Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Директор ТОВ «Юніт Капітал» Хлопкова М. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 11.05.2023 року між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено кредитний договір №613367976, який був підписаний електронним підписом позичальника та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», було укладено договір факторингу № 28/1118-01, у відповідності до якого первісний кредитор відступив право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору. У подальшому до зазначеного договору факторингу укладались додаткові угоди, якими сторони узгодили продовження строку дії договору. 19.12.2024 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», було укладено договір факторингу №19/1224-01, у відповідності до якого кредитор відступив право вимоги до відповідача. 04.06.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал», було укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, у відповідності до якого кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №613367976, а саме набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 48216,00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 10000,00 грн., заборгованість за несплаченими відсотками 38216,00 грн. Стверджує, що позивачем по вищезазначеному договору не нараховувалися жодні штрафні санкції. Відповідач не виконав умов договору, тому ТОВ ФК «Юніт Капітал» вимушене звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 613367976 від 11.05.2023 року у розмірі 48216,00 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Представник відповідача Максимів В.М. надав суду відзив на позовну заяву в якому зазначає, що матеріали справи не містять доказів як того, що саме позивач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме [PERSON] цього одноразового ідентифікатора, відсутні відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) щодо укладання спірного кредитного договору, також, відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційній телекомунікаційній системі позивача. Зауважує, що виписка з особового рахунку, додана до позовної заяви не є належним доказом, оскільки складена позивачем, який не був стороною кредитного договору. Щодо договорів факторингу, зазначає, що позивачем не доведено порушення його прав з боку відповідача та наявність у нього права звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Також вважає неправомірним нарахування процентів за користування кредитом та стверджує, що належною сумою до стягнення мали б стати 2460,00 грн. за 30 днів користування кредитом. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] надала суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач особисто обрала для себе суму кредиту, строк кредитування та мала змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням. Одноразовий персональний ідентифікатор - MNV83B2B направлено відповідачу 11.05.2023 року о 23:30:18 год. на номер мобільного телефону вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор введено відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 11.05.2023 року о 23:31:08. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. На підтвердження позовних вимог позивачем надано платіжне доручення № 9417c573-0e03-4d03-aec1-c6c81edd9757 від 11.05.2023 року з відміткою товариства. Зазначає, що відповідач виконувала умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі. Це свідчить про те, що вона усвідомлювала існування даного договору та визнавала свої зобов`язання за ним. Таким чином, підтверджуючи факт укладення та розуміння його правил. Зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів, що спростовують вимоги позивача або докази неотримання кредитних коштів. Вважає, що розрахунки заборгованості, надані попередніми кредиторами й позивачем в сукупності з платіжними дорученнями про перахування коштів є беззаперечними доказами факту заборгованості, а отже позовні вимоги доведені позивачем в повній мірі. Також зазначає, що всі нарахування відсотків нараховувались в межах погоджених умов кредитного договору Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належними чином, представник відповідача в режимі відеоконференції не приєднався. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 11.05.2023 року між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено кредитний договір №613367976, який був підписаний електронним підписом позичальника за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV83B2B та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надав [PERSON] кредит у розмірі 10000,00 грн., на 30 днів, орієнтовна дата повернення якого 10.06.2023 року. Згідно п. 3.1 Договору, позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму Кредиту (отримати черговий Транш) в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором. Згідно п. 3.2. Договору, сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного періоду та періоду Пільгової реструктуризації оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. Відповідно до п. 7.3 Договору, проценти за Договором сплачуються в наступному порядку: протягом Дисконтного періоду кредитування Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня Дисконтного періоду кредитування. У разі продовження Позичальником Дисконтного періоду кредитування, Позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення Дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього Договору; після закінчення Дисконтного періоду кредитування, Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти щоденно. Згідно з п. 8.3.1 Договору, за період від дати видачі Кредиту до 10.06.2023 року (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 299,30% річних, що на день укладення Договору становить 0,82% від суми Кредиту за кожний день користування ним. Згідно з п. 8.3.2 Договору, у разі якщо Позичальник вчинить описані в п. 3.2. Договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (ініціює Пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 10.06.2023 року проценти нараховуються за ставкою 747,34% річних, що на день укладення Договору становить 2,05% в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Згідно з п. 8.4 Договору, після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70% річних, що на день укладення Договору становить 2,98% в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним. Відповідно до п. 11.1 Договору, договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання. Також, 11.05.2023 року між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було підписано в електронному вигляді паспорт споживчого кредиту та заявку на отримання грошових коштів в кредит. Згідно довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 28.12.2024 року, одноразовий ідентифікатор MNV83B2B відправлено позичальнику на номер телефону [NUMBER] 11.05.2023 року о 23:30:18 год. Ідентифікатор введено позичальником 11.05.2023 року о 23.31.18 год., перерахування коштів позичальнику 11.05.2023 року о 23:31:18. Відповідно до платіжного доручення від 11.05.2023 року року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перераховувало [PERSON] на платіжну картку № [NUMBER] грошові кошти за кредитним договором у розмірі 10000, 00 грн. Також, згідно з листом АТ КБ «Приватбанк» від 08.01.2026 року та випискою по картковому рахунку [PERSON] 11.05.2023 року на картку відповідача № [NUMBER] було здійснено зарахування грошових коштів у сумі 10000,00 грн. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», було укладено договір факторингу № 28/1118-01, у відповідності до якого первісний кредитор відступив ТОВ «Таліон плюс» право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору. 28.11.2019 року укладено додаткову угоду №19, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року.31.12.2020 року укладено додаткову угоду №26, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2021 року. 31.12.2021 року укладено додаткову угоду №27, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2022 року. 31.12.2022 року укладено додаткову угоду №31, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2023 року. 31.12.2023 року укладено додаткову угоду №32, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2024 року. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №613367976 від 11.05.2023 року, вбачається, що [PERSON] належним чином не виконувала своїх зобов`язань за вказаним договором, унаслідок чого у неї перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» утворилася заборгованість, яка за період з 11.05.2023 року по 10.10.2023 року становить 22290,00 грн. Згідно реєстру прав вимоги №253 від 10.10.2023 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право вимоги до [PERSON] на суму 22290,00 грн. 19.12.2024 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», було укладено договір факторингу №19/1224-01, у відповідності до якого кредитор відступив ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить кредитору. Згідно з платіжними інструкціями від 27.12.2024 року та від 21.01.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» сплатило ТОВ «Таліон плюс» грошові кошти за відступлення права вимоги згідно договору факторингу. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №613367976 від 11.05.2023 року, вбачається, що [PERSON] належним чином не виконувала своїх зобов`язань за вказаним договором, унаслідок чого у неї перед ТОВ «Таліон плюс» утворилася заборгованість, яка за період з 10.10.2023 року по 19.12.2024 року становить 48216,00 грн. Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 19.12.2024 року до договору факторингу №19/1224-01 від 19.12.2024 року до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 48216,00 грн. 04.06.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал», було укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, у відповідності до якого кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить кредитору. Згідно з платіжними інструкціями від 10.06.2025 року, 11.06.2025 року, 19.06.2025 року та 25.06.2025 року ТОВ «Юніт Капітал» сплатило ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» грошові кошти за відступлення права вимоги згідно договору факторингу. Як вбачається з реєстру боржників за договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 року до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 48216,00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 10000,00 грн., заборгованість за несплаченими відсотками 38216,00 грн. Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором №613367976 від 11.05.2023 року, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Юніт Капітал» станом на 25.06.2025 року складає 48216,00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 10000,00 грн., заборгованість за несплаченими відсотками 38216,00 грн. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII). За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Посилання представника відповідача на те, що матеріали справи не містять доказів як того, що саме позивач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме [PERSON] цього одноразового ідентифікатора, відсутні відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) щодо укладання спірного кредитного договору суд не бере до уваги з наступних підстав. У кредитному договорі №613367976 від 11.05.2023 року зазначено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує що, ознайомився на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, вивчила договір та правила надання грошей в кредит. Договір укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції, а також підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Згідно довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 28.12.2024 року, одноразовий ідентифікатор MNV83B2B відправлено позичальнику на номер телефону [NUMBER] 11.05.2023 року о 23:30:18 год. Ідентифікатор введено позичальником 11.05.2023 року о 23.31.18 год., перерахування коштів позичальнику 11.05.2023 року о 23:31:18. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Посилання представника відповідача, якими він вважає неправомірним нарахування процентів за користування кредитом та стверджує, що належною сумою до стягнення мали б стати 2460,00 грн. за 30 днів користування кредитом суд не бере до уваги з наступних підстав. Згідно п. 3.1 Договору, позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму Кредиту (отримати черговий Транш) в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором. Згідно п. 3.2. Договору, сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного періоду та періоду Пільгової реструктуризації оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №613367976 від 11.05.2023 року, вбачається, що [PERSON] належним чином не виконувала своїх зобов`язань за вказаним договором, унаслідок чого у неї перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» утворилася заборгованість, яка за період з 11.05.2023 року по 10.10.2023 року становить 22290,00 грн. Також, з цього розрахунку заборгованості вбачається, що позичальником були сплачені кошти на погашення заборгованості: 12.06.2023 року 2870 грн., 10.07.2023 року 5740 грн., 12.08.2023 року 5226 грн. Таким чином відбулась прологанція цього договору згідно п. 3.1, 3.2 вищезазначеного договору. Окрім того, сторона відповідача не надала суду свого контрозрахунку, а тому суд приймає розрахунок заборгованості за цим кредитним договором наданий стороною позивача. Таким чином, розмір заборгованості за цим кредитним договором з 11.05.2023 року по 12.09.2023 року складає 10110,00 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 10000 грн., заборгованість за несплаченими відсотками 110,00 грн. (заборгованість за відсотками 13946-13836=110 грн., з яких заборгованість за відсотками 13946 грн., сплачено позичальником 13836 грн.) Однак, суд не бере до уваги посилання представника позивача щодо нарахування відсотків поза межами кредиту згідно ст. 625 ЦК України з наступних підстав. Як вбачається з позовної заяви та відповіді на відзив представник позивача посилається на те, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» здійснено розрахунок заборгованості відсотків поза межами кредиту згідно ст. 625 ЦК України на суму 38106,00 грн. Отже, відповідач умови кредитного договору №613367976 від 11.05.2023 року своєчасно і в повному обсязі не виконувала, кредит не сплачувала. Останній платіж в рахунок погашення заборгованості здійснила 12.08.2023 року в розмірі 5226,00 грн. Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 зазначив, що: «Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dominant influence of one of the party). Contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (постанова Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 613/1436/17). Зазначення в кредитному договорі двох різних строків кредитування та процентних ставок призвело до неясності такої умови договору, як строк кредитування, що в даному випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав (Contra proferentem), а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором після закінчення строку кредитування. У цьому випадку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). Окрім того, згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина першастатті 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Так, у постанові від 12 лютого 2025 року у справі №758/5318/23 зроблено висновок, що «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Ураховуючи наведене, суд вважає, що починаючи з 13 вересня 2023 року у кредитодавця, відсутнє право нараховувати відсотки за кредитним договором №613367976 від 11.05.2023 року за ч.2 ст. 625 ЦК України. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача щодо договорів факторингу, в яких позивачем не доведено порушення його прав з боку відповідача та наявність у нього права звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з наступних підстав. Щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором від 11.05.2023 року №613367976, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте, це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. Суд звертає увагу, що правовідносини між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , за кредитним договором №613367976 від 11.05.2023 року виникли саме 11.05.2023 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, на який посилається позивач. Однак Верховний Суд у своїй постанові від 07.01.2026 року по справі №727/2790/25 висловлює з цього приводу свою правову позицію, в якій зазначає наступне. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (частина друга статті 1078 ЦК України). Верховний Суд зауважує, що: допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги; наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (частина перша статті 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. І, звісно, що наявні грошові вимоги не вичерпуються тими, строк платежу яких настав. Оскільки якщо зробити протилежний висновок, то в категорію майбутніх вимог слід віднести будь-які інші права грошової вимоги, навіть ті які існують в зобов`язанні, але їх здійснення залежить від настання умови чи спливу строку. Саме тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога - це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу; майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу; у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного - кредитора, так і пасивного - боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки); майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд приходить до наступного. Представник відповідача у відзиві просив суд відмовити у задоволенні витрат на правову допомогу. Відповідно до договору №05/06/25-01 про надання правничої допомоги від 05.06.2025 року, між ТОВ «Юніт Капітал» та Адвокатським бюро «Татаренко та партнери» укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно акту прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 року та протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №05/06/20-01 від 05.06.2025 року вартість послуг складає 7000,00 грн. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 у справі №922/1964/21 викладена правова позиція, в якій зазначено, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Отже, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Така правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 13 січня 2021 по справі № 596/2305/18. Однак суд, враховує посилання представника відповідача про не визнання витрат на правничу допомогу, тому враховує те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із ціною позову та значенням справи для сторони, складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Тому вважає понесені представником відповідача витрати на правничу допомогу неспівмірними, оскільки такі витрати не відповідають критерію реальності витрат, розумності їхнього розміру. Зважаючи на складність справи, обсяг наданої правової допомоги, кваліфікацію адвоката, суд вважає, що вони не вимагали від останнього значних зусиль та часу. Тож надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням задоволених вимог сторони позивача. Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» про стягнення заборгованості за кредитним договором №613367976 від 11.05.2023 року підлягають частковому задоволенню в розмірі 10110,00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 10000,00 грн., заборгованість за несплаченими відсотками 110,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до задоволеної частини позовних вимог стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 507,93 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. Суд не розглядає клопотання сторони відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, оскілки останні не зазначили її розмір, а також не надали суду будь-яких доказів на підтвердження останньої.

Outcome: partial