Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернувся до Немишлянського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просив суд: - стягнути з [PERSON] на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за договором про споживчий кредит № 328/0101 від 12.09.2019 року в сумі 637282,25 грн., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 475092,61 грн; нараховані та несплачені проценти за користування кредитом -162 189,64 грн.; - у рахунок погашення заборгованості [PERSON] на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління AT «Ощадбанк» звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 328/0101/1 від 12.09.2019, посвідченим 12.09.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Палевою О.М. зар. № 1769, а саме на: квартиру, двокімнатну, загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., під номерам [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 12 вересня 2019 між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит (на придбання нерухомості) № 328/0101, за яким відповідачем отримано кредит у розмірі 546200,00 грн, зі сплатою 19,99 процентів річних за користування Кредитом, на строк 240 місяців з терміном остаточного повернення Кредиту не пізніше 11 вересня 2039 року для придбання об`єкта нерухомості за Договором купівлі-продажу. Згідно з п. 3.2.1 Кредитного договору, Банк здійснив надання кредиту одноразово шляхом безготівкового перерахування коштів на Поточний рахунок відповідача з подальшим перерахуванням всієї суми Кредиту у безготівковій формі на поточний рахунок продавця нерухомого майна - [PERSON] , код отримувача [NUMBER] , № [NUMBER] , відкритий в ТВБВ №10020/0328ІІ-А типу, яке підпорядковане філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк», код банку 351823. Згідно з умовами договору відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Проте у порушення умов вказаного кредитного договору про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує платежі, в результаті чого станом на 31.05.2025 року утворилась заборгованість перед позивачем, загальна сума якої становить 637 282,25 грн., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 475 092,61 грн; нараховані та несплачені проценти за користування кредитом -162 189,64 грн. У забезпечення зобов`язань за кредитним договором між сторонами 12.09.2019 року укладено Іпотечний договір № 328/0101/1, посвідчений 12.09.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Палевою О.М. за р. № 1769. Предметом іпотеки за Іпотечним договором є квартира, двокімнатна, загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., під номером [ADDRESS] . На виконання умов Кредитного договору та Іпотечного договору, відповідачу направлено Вимогу, а саме: Повідомлення про усунення порушень, яка останнім не була виконана. В іпотечному договорі міститься відповідне застереження, що передбачає право іпотекодержателя на задоволення своїх забезпечених іпотекою вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання за кредитним договором. З метою усунення допущеного відповідачем порушення умов кредитного договору Банк 21.08.2024 року направив на адресу відповідача засобами поштового зв`язку вимогу про усунення порушення зобов`язань за іпотечним договором. Зазначеною вимогою було надано шістдесятиденний строк для погашення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі та попереджено, що уразі невиконання вимоги буде звернено стягнення на майно, що є предметом іпотеки. Однак лист з вимогою про усунення порушення зобов`язань повернувся на адресу Банку неврученим за закінченням встановленого терміну зберігання. Такі обставини, на думку позивача, призвели до порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, та є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Ухвалою Немишлянського районного суду міста Харкова від 30.07.2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження і призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою Немишлянського районного суду міста Харкова від 30.11.2025 року закрито підготовче судове засіданні та призначено справу до судового розгляду. Рух справи висвітлений у відповідних ухвалах суду. Через систему "Електронний суд" 27.01.2026 року від представника позивача Погорєлова І.С. надійшла заява, в якій він просив суд розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Судові повістки були повернуті на адресу суду з відміткою відділення УДППЗ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, відзив на позовну заяву, відповідно до приписів ст. 178 ЦПК України, не подав, жодних клопотань на адресу суду не направляв. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до п.п. 2 та 7 ч. 2 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В даному випадку відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату судового розгляду справи, враховуючи наявні в матеріалах справи довідки поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки «адресат відсутній за вказаною адресою». Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23). У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Також відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач будучи завчасно належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явився у судове засідання, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів. 12 вересня 2019 між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк» / Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) укладено Договір про споживчий кредит (на придбання нерухомості) № 328/0101 (далі - Кредитний договір), за яким було отримано кредит у розмірі 546200,00 грн, зі сплатою 19,99 процентів річних за користування Кредитом, на строк 240 місяців з терміном остаточного повернення Кредиту не пізніше «11» вересня 2039 року для придбання об`єкта нерухомості за Договором купівлі-продажу. Згідно з п. 3.2.1 Кредитного договору, Банк здійснює надання кредиту одноразово шляхом безготівкового перерахування коштів на Поточний рахунок Позичальника з подальшим перерахуванням всієї суми Кредиту у безготівковій формі на поточний рахунок продавця нерухомого майна - [PERSON] , код отримувача [NUMBER] , № [NUMBER] , відкритий в ТВБВ №10020/0328ІІ-А типу, яке підпорядковане філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк», код банку 351823. За приписами пп.3.3.3. п.3.3 Кредитного договору, Позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним рівними платежами в розмірі 2 275,83 грн. щомісячно до 12 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з жовтня 2019 року, шляхом внесення коштів на поточний рахунок, які Банк, використовуючи право договірного списання коштів, надане йому згідно з умовами цього договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом, сплати процентів та комісійних винагород відповідно до черговості, визначеної цим договором. Останній платіж в рахунок повернення кредиту, сплати процентів та комісійних винагород Позичальник зобов`язується здійснити не пізніше дати (терміну) остаточного повернення кредиту, визначеної цим Договором. Відповідно до п. 4.3. Кредитного договору, до обов`язків Позичальника належить: - належним чином виконувати всі умови цього Договору та взяті на себе за цим Договором зобов`язання (п. 4.3.1.); - у строки, обумовлені цим Договором, повернути Кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим Договором (п. 4.3.2.); - у випадку порушення умов цього Договору та/або Документів забезпечення достроково повернути Кредит в порядку, передбаченому пунктом 3.9. Договору, з одночасною сплатою процентів нарахованих на фактичний залишок заборгованості за Кредитом, комісійних винагород, а також сплатити неустойку (штрафні санкції), як це передбачено в Договорі та відшкодувати Банку в повному обсязі Збитки (п 4,3.3.); - відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього Договору (п. 4.3.4.) та ін.; - у тридцятиденний строк повідомити Банк про зміну реєстрації свого постійного місця проживання (реєстрації), зміни місця роботи, прізвища, імені, по-батькові, та про інші обтавини, що можуть вплинути на виконання зобов`язань за цим Договором (п. 4.3.8). Позивач наголосив, що відповідач порушив свої обов`язки, встановлені Кредитним договором, в частині своєчасної сплати платежів по кредиту (по основній сумі боргу та нарахованим процентам), не сплачував їх у встановлений Банком термін та спосіб, Позичальник припинив сплату кредиту та процентів з березня 2023 року. Зазначене порушення кредитних зобов`язань призвело до утворення простроченої заборгованості за Кредитним договором. Судом встановлено, що 21.08.2024 року на адресу Позичальника була направлена Вимога про дострокове повернення кредиту, у зв`язку з невиконанням умов договору. Зазначена Вимога повернулась до Банку з відміткою АТ «Укрпошта» «за закінченням встановленого терміну зберігання" 05.09.2024 року. Відповідно до п.п. 4.3.3 п. 4.3 Кредитного договору, у випадку порушення умов цього Договору та/або документів забезпечення Позичальник зобов`язався достроково повернути кредит в порядку, передбаченому п. 3.9 Договору, з одночасною сплатою процентів нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійної винагороди, а також /сплати неустойки (штрафні санкції), як це передбачено в Договорі, а також відшкодувати Банку в повному обсязі збитки. Пунктами 3.9.1. п. 3.9 Кредитного договору визначено, що Банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі випадки невиконання Позичальником/Майновим поручителем/Поручителем взятих на себе обов`язків та недотримання умов, передбачених цим Договором, документами забезпечення та/або іншими договорами, укладеними позичальником з Банком, вимагати дострокового повернення суми кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають до сплати за цим Договором) у тому числі, але не виключно у разі якщо відбулось затримання сплати частини основної суми боргу за кредитом та/або процентів за користування кредитом, інших платежів за цим Договором на три календарні місяці (п. 3.9.4.1. Кредитного договору) Відповідно до п. 3.9.2. п. 3.9 Кредитного договору: «Виконання Позичальником Вимоги Банку щодо дострокового повернення Кредиту належних до сплати процентів, комісійних винагород та інших платежів відповідно до умов цього Договору повинно бути проведено Позичальником протягом шістдесяти календарних днів з дати одержання такої Вимоги від Банку. За умовами договору сторони підтвердили, що термін дострокового повернення всієї суми Кредиту, нарахованих процентів за його користування та інших платежів, що містяться у вимозі Банку, направленій Позичальнику, відповідно до цього пункту Договору є зміною терміну остаточного повернення Кредиту в бік його зменшення. Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у цьому пункті Договору строк починає відліковуватись з дати вручення Позичальнику відправлення, яка зазначена в повідомленні про вручення поштового відправлення, або з дати, зазначена на такому листі Позичальником при отриманні ним зазначеного листа особисто. Якщо пошта (поштова служба) не може вручити письмову вимогу про усунення порушення Зобов`язання Позичальнику через відсутність за місцем проживання вказаної особи, через його відмову прийняти поштове відправлення, через незнаходження фактичного місця проживання Позичальника або з інших причин, письмова вимога про усунення порушення Зобов`язання, вважається врученою Позичальнику у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Встановлено, що вищевказаний лист з вимогою про дострокове повернення кредиту був повернений за зворотною адресою, що убачається з трекінгів 05004036461886, роздрукованих з офіційного сайту АТ «Укрпошта» 05.09.2024, згідно вказаного трекінгу, є днем повернення письмової вимоги за зворотньою адресою за закінченням встановленого терміну зберігання. Отже, 05.09.2024 вважається датою вручення письмової вимоги Позичальнику (відповідно до умов п.3.9.2 Кредитного договору). Позивач наголосив, що на теперішній час вимога Банку залишається не задоволеною, заборгованість за Кредитним договором не погашена. Після зміни кінцевого строку повернення кредиту, з 05.11.2025 Банк припинив нараховувати передбачені Кредитним договором проценти за кредитом, оскільки відбулося пред`явлення до позичальника вимоги про відкликання (дострокове повернення) кредиту згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявна заборгованість Позичальника підтверджується виписками по рахунку Позичальника, розрахунком заборгованості, виконаним на підставі виписок по банківських рахунках Позичальника. Відповідно до п. 2, 14, 15 п. З гл. 1, п. 30 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75, бухгалтерський облік в банках - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передавання інформації про операції банку зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень. Бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Регістри синтетичного та аналітичного обліку операцій є носіями спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, книг, журналів, призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого накопичення, групування та узагальнення інформації з первинних документів, що прийняті до обліку. Первинним документом є документ, який містить відомості про операцію. Позивач наголосив, що виписки по банківським рахункам Позичальника, які ним надаються в обґрунтування позовних вимог, отримано з автоматизованої банківської системи «БАРСМіІІеnnіum», впровадження якої розпочато відповідно до Постанови правління AT «Ощадбанк» № 343 від 05.11.2007 «Про проведення підготовчих робіт до переходу на автоматизовану банківську систему «БАРСМіІІеnnіum». Внесення відомостей щодо умов кредитування клієнтів та всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» АБС «БАРС-МіІІеnnіum» здійснювалось/здійснюється на виконання вимог та в порядку визначеному Положенням. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.03.2018 у справі № 225/4626/15-ц надав роз`яснення щодо врахування виписок по банківським рахункам Позичальника, як доказів по справі, а саме: «Згідно з п. 1.37 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунково - касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунку (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку, дату здійснення останньої (попередньої) операції, дату здійснення поточної операції, код банку, у якому відкрито рахунок, код валюти, суму вхідного залишку за рахунком, код банку-кореспондента, номер рахунку кореспондента, номер документа, суму операції (відповідно за дебетом або кредитом), суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, якщо виписка з рахунку відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до умов договору, укладеного між Клієнтом і Банком, то такий документ є доказом, який судом оцінюється відповідно до вимог ЦПК України.» Судовим розглядом встановлено, що станом на 31.05.2025 року заборгованість за Кредитним договором відповідача перед позивачем становить 637 282,25 грн., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 475 092,61 грн; нараховані та несплачені проценти за користування кредитом -162 189,64 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором, між Банком та [PERSON] (Іпотекодавець) 12.09.2019 року укладено Іпотечний договір № 328/0101/1, посвідчений 12.09.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Палевою О.М. за р. № 1769 (далі - Іпотечний договір). Предметом іпотеки за Іпотечним договором є квартира, двокімнатна, загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., під номером [ADDRESS] . У зв`язку з посвідченням Іпотечного договору приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Палевою О.М. за р. № 1770 накладено заборону відчуження на Предмет іпотеки, та внесено відповідний запис про обтяження. З матеріалів справи випливає, що предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 12.09.2019 , посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Палевою О.М. 12.09.2019 за реєстровим № 1769. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер 15898)523 від 11 березня 2019 року підтверджується реєстрація права власності на майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та згідно якого: номер запису про право власності: 30625872, дата реєстрації права власності - 11 березня 2019 року; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 45882826. У зв`язку із порушенням [PERSON] зобов`язання через неналежне виконання відповідачем своїх кредитних зобов`язань, який з березня 2024 року повністю припинив виконувати свої кредитні зобов`язання, зокрема, не здійснює погашення кредиту (основну суму боргу) та не сплачує нараховані проценти за користування кредитом. У зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість за кредитом у загальному розмірі 637 282,25 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 475 092,61 грн; нараховані та несплачені проценти за користування кредитом -162 189,64 грн. Пунктами 4.1.4 Іпотечного договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Зобов`язання за Кредитним договором та/або обов`язків за цим Договором, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, Законодавством, Кредитним договором, звернути стягнення на Предмет іпотеки і задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги в повному обсязі, включаючи: основну суму боргу відповідно до умов Зобов`язання; проценти за користування кредитом, комісії, неустойки (пені, штрафи). Відповідно до п. 7.1. Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет іпотеки у випадках, передбачених Іпотечним договором та законодавством України, в тому числі у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов Зобов`язання (повністю або частково), зокрема, але не виключно, якщо в строки, встановлені Кредитним договором, Іпотекодавець не поверне (повністю або частково) Іпотекодержателю суму Кредиту, та/або не сплатить проценти за користування Кредитом, та/або не сплатить комісії та/або іншу заборгованість, платежі, неустойки (пені, штрафи), що передбачені та/або випливають із Зобов`язання. Згідно з п. 7.2 Іпотечного договору, при настанні зазначених у п. 7.1 Договору випадків іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення зобов`язання та/ або зобов`язань, передбачених цим Договором, у строк, що не перевищує 60 (шістдесяти) календарних днів, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Як убачається з матеріалів справи, позивачем 21.08.2024 направлено засобами поштового зв`язку за адресою зареєстрованого місця проживання, зазначеного в Іпотечному договорі та за адресою Предмета іпотеки, цінним листом з описом вкладення, вимогу за вих. № 55/5.2-02/108134/2024 від 20.08.2024 про усунення порушення зобов`язань. Зазначеною вимогою було надано шістдесятиденний строк для погашення заборгованості за Кредитним договором в повному обсязі та попереджено, що у разі невиконання вимоги буде звернено стягнення на предмет іпотеки. Однак, лист з вимогою про усунення порушення зобов`язань повернувся на адресу Банку у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується трекінгом 0504036467094, роздрукованих з офіційного сайту АТ «Укрпошта». Згідно з абз. 2 п. 7.2 Іпотечного договору, сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у абзаці першому цього пункту Договору строк починає відліковуватись: з дати вручення Іпотекодавцю відправлення, що зазначена в повідомленні про вручення поштового відправлення, або з дати, що зазначена в повідомленні про вручення поштового відправлення із зазначенням причини невручення/довідці про причини повернення (для випадку, якщо пошта (поштова служба не може вручити письмову вимогу про усунення порушення Зобов`язання та/або зобов`язань, передбачених цим Договором, Іпотекодавцю через відсутність за місцем за місцем проживання вказаної особи, його відмову прийняти поштове відправлення, незнаходження фактичного місця проживання Іпотекодавця або з інших причин, що не залежать від Іпотекодержателя). При цьому сторони за взаємною згодою встановили, що в такому випадку письмова вимога про усунення порушення Зобов`язання та/або зобов`язань, передбачених цим Договором, вважається врученою Іпотекодавцю або з дати, зазначеної на такій письмовій вимозі Іпотекодавцем при отриманні Іпотекодавцем зазначеної вимоги особисто. Підписанням цього Договору сторони встановили, що не направлення письмової вимоги про усунення порушення Зобов`язання та/або зобов`язань, передбачених цим Договором не є перешкодою для реалізації права Іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Таким чином, визначений п. 7.2 Іпотечного договору шістдесятиденний строк починає відліковуватись з наступного дня після 05.09.2024 року, оскільки ця дата вважається датою вручення письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання (відповідно до умов абз. 2 п. 7.2 Іпотечного договору), і спливає 05.11.2024 року. Відповідачем не надано суду доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань, які б підтвердили відсутність заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором. Позивач наголосив, що відповідно до п. 7.3. Іпотечного договору за вибором Іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя, зокрема, за рішенням суду. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до автоматичного припинення основного зобов`язання чи заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правової позиції сторони позивача, суд виходить із наступного. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судовим розглядом встановлено, що не спростовано відповідачем по справі, що позивач належним чином виконав свої договірні зобов`язання перед відповідачем, надав останньому кредит у розмірі 546200,00 грн, зі сплатою 19,99 процентів річних за користування Кредитом, на строк 240 місяців з терміном остаточного повернення Кредиту не пізніше 11 вересня 2039 року для придбання об`єкта нерухомості за Договором купівлі-продажу, а саме квартири двокімнатної, загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., [ADDRESS] . Проте, відповідач не виконував своєчасно та належним чином свої договірні зобов`язання, у зв`язку із чим станом на 31.05.2025 року у відповідача виникла заборгованість за Кредитним договором перед позивачем у загальній сумі 637 282,25 грн., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 475 092,61 грн; нараховані та несплачені проценти за користування кредитом -162 189,64 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості по вищезазначеному договору, в свою чергу відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання відповідачем договірних зобов`язань. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про порушення позичальником [PERSON] умов кредитного договору, що полягає в тому, що позичальник грошові кошти в обумовлені сторонами строки не повернув, у зв`язку з чим у позовна вимога позивача про стягнення відповідача на його користь заборгованості за договором про споживчий кредит № 328/0101 від 12.09.2019 року 637282,25 грн., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 475092,61 грн; перераховані та несплачені проценти за користування кредитом -162 189,64 грн., є обґрунтованою, законною та такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 328/0101/1 від 12.09.2019, а саме на: квартиру, двокімнатну, загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., під номерам [ADDRESS] , суд виходить із наступного. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Судом встановлено, що позивачем 21.08.2024 направлено засобами поштового зв`язку за адресою зареєстрованого місця проживання [PERSON] , зазначеного в Іпотечному договорі та за адресою Предмета іпотеки, цінним листом з описом вкладення, вимогу за вих. № 55/5.2-02/108134/2024 від 20.08.2024 про усунення порушення зобов`язань. Зазначеною вимогою відповідачеві було надано шістдесятиденний строк для погашення заборгованості за Кредитним договором в повному обсязі та попереджено, що у разі невиконання вимоги буде звернено стягнення на предмет іпотеки. Проте лист позивача з вимогою про усунення порушення зобов`язань повернувся на адресу Банку у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується трекінгом 0504036467094, роздрукованим з офіційного сайту АТ «Укрпошта». Законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц (пункт 36) зроблено висновок, що «за змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили (див. пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц). Судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону». Виходячи зі змісту п. 7.1. Іпотечного договору № 328/0101/1 від 12.09.2019, за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя: - за рішенням суду (у будь-який спосіб задоволення вимог Іпотекодержателя, в тому числі шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу Предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, або іншим(ми) способом(ами), визначеним(и) Законодавством (пп. 7.3.1.); - у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 7.3.2.); - згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, викладене у п. 7.4 цього договору (п. 7.3.3.); - іншими способами, передбаченими Законодавством на момент звернення стягнення та умовами цього договору (п. 7.3.4). Отже, право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить виключно іпотекодержателю. Всупереч наведених норм та умов Іпотечного договору, позивач, звертаючись до суду із позовною вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 328/0101/1 від 12.09.2019, в позовній заяві не обрав конкретний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири двокімнатної, загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., під номерам 124, яка знаходиться у будинку [ADDRESS] . Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 2 ЦПК України визначені завдання та основні засади цивільного судочинства, зокрема, змагальність та диспозитивність. Частина п`ята статті 12 ЦПК України передбачає, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. З урахуванням наведеного, суд позбавлений можливості визначити замість позивача конкретний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п. 58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 637282,25 грн., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 475092,61 грн; перераховані та несплачені проценти за користування кредитом -162 189,64 грн.. Розподіл судових витрат між сторонами здійснити пропорційно відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у сумі 9559,23 грн. (637282,25 грн. х 1.5%). На підставі викладеного та

Outcome: partial