Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

АТ «СЕНС БАНК» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 35551,34 грн заборгованості за кредитними договорами, а також судові витрат по справі: 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 10.09.2021 [PERSON] , уклала з АТ «Альфа Банк», угоду про комплексне банківське обслуговування. Для ідентифікації в обліковій системі Банку Угоді було присвоєно № 631794358. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 35 551,34 грн., з яких 20 242,55 грн. прострочене тіло кредиту, 15 308,79 грн. відсотки за користування кредитом. Ухвалою суду від 24.11.2025 провадження по справі було відкрито. 06.01.2026 відповідачка на адресу суду надіслала відзив на позов, у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Не оспорюючи факту укладення кредитного договору, відповідачка вказує на те, що розмір тіла кредиту у сумі 20242,55 грн. не передбачений умовами того кредитного договору, що доданий самим позивачем до його позовної заяви. Так, згідно умов кредитного договору від 10.09.2021 р., які викладені в Анкеті-заяві про акцепт публічної пропозиції чітко визначений кредитний ліміт в розмірі лише 13000 грн. Згоди на збільшення даного ліміту відповідачка в жоден спосіб кредитодавцю не надавала, можливість здійснення ним в односторонньому порядку подібної зміни умовами договору не передбачена. Відповідачка звертає також увагу на те, що вказана у позовній заяві сума боргу за тілом кредиту в розмірі 20242,55 грн. суперечить виписці та розрахунку. Випискою в її розділі «Внутрішньобанківські операції за рахунком» також спростовується правова позиція позивача про можливе збільшення кредитного ліміту за договором до 20242,55 грн., оскільки найбільшим розміром такого ліміту у цій виписці є 14177,98 грн. (09.07.2022 р.). Відповідачка зазначає і те, що метою такого штучного збільшення кредитного ліміту є в тому числі здійснення банком погашення за його рахунок та за рахунок нарахованих на нього відсотків, щомісячних комісії РКО в розмірі 100 грн., яких нараховано і погашено 27 штук на загальну суму 2700 грн. На переконання відповідачки розмір відсотків розрахований позивачем, виходячи із зазначеної в його позові суми заборгованості за тілом кредиту, яка, як вказано вище у п. 1 даного відзиву, є необґрунтованою зокрема через безпідставне одностороннє збільшення кредитодавцем кредитного ліміту. Відповідно здійснений позивачем розрахунок відсотків не є достовірним, оскільки відсотки за користування кредитом нараховані позивачем поза межами строку дії кредитного договору, що умовами цього договору не передбачено. 16.01.2026 представник позивача надіслав відповідь на відзив, яким повністю заперечив проти обгрунтованості аргументів відповідачки з підстав, аналогічних тим, які викладених у позові. 21.01.2026 відповідачка направила на адресу суду заперечення, у якому не погодилася із позицією позивача та вказувала на те, що збільшення кредитного ліміту понад 13000 грн є безпідставним та таким, що не відповідає умовам договору. Відповідачка також заперечила і проти того, що строк кредитного договору було продовжено на 365 днів, вказавши на те, що п. 3.4.15 додатку № 4 договору строку дії договору на новий період. На переконання відповідачки, вказана умова договору лише декларує наявність у позивача як у сторони за договором права на продовження строку дії Договору, а не містить положень про автоматичне продовження строку дії Договору. Відповідне право передбачає: а) вчинення певних дій по його реалізації і б) повідомлення іншої сторони Договору прорішення скористатися названим правом. Вказана умова договору напряму пов`язує можливість продовження строку дії Договору з одночасним існуванням (позивач зазначає це як «наявність сукупності обставин») двох умов, однією з яких є «сумлінне та точне дотримання Клієнтом умов Договору», чого, як визнає сам позивач, не було, що стало підставою для нарахування ним мені фінансових санкцій. Відсутність письмової заяви Клієнта про анулювання відновлювальної кредитної лінії, на яку робить акцент позивач, є лише однією з названих двох умов, і її самої по собі для застосування положень п. 3.4.15 Додатку № 4 не достатньо. Відповідачка вказує на те, що строк дії Договору дійсно закінчився саме 10.09.2022, а підстави для нарахування відсотків після цієї дати відсутні. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовні заяві зазначивши про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань, про причини неявки відповідач суд не повідомила. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 10.09.2021 [PERSON] , уклала з АТ «Альфа Банк» договір про комплексне банківське обслуговування, шляхом підписання анкети-заяви. Відповідно до п. 20 встановлено ліміт кредитної лінії у розмірі 200000 грн., сума доступного кредиту 13000 грн, а також відсотки за користування коштами у розмірі 37 % річних. (а.с. 7) Договір був підписаний відповідачем, що ним не заперечувалося. З виписки по рахунку відповідача вбачається, що він регулярно користувався кредитними коштами. Однак заборгованість повністю погашена не була. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. Вирішуючи спір, судом враховано таке. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За вимогами ЦПК України суди повинні враховувати висновки, викладені у постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17(провадження№ 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24вересня 2014року (провадження№ 6-144цс14) та зроблено висновок, щодо необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, що укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Щодо заперечень відповідачки, суд дійшов таких висновків Відповідно до умов анкети-заяви від 10.09.2021, (п.20), максимальний розмір кредиту (кредитної лінії) встановлено на рівні 200000,00 грн., а не 13000,00 грн, як про те зазначає відповідачка у відзиві на позов. Вказана анкета-заява підписана відповідачкою, що не заперечується і нею самою. Суд звертає увагу на те, що сума 13000 грн. згідно договору є сумою доступного кредиту. Водночас кредитний договір не виключає можливості надання кредиту у межах максимальної суми (200000 грн.). Даний факт підтверджується і інформацією, яка міститься у паспорті кредиту, відповідно до якого максимальна сума кредиту встановлена на рівні 30000 грн. (п. 3) (а.с. 10). Те, що банком надано відповідачці кошти в кредит у сумі, яка перевищує первісно встановлений ліміт, не свідчить про те, що відповідачка не має обов`язку повернути кошти у тій сумі, яку вона фактично взяла в кредит у позивача. Відповідно до п. 3.2 кредитного договору клієнт має право відмовитись від кредиту, що надається на умовах цього акцепту, протягом чотирнадцятикалендарних днів з дня його підписання, про що клієнт має повідомити банк у письмовій формі. Водночас, відповідачка не скористалася своїм правом відмовитися від кредитного договору. Отже, заперечення відповідача у цій частині суд до уваги не приймає. Щодо строку кредитування, суд звертає увагу на те, що сторонами кредитного договору погоджено строк кредитування тривалістю 12 місяців із можливістю пролонгації відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору, але не більше строку дії картки. Пунктом 18 та 19 анкети заяви передбачено, що сторони домовилися випустити міжнародну платіжну карту VISA Platinum строком дії 5 років з моменту випуску. Крім того, на ім`я відповідачки було відкрито поточний рахунок [NUMBER] , виписку по якому надав позивач. З виписки по рахунку вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховувалися до 29.06.2025, тобто у межах дії кредитної картки. Отже, доводи відповідачки, що проценти за користування кредитом нараховувалися поза межами строку кредитування, не відповідають умовам укладеного нею кредитного договору. Той факт, що проценти на заборгованість за кредитним договором нараховувалися у період, коли відповідачка не користувалася кредитними коштами після 21.02.2022, не спростовує її обов`язку погасити наявну заборгованість та нараховані на неї відсотки. Факт користування відповідачем грошовими коштами АТ «СЕНС БАНК» доведено та не спростовано відповідачем. Отже, суд дійшов до висновку, що заперечення відповідачки є необгрунтованими, а позовні вимоги про стягнення з відповідача суми кредиту у розмірі 35 551,34 грн., з яких 20242,55 грн. прострочене тіло кредиту, 15 308,79 грн. відсотки за користування кредитом, є обґрунтованою та такою, яка підлягає задоволенню. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд звертає увагу на таке. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано суду договір про надання юридичних послуг від 28.01.2025, укладений із АО «Смарт Лекс». Документів, які б підтверджували факт надання правової допомоги, визначення об`єму робіт та їх вартість по даній справі, суду не надано. Вказана інформація не містиьтся також і у самому договорі. Дослідивши вказані докази у їх сукупності, судом встановлено, що із їх змісту не вбачається, що витрати на правову допомогу були понесені позивачем саме у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором із відповідача. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: "На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат". Отже, вимога про стягнення із відповідача витрат на правову допомогу задоволена бути не може через її необгрунтованість.

Outcome: approved