Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

У листопаді 2023 року Концерн «Міські теплові мережі» в особі представника позивача Шикун В.О. звернувся до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2017 по 30.09.2023 р. за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрований відповідач. В зв`язку з тим, що відповідач сплачував кошти за надані послуги не в повному обсязі, за вказаний період виникла заборгованість в розмірі 48321,79 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, та судові витрати в розмірі 2147,20 грн судового збору. 29.04.2024 Заводським районним судом м. Запоріжжя було винесено заочне рішення, яким позовну заяву Концерну «Міські теплові мережі було задоволено у повному обсязі. Ухвалою суду від 09.07.2025, на підставі заяви відповідача [PERSON] , вищевказане заочне рішення було скасовано, справу призначено до слухання у судовому засіданні. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник Концерну «Міські теплові мережі» Філатов В.О. у відповіді на відзив просив проводити розгляд справи за його відсутності, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлявся в установленому законом порядку шляхом надсилання судових повісток за адресою зареєстрованого місця проживання. У відзиві на позовну заяву [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та застосувати позовну давність, яка також є підставою для відмови у частині позовних вимог, оскільки на момент звернення до суду позивачем по заявленій сумі заборгованості в розмірі 48321,79 грн за період за 01.10.2017 по 30.09.2023 строки позовної давності частково сплили. Відповідач також зазначив, що він не згоден із прийнятим рішенням про стягнення з нього заборгованості у сумі 28321,79 грн, що виникла у зв`язку з отриманням житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] у період з 01.10.2017 по 30.09.2023 року, посилаючись на заборону стягнення заборгованості з комунальних послуг та вжиття заходів примусового виконання рішень у населених пунктах, що відносяться до переліку територій, що перебувають в окупації або в зоні бойових дій. Зазначивши при цьому, що на момент звернення позивачем до суду та прийняття ухвали про відкриття провадження Запорізька міська територіальна громада була внесена до переліку можливих бойових дій з 01.02.2023. Також відповідач зауважив, що незалежно від того, оплачується послуга чи ні, постачальник не має права припиняти постачання комунальних послуг до закінчення бойових дій, при цьому пеня в розмірі 3%, неустойки та інші штрафні санкції за несплату не нараховуються. У відповіді на відзив від 24.11.2025 представник позивача зазначив, що територія міста Запоріжжя не значиться у переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Щодо строку позовної давності, представник позивача вказав, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново. З роздруківки особового рахунку, яка долучена до позовної заяви, вбачається, що відповідач здійснював оплати в січні 2018 року 430,91 грн, в грудні 2020 року 2789,50 грн та в лютому 2021 року на суму 2289,30 грн, загалом оплативши 5509,71 грн, що свідчить про визнання відповідачем боргу взагалі та переривання позовної давності. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). На підставі договору від 29.11.2011 (а.с.18-23) концерн здійснював, у період виникнення спірних правовідносин з 01.10.2017 по 30.09.2023 р. та продовжує надавати за адресою: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. За вказаною адресою на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . 02 жовтня 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» розмістив на офіційному сайті індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. З 01.11.2021 року між концерном та відповідачем укладений типовий індивідуальний договір про надання послуги з теплової енергії, послуги гарячої води. Відповідно до п.п. 1, 2, 4 Договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Як убачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, у період з 01.10.2017 по 30.09.2023 р. Концерном «МТМ» були надані, а відповідачем за вказаною адресою спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та теплової енергії, гарячої води без будь-яких зауважень щодо їхньої якості. У відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 20, п. 5 ч. 2 ст. 7 Законів України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року та №2189-VIII від 09.11.2017 року відповідно (далі Закони України №1875-IV, №2189-VIII) споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. За змістом ч. 1 ст. 9 Закону України №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. При цьому, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Проте, як зазначено позивачем у позові і проти чого не надано заперечень відповідачем, зобов`язання зі сплати спожитих послуг останній належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 48321,79 гривень, що підтверджується відповідною довідкою та розрахунком (а.с.14, 15-17). У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст.ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, проаналізувавши позовні вимоги позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд не приймає до уваги посилання відповідача про те, що стягнення заборгованості за комунальні послуги та вжиття заходів примусового виконання рішень у населених пунктах, що відносяться до переліку територій, що перебувають в окупації або в зоні бойових дій заборонено, оскільки територія м. Запоріжжя не значиться у переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Незрозумілими є заперечення відповідача з приводу того, що незалежно від того, оплачується послуга чи ні, постачальник не має права припиняти постачання комунальних послуг до закінчення бойових дій, при цьому пеня в розмірі 3%, неустойки та інші штрафні санкції за несплату не нараховуються, оскільки позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, а не про стягнення пені в розмірі 3%, неустойки та інших штрафних санкцій, так само не зявлені вимоги про припинення постачання комунальних послуг. З приводу заяви позивача про застосування строку позовної завності суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто, новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред`явлення позову. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась Позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу, Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ПК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції, що була чинною впродовж періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість). З огляду на те, що між Позивачем та Відповідачем склалися фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Так, з роздруківки особового рахунку, яка долучена до позовної заяви, вбачається, що Відповідач здійснював оплати за опалення в січні 2018 року - 430,91 грн., в грудні 2020 року - 2789,50 грн, та в лютому 2021 року на суму 2289,30 грн, загалом оплата на суму 5509,71 грн, що свідчить про визнання відповідачем боргу взагалі, оскільки суми платежів перевищували суми нарахувань за вказаний період, що, відповідно, свідчить про переривання позовної давності. Перебіг строку позовної давності розпочався у лютому 2021 року, тобто з моменту останнього здійсненого відповідачем платежу за комунальні послуги, а саме за опалення (постачання ТЕ). Щодо рахунків за абонплату ТЕ, то такі нарахування почалися з грудня 2021 року. Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача у листопаді 2023 року в межах строку позовної давності. Пунктом 3. ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Ставка судового збору за подання позовної заяви складає 2 147,20 грн. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 грн. У зв`язку з цим, надлишок сплаченого розміру судового збору підлягає поверненню, згідно приписів Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Судовий збір в розмірі 2 147,20 грн, сплачений позивачем необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved