Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

02.07.2025 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 07 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №102. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, за ствердженням позивача, спочатку їх спільне життя складалось добре, проте, згодом шлюбні відносини між сторонами почали погіршуватись, що призвело до постійних сварок, створювало вкрай напружен психологічну обстановку в сім`ї. Згодом виявились розбіжності в поглядах на життя, сім`ю та сімейні відносини. Спільне життя з відповідачем не склалось з причин відсутності взаєморозуміння між сторонами, вони зрозуміли, що вони люди різних характерів, поглядів на сімейне життя та сімейні цінності. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. З грудня 2024 року не підтримують сімейні відносини та проживають окремо, також не ведуть спільного господарства та мають роздільний бюджет. Від шлюбу мають дитину: доньку [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 04 серпня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву про розірвання шлюбу, в якому відповідач, [PERSON] , просила відмовити в задоволенні позовної заяви та надати термін для примирення сторін. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2025 року клопотання відповідача, [PERSON] , частково задоволено та надано термін для примирення строком на 2 місяці. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2025 року поновлено провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки до суду не повідомила. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та проаналізувавши вимоги законодавства України про шлюб та сім`ю, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №102, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтом про народження виданого Луцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №309, серії [NUMBER] . Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Пунктом 9 статті 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як зазначено у статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч.3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч.2 ст.104 та ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку позивач не вважає за можливе, з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом також встановлено те, що сім`я розпалась остаточно, сімейних відносин не підтримують, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як між сторонами відсутня любов, турбота один до одного та повага. Враховуючи особливий характер сімейних відносин та з врахуванням норм ст. 112 СК України, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, інтересам суспільства, у зв`язку з чим, шлюб між ними повинен бути розірваний. Питання про розподіл судових витрат сторонами перед судом не порушувалось. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved