежного суду не надано. Беручи до уваги, що Договір кредитної лінії № 448454857 від 20.01.2024 не оспорений відповідачем, протягом 14 календарних днів з дня укладення такого договору відповідач не відмовилася від кредитного договору, використовувала отримані кредитні кошти на власний розсуд, тобто була обізнана, що кошти взяті в борг підлягають поверненню на умовах визначених договором, суд доходить висновку, що твердження відповідача про нарахування відсотків поза межами строку договору не знайшли свого підтвердження в ході вивчення справи та наявних у ній доказів. Суд також бере до уваги, що матеріали справи не містять даних, щодо незаконного зняття коштів з використанням картки відповідача та незаконну видачу вказаних карток на ім`я [PERSON] третім особам. З наданого суду розрахунку заборгованості за кредитним договором № 448454857 від 20.01.2024 слідує, що 22.02.2024 відповідачем на погашення заборгованості були перераховані кошти в сумі 5,00 грн, які зараховані позивачем на погашення заборгованості за відсотками (а.с. 127-130). Представник відповідача у відзиві на позовну заяву, не погоджуючись з позовними вимогами, власного контррозрахунку заборгованості, підтвердженого відповідними доказами, суду не надав, наявність боргу у вказаному позивачем розмірі не спростував. Крім того, судом встановлено, що 28.11.2018 між первісним кредитором, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (Договір факторингу 1). У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1. На виконання умов названого договору факторингу сторони підписали Реєстр прав вимоги № 277 від 26.03.2024, за яким від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 10.10.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 10/1024-01 (Договір факторингу 2), відповідно до умов якого до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право вимоги до боржників за фінансовими зобов`язаннями, у тому числі до відповідача [PERSON] 04.06.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю (Договір факторингу 3) відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Відповідно до ст. 55 Цивільного процесуального кодексу України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного пронесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 [PERSON] є боржником за Договором № 448454857 від 20.01.2024. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги за названим кредитним договором до відповідача. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву щодо відсутності у позивача права вимоги до нього. Факт відступлення прав вимоги та реальність вимог позивача за договором факторингу підтверджена самим договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, Додатковою угодою № 19, підписаною 28.11.2019, до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018; Додатковою угодою № 26, підписаною 31.12.2020, до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018; Додатковою угодою № 27, підписаною сторонами 31.12.2021, до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018; Додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018; Додатковою угодою № 31, підписаною сторонами 31.12.2022, до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018; Додатковою угодою № 32 від 31.12.2023 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018; Реєстром прав вимоги № 277 від 26.03.2024; Актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2024 зі сплати фінансування за Реєстром прав вимоги № 277 від 26.03.2024 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018; Протоколом узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги № 277 від 26.03.2024Договром факторингу № 10/1024-01 від 10.10.2024; витягом з Реєстру прав вимоги № 1 від 10.10.2024; платіжною інструкцією № 7504 від 14.10.2024; Договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025; витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025; Актом прийому-передачі Реєстру боржників від 04.06.2025 за Договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025; платіжними інструкціями: № 483 від 25.06.2025, № 467 від 10.06.2025, № 468 від 10.10.2025, № 469 від 11.06.2025, № 470 від 11.06.2025, № 478 від 19.06.2025, № 479 від 19.06.2025 (а.с. 91-126). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 (провадження №12-61гс21) зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України донового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом». Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 02.11.2021 та 18.10.2023 у справі № 905/306/17, для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012 тощо). Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Верховним Судом в постанові від 28.10.2020 року у справі № 910/10963/19 наголошено, що доказом переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні, а не документи, що засвідчують права, які передаються. За такого, враховуючи вищевказане, суд відхиляє доводи представника відповідача про відсутність правових підстав у позивача для пред`явлення права вимоги до відповідача та доходить висновку про доведеність позивачем переходу до нього права вимоги до боржника [PERSON] за вищевказаним кредитним договором, що дає ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» право на стягнення з відповідача в судовому порядку неповернутої ним суми позики. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відтак, оскільки на час розгляду справи судом відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за Договором кредитної лінії № 448454857 від 20.01.2024. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 422,4 грн, а тому він підлягає до стягнення із відповідача. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. За положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. ч. 1-3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу позивач надав суду договір про надання правової допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025, укладений між ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ " та Адвокатським бюро «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ»; протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої від 05.06.2025; Додаткова угода № 25770771139 до Договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025; Акт прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 на загальну суму 7 000,00 грн; свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю № 4956 від 24.04.2012; довіреність на представництво інтересів від 05.06.2025. Квитанцію на підтвердження оплати послуг адвоката суду не надано проте, з цього приводу суд вважає за необхідне врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечувала проти визначеного представником позивача розміру витрат на правничу допомогу, вважаючи, що предмет спору у цій справі є не складним, містить лише один епізод спірних правовідносин та не потребує вивчення великого обсягу фактичних обставин, просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу та вважала, що спів мірною буде сума 3000,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на правову допомогу, понесених позивачем, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вищевказаному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved