Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Хаджибейського районного суду міста Одеси із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований наступними обставинами. 16 грудня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 1689. Позивач зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та обов`язки. Вказав, що сторони спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер, подальше збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідач подала до суду заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбувизнала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Щодо стягнення судових витрат зазначила, що звернення позивача до суду з вказаним позовом є виключно ініціативою останнього, оскільки позасудовим способом захистом своїх прав (звернення до органів РАЦС) позивач не скористався. Таким чином, відповідач вважає, що тягар судових витрат повинен нести виключно позивач. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок здійснення права на припинення шлюбу та регулюються Главою 11 Розділу ІІ СК України. Судом встановлено, що 16 грудня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданим 09 квітня 2025 року, серії [NUMBER] , актовий запис № 1689. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони спільного господарства не ведуть, між ними втрачено почуття любові та взаємоповаги, кожен із сторін має різні погляди на життя, шлюб носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Тому суд, враховуючи викладені обставини та визнання відповідачем позову, яке прийняте судом, задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 гривень. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті повністю визнала позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути з державного бюджету на користь позивача 50% судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та АБ «Острицький» було укладено Договір про надання правничої допомоги від 14.09.2025 року. Відповідно до умов договору, вартість представлення інтересів клієнта (надання правничої допомоги) у відповідності до предмету договору становить погодинну оплату з розрахунку вартості години роботи адвоката 1500,00 гривень. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Акт виконаних робіт від 22.09.2025 року на суму 4500,00 гривень (три години) та платіжну інструкцію на суму 4500,00 гривень від 25.09.2025 року. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (висновок Об`єднаної палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, висловлений у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі 922/445/19). Так, враховуючи складність справи та обсягу наданих послуг і виконаних робіт, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн. не відповідають співмірності ціни позову, в тому числі значенню справи для сторін. Враховуючи те, що розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження, а також те, що вказана справа є типовою та не вимагає значного часу для підготовки позовної заяви та визначення правової позиції у справі, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн., що, на переконання суду буде обґрунтованим, та в повній мірі відповідатиме складності справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: approved