Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (далі - ТОВ «Фінпром Маркет») звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Фінпром Маркет» вказує, що 23 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та [PERSON] було укладено договір позики №75298438, за умовами якого позикодавець надав відповідачу у позику грошові кошти в розмірі 2000 грн. строком на 17 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день. Договір позики укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану [PERSON] електронну адресу. Згідно з умовами договору позики [PERSON] зобов`язався вчасно повернути позичені кошти, сплатити проценти за користування позикою в порядку, визначеному цим договором. Однак, у подальшому відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення наданої йому позики, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 6258,60 грн., з яких: 2000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 4258,60 грн. сума заборгованості за відсотками. 19 листопада 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №1911, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором позики №75298438 від 23 червня 2021 року. 03 квітня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу №030423-ФК, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги за договором позики №75298438 від 23 червня 2021 року, де боржником є [PERSON] . Відповідно до Реєстру прав вимоги від 03 квітня 2023 року до договору факторингу №030423-ФК від 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №75298438 від 23 червня 2021 року в сумі 6258,60 грн., з яких: 2000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4258,60 грн. сума заборгованості за відсотками. Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань, тому ТОВ «Фінпром Маркет», яке набуло права вимоги за договором позики, просить стягнути з [PERSON] на свою користь 6258,60 грн. заборгованості за договором позики, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та 4500 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 листопада 2025 року у даній справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача ТОВ «Фінпром Маркет» - Ткаченко Ю.О., яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, не з`явилась, натомість подала заяву про розгляд даної справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, натомість подав заяву, у якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, а також при вирішенні спору просить врахувати, що він визнає позов лише в частині стягнення з нього позики, а щодо стягнення відсотків просить відмовити, оскільки у період з 17.04.2018 по 30.06.2025 він являвся військовослужбовцем ЗСУ та є учасником бойових дій. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №75298438. За умовами цього договору [PERSON] надано в борг позику в сумі 2000 грн. строком на 17 днів, дата повернення позики 10 липня 2021 року, зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,99 % в день (п.2.1, 2.2, 2.3 договору). У свою чергу [PERSON] зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити проценти за користування позикою (п.1 договору). [PERSON] підписав електронний договір 23 червня 2021 року о 02:17 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «bIbVq4wbcE». Отже, за згодою сторін на підставі укладеного договору позики №75298438 від 23 червня 2021 року строк дії договору сторони визначили по 10 липня 2021 року включно. До вказаного строку сторони передбачили і право нараховувати відсотки за користування позикою у розмірі 1,99% в день. 23 червня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало позику в сумі 2000 грн. на банківську карту [PERSON] № [NUMBER] , реквізити якої було зазначено ним у договорі, що підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» №КД-000057913/ТНПП від 08.10.2025 та копією платіжної інструкції №904998bd-d3fd-4528-9969-83d09b9c143f від 23 червня 2021 року про переказ грошових коштів в сумі 2000 грн. на вищевказану банківську картку. Крім того, за інформацією АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-251110/69587-БТ від 12 листопада 2025 року, отриманою на виконання ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 листопада 2025 року про витребування доказів, на ім`я [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» емітовано карту № [NUMBER] . Із виписки по вказаному картковому рахунку за період з 23.06.2021 по 26.06.2021 вбачається, що 23 червня 2021 року на картку № [NUMBER] зараховано переказ на суму 2000 грн. На виконання зобов`язання за кредитним договором [PERSON] грошових коштів не вносив, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором за період з 23.06.2021 по 15.10.2025. Із вказаного розрахунку вбачається, що станом на 15 жовтня 2025 року заборгованість [PERSON] за договором позики становить 6258,60 грн., з яких: 2000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 4258,60 грн. заборгованість по відсотках. 19 листопада 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу №1911, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Акту прийому передачі Реєстру боржників від 19 листопада 2021 року та Реєстру прав вимог №3 від 19 листопада 2021 року до договору ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право грошової вимоги до [PERSON] (порядковий номер у Реєстрі 4218) за договором позики №75298438 від 23 червня 2021 року в сумі 6258,60 грн., з яких: 2000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4258,60 грн. - сума заборгованості за відсотками. 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу №030423-ФК, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» передає (відступає) ТОВ «Фінпром Маркет» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінпром Маркет» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія управління активами» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Акту прийому передачі Реєстру боржників від 03 квітня 2023 року та Реєстру боржників від 03 квітня 2023 року до вказаного договору факторингу, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право грошової вимоги до [PERSON] порядковий номер у Реєстрі 4045) за договором позики №75298438 від 23 червня 2021 року в сумі 6258,60 грн., з яких: 2000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4258,60 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень статті 11 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон №675-VIII) слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII). В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Із положень пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України слідує, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками договір позики є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої позикодавець бере на себе зобов`язання надати позику і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання позики та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами. Сторони вправі укласти договір позики у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору. Предметом виконання грошового зобов`язання за договором позики є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником позикодавцю. Враховуючи презумпцію відплатності договору позики, позичальник зобов`язаний повернути позику і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Надані позивачем та досліджені судом письмові докази вказують на те, що 23 червня 2021 року [PERSON] уклав із ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в електронній формі договір позики, за умовами якого вказана фінансова компанія перерахувала на картковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 2000 грн., а відповідач зобов`язався повернути позику і сплатити проценти за користування позикою у порядку, визначеному договором. Як вбачається зі змісту договору позики, цей договір підписано електронним підписом позичальника [PERSON] , який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на його електронну пошту, із зазначенням адреси проживання відповідача, його паспортних даних, РНОКПП. При укладанні договору позики вчинено ряд дій, без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладення вказаного договору в електронній формі. Отже, досліджені судом докази свідчать про укладення вищевказаного договору позики між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань. У подальшому за договорами факторингу ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги за договором позики ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у свою чергу відступило право вимоги за договором позики ТОВ «Фінпром Маркет». Тому, [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вищезазначеним договором позики перед новим кредитором ТОВ «Фінпром Маркет» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Оскільки [PERSON] отримані кошти у визначений договором строк не повернув, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, які доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорі позики підлягають задоволенню і з [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 2000 грн. за договором позики. Що стосується розміру відсотків за користування грошовими коштами за вказаним договором позики, то суд зважає на наступне. Як вбачається із наданих суду розрахунків, заборгованість за відсотками становить 4258,60 грн. Вказана заборгованість за відсотками нарахована за період з 23 червня 2021 року по 08 жовтня 2021 року. Однак, у п.2.3 договору позики сторони передбачили, що строк позики становить 17 днів і датою повернення позики є 10 липня 2021 року. При цьому, умовами договору позики не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який складає 17 днів. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. У постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, згідно якої надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що за договором позики №75298438 від 23 червня 2021 року відсотки за користування грошовими коштами можуть бути нараховані лише протягом 17 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по відсотках за користування позикою за цим договором, з урахуванням умов договору щодо розміру денного відсотку за користування коштами (1,99%) та розміру наданої позики (2000 грн.), яка відповідачем не повернута, складає 676,60 грн. (2000 грн. х 1,99% х 17 днів = 1516,38 грн.). Отже, розмір відсотків, які мав сплатити [PERSON] за користування позикою, становить 676,60 грн. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] з 17 квітня 2018 року по 30 червня 2025 року проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, та 30 червня 2025 року на підставі наказу командира в/ч [NUMBER] був звільнений з військової служби за станом здоров`я, що підтверджується відповідними записами у військовому квитку серії [NUMBER] . Крім того, з 28 лютого 2024 року [PERSON] має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії [NUMBER] від 28 лютого 2024 року, а також з 04 липня 2025 року він є особою з інвалідністю ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 04 липня 2025 року. Частина 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року (далі Закон №2011-ХІІ), в редакції, чинній на час укладення договору кредиту, передбачала, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Оскільки [PERSON] з 17 квітня 2018 року по 30 червня 2025 року був військовослужбовцем Збройних Сил України, у тому числі і на час укладення договору позики та строку його дії, який припав на час дії особливого періоду, є учасником бойових дій, тому відповідно до частини 15 статті 14 Закону №2011-ХІІ позивач не мав права нараховувати [PERSON] відсотки за користування позикою за договором позики №75298438 від 23 червня 2021 року. Отже, заборгованість [PERSON] за договором позики без урахування нарахованих позивачем відсотків складається із тіла кредиту в сумі 2000 грн. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» слід стягнути 2000 грн. заборгованості за договором позики №75298438 від 23 червня 2021 року. У стягненні відсотків в сумі 4258,60 грн. слід відмовити. При розподілі судових витрат суд виходить з наступного. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, від 22.01.2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18. Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача у даній справі на підставі ордеру серії АХ №1287257 від 03 вересня 2025 року та договору про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП від 25 серпня 2025 року здійснювала адвокат Ткаченко Ю.О. Згідно акту приймання-передачі наданих послуг правничої допомоги №4-ФП від 13 жовтня 2025 року за договором про надання правничої допомоги від 25 серпня 2025 року вбачається, що вартість наданих адвокатом Ткаченко Ю.О. юридичних послуг щодо підготовки позовної заяви ТОВ «Фінпром Маркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики становить 4500 грн. Вказані послуги складаються з наступних дій: вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції 500 грн., складання позовної заяви 4000 грн. Зважаючи на складність справи, а саме, предмет доказування, необхідність збору доказів, складність застосування норм права, обсягу поданих заяв по суті справи та інших процесуальних документів у даній справі, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений позивачем до відшкодування є співмірним із обсягом наданих послуг. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн., ціна позову становила 6258,60 грн., позов задоволено на суму 2000 грн., тобто на 31,96% (2000 грн. х 100% : 6258,60 грн.), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 774,20 грн. (2422,40 грн. х 31,96%) судового збору. Крім того, з відповідача підлягають також стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено на 31,96%, то до стягнення підлягає 1438,20 грн. (4500 грн. х 31,96%) витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial