Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

19.03.2025 року [PERSON] звернулася до Кодимського районного суду з заявою про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, в якій просить встановити факт її перебування на утриманні [PERSON] з 2018 року до дня його загибелі (смерті) [INFO] , як особи, яка отримувала від нього допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Крім того, в заяві вона зазначила, що встановлення вказаного факту необхідне їй для реалізації права на отримання соціальних виплат відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Калашніковій Т.О. Ухвалою суду від 25 березня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку окремого провадження. Залучено в якості заінтересованої особи Міністерство оборони України; витребувано з Кодимської державної нотаріальної контори інформацію про наявність спадкової справи (в тому числі зі Спадкового реєстру) та кола спадкоємців після померлого [INFO] [PERSON] . В судовому засіданні представник Міністерства оборони України просив залишити заяву без розгляду у зв`язку із наявністю спору про право. Крім того, в додаткових поясненнях, які були подані до суду через підсистему «Електронний суд» просив відмовити у задоволенні заяви [PERSON] через відсутність документів та будь-яких належних та допустимих доказів. які підтверджують, що заявниця перебувала на утриманні військовослужбовця та доказів одержання від військовослужбовця допомоги, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Представник Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в судове засідання не з`явився, одна надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність. Ухвалою суду від 13.08.2025 року у даній цивільній справі зупинено провадження до ухвалення рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі № 308/17634/23. Ухвалою суду від 01.01.2026 року провадження у даній цивільній справі відновлено. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Заявниця [PERSON] , [INFO] є рідною сестрою [PERSON] , [INFO] . Ця обставина підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 12.02.2004 року та серії [NUMBER] від 20.12.2007 року, а також копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 25.03.1986 року, копією свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 18.07.1984 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00000937968 від 28.07.2009 року. 05.09.2020 року громадянина [PERSON] , [INFO] призначено на військову службу за контрактом [INFO] на посаду старшого водія 1-го мінометного розрахунку 1-ї мінометної батареї військової частини [NUMBER] , присвоївши йому військове звання «старший солдат». 28 лютого 2023 року начальником [INFO] №1252 підполковником [PERSON] військової частини [NUMBER] на адресу матері [PERSON] , яка проживає за адресою: с. Івашків Подільського району Одеської області було складено сповіщення про зниклого безвісти солдата [PERSON] , [INFO] , старшого водія 1-го мінометного розрахунку 1-ї мінометної батареї військової частини [NUMBER] , який зник безвісти під час артилерійського обстрілу поблизу населеного пункту Невельське Донецької області. 01.05.2023 року наказом командира військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України №233 «Про результати службового розслідування по факту зникнення безвісти старшого солдата [PERSON] " таке службове розслідування було завершене. В ході службового розслідування було встановлено, що військовослужбовець військової частини [NUMBER] старший солдат за контрактом [PERSON] , [INFO] старший водій гранатометник 1 мінометного розрахунку 1 мінометної батареї військової частини [NUMBER] , виконуючи бойове завдання, залишився вірним військовій присязі та українському народові, захищаючи територіальну цілісність, недоторканість та незалежність України, виявивши стійкість і мужність у бою за нашу Батьківщину, загинув [INFO] у районі населеного пункту Невельське Донецької області. Дані обставини встановлені, підтверджуються рішенням Кодимського районного суду від 22.04.2024 року та не оспорюються сторонами. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом. Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постановах від 08.11.2019 у справі № 161/853/19, від 18.12.2019 у справі № 370/2598/16-ц. Слід зауважити, що в разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності. За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України. Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє. Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України. У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Зокрема, згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Зазначена позиція викладена у постанові ВП ВС від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України). У заяві про встановлення юридичного факту [PERSON] зазначає про те, що вона, її рідний брат [PERSON] та їх матір з 2018 року проживали разом в [ADDRESS] , вели спільне господарство; вона з братом доглядали за матір`ю, оскільки їй вже було більше 90 років. Вказує, що після вступу [PERSON] на службу до ЗСУ, він продовжував дбати про свою сім`ю: постійно надсилав заявниці грошові кошти, ніс повністю всі витрати на купівлю майна спільного користування, сплачував комунальні платежі, тобто фактично вони з матір`ю повністю перебували на його утриманні, будучи пенсіонерками. У поясненнях Міністерство оборони України зазначає про те, що заява є безпідставною та необґрунтованою, такою, що не підлягає задоволенню. Проте, суд не може погодитися із зазначеними доводами Міністерства оборони України з огляду на наступне. Зі змісту оригіналу довідки №251 від 06.02.2025 року, виданої виконавчим комітетом Кодимської міської ради Одеської області, за підписом старости села Івашків П.І. Погорілого, вбачається, що [PERSON] дійсно з 13.08.2020 року проживав в [ADDRESS] та на його утриманні знаходились його мати [PERSON] , [INFO] та сестра-пенсіонерка [PERSON] , [INFO] , які одержували від нього фінансову допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів для існування, вони вели спільне господарство. Крім того, згідно відмітки у посвідці на постійне проживання серії [NUMBER] , виданого 23.11.2018 року [PERSON] місцем зареєстрованого проживання останньої також вказано [ADDRESS] . Також ці обставини підтвердили у своїх письмових заявах свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з витягів по банківській картці заявниці, остання у 2022-2023 роках отримувала від [PERSON] значні суми грошових коштів, які вона частково отримувала у відділенні банківської установи «Приватбанк». Той факт, що [PERSON] є пенсіонеркою підтверджується відповідною копією пенсійного посвідчення, виданого на її ім`я. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.01.2025 року, виданого відділом з питань державної реєстрації актів цивільного стану Кодимської міської ради Подільського району Одеської області мати [PERSON] та [PERSON] [PERSON] померла [INFO] в с. Івашків, Подільський район, Одеська область у віці 96 років. Тому, з урахуванням зазначеного, суд вважає, що [PERSON] довела факт її перебування на утриманні [PERSON] до дня його смерті [INFO] . Разом з тим, заява підлягає частковому задоволенню, з урахуванням того, що заявниця не підтвердила належними та допустимими доказами наявність такої обставини у 2018 році. Отже, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви та встановлення факту перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] з 13.08.2020 року по день його смерті [INFO] . Щодо клопотання про залишення заяви без розгляду, суд зазначає наступне. У письмових поясненнях Міністерство оборони України просить залишити подану [PERSON] заяву без розгляду у зв`язку із наявністю спору про право. Зазначене мотивовано тим, що Міністерство оборони України є спеціально уповноваженим суб`єктом, який здійснює виплату безвісно відсутнім відповідно до вимог закону, яку має на меті отримати заявниця шляхом встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 викладено правовий висновок про те, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. У постанові КЦС ВС від 19.01.2022 у справі № 204/3904/21 вказано, що спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права. У відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вказано, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві; Згідно п.1 ст.16-1 Закону, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. У п.4 цієї статті визначено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: - діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; - вдова (вдівець); - батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); - внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); - жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Зазначене у своїй сукупності свідчить про те, що рішення по справі про встановлення факту перебування на утриманні загиблого військовослужбовця впливає на права та інтереси виключно осіб, визначених у п.4 ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Це пов`язано з тим, що незалежно від кількості таких осіб, у Міністерства оборони України як в уповноваженого на те суб`єкта існує обов`язок виплатити сталу грошову суму, яка залежно від кількості членів сім`ї залишатиметься сталою, а змінюватиметься лише частка кожного із таких осіб. Таке рішення впливатиме на права та інтереси Міністерства оборони України та породжуватиме спір про право між Міністерством оборони України лише в тому випадку, коли у загиблого військовослужбовця будуть відсутні члени сім`ї, перелік яких визначений у п.4 ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки, в такому разі, встановлення такого факту призведе до виникнення в Міністерства оборони України обов`язку виплатити особі, на користь якої ухвалено таке рішення одноразової грошової допомоги. Зазначене також узгоджується із Постановою ВП ВС від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21, де суд зробив висновок про те, що між військовослужбовцем та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. Крім того, відповідно до позиції, викладеній у Постанові ВС №673/1257/23 від 19 лютого 2025 року, заява про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту перебування на утриманні, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Під час судового розгляду було встановлено належне коло осіб, які можуть претендувати на отримання виплати після загиблого військовослужбовця [PERSON] . Тому, враховуючи те, що Міністерство оборони України не є суб`єктом отримання соціальної допомоги, а рішення по справі жодним чином не впливатиме на права та інтереси Міністерства оборони України, оскільки, в останнього і так існує обов`язок щодо виплати соціальної допомоги іншим членам сім`ї, суд вважає, що будь-який спір про право між учасниками справи - відсутній, та доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання Міністерства оборони України про залишення заяви без розгляду. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі викладеного та

Outcome: partial