Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

10 грудня 2024 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" Тараненко Артем Ігорович звернувся до суду з позовною заявою, поданою через систему "електронний суд" до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №411948266 від 15 вересня 2021 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15.09.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали кредитний договір № 411948266 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску відповідач заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV2Т9U8. Зокрема, 15.09.2021 о 17:29:55 год. відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідно до п.1.1. договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму 15000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. Відразу після вчинених дій відповідача, 15.09.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 15000,00 грн. на його банківську карту № [NUMBER] що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором №411948266 від 15.09.2021 становить 69943,00 грн., яка складається з наступного: 15000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 54943,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 80 від 26.05.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 15 486 грн. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03.08.2021 (Додаток №18) та №3 від 30.12.2022 - якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін. 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, строк дії якого закінчується 21 грудня 2024 року. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 від 30.10.2023 до Договору факторингу № 30/1023-01 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Ондайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 69943,00 грн. 28.10.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" уклали Договір факторингу №28/10/24 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №411948266 від 15.09.2021. Враховуючи наведене, представник позивача просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" заборгованість за кредитним договором в розмірі 69943,00 грн., яка складається з наступного: 15000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 54943,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом, та судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2025 року заочне рішення від 26 березня 2025 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договоромскасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01 грудня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що не заперечує щодо часткового задоволення позовних вимог. В судове засідання представник позивача не з`явилась, в ході розгляду справи просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала викладені у відзиві підстави заперечень проти позовних вимог та просила частково задовольнити позовні вимоги. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості. Згідно зі статтями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК). За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом установлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 15 вересня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] в електронній формі укладено Договір №491948266, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу було кредит на суму 15000 грн на строк до строком на 30 днів. Договір укладено в електронній формі та підписано електронним підписом відповідача шляхом відтворення одноразового ідентифікатора MNV2Т9U8 після здійснення ним усіх необхідних дій для належного заповнення встановлених кредитором даних та ідентифікації своєї особи, ознайомлення з умовами надання кредиту та направлення заявки на отримання грошових коштів із зазначенням номера свого особистого телефону та електронної пошти. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання перед відповідачем та надав йому кредит в сумі 15000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Судом також встановлено, що 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 80 від 26.05.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 15 486 грн. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03.08.2021 (Додаток №18) та №3 від 30.12.2022 - якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін. 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, строк дії якого закінчується 21 грудня 2024 року. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 від 30.10.2023 до Договору факторингу № 30/1023-01 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Ондайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 69943,00 грн. 28.10.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" уклали Договір факторингу №28/10/24 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №411948266 від 15.09.2021. За положеннями п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем [PERSON] . На підставі наявних у матеріалах справи доказів суд вважає доведеним факт укладання ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] кредитного договору в електронній формі та виконання кредитором своїх обов`язків за цим договором, а саме надання грошових коштів позичальнику у розмірі та на умовах, установлених договором. Крім того, відповідач також не заперечує, що вказаний у позові кредитний договір ним було укладено та отримано від первісного кредитора кошти в сумі 15000 грн. Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал» та стягнення з позичальника суми заборгованості за кредитом в частині тіла кредиту в сумі 15000 грн. Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Юніт Капітал» як новий кредитор, до якого перейшли права вимоги за укладеним [PERSON] кредитним договором від 15 вересня 2021 року, просило про стягнення з позичальника суми неповернутої заборгованості станом на 10.12.2024 року в сумі 69943,00 грн., яка складається з наступного: 15000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 54943,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р у справі №300/438/18. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 в п. 95-108 вказано щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)). За умовами укладеного кредитного договору ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" надало [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 15000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (п. 1.1 кредитного договору). Відповідно до п. 1.3. договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. Таким чином, строк кредитування згідно з договором кредитної лінії № 491948266 від 15 вересня 2021 року закінчився 15 жовтня 2021 року включно (Дисконтний період), що також підтверджено п.1.7 та 1.14.1, 1.14.2 договору. Натомість, як убачається з наданих суду розрахунків, заявлена до стягнення заборгованість за процентами в розмірі 54943 грн була обрахована за період з 16.10.2021 року по 19.11.2024 року, тобто, поза межами визначеного сторонами строку кредитування, що не відповідає наведеним вище нормам цивільного законодавства та висновкам Верховного Суду. При цьому, з розрахунку заборгованості вбачається, що в рахунок погашення боргу за договором [PERSON] здійснив часткове погашення заборгованості: 15.10.2021 року сплачено 2500 грн. Разом з тим, відповідно до п.1.8. договору кредитної лінії № 491948266 від 15.09.2021 року сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом оплати ним протягом дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом, за умови, що такі оплати супроводжуються відповідним коментарем позичальника або шляхом активації позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функції продовження строку дисконтного періоду. Тобто, продовження строку кредитування є прерогативою позичальника. В матеріалах справи відсутні докази вчинення позичальником дій, направлених на продовження строку кредитування, активації ним в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку. Як видно із умов договору та розрахунку заборгованості, у дисконтний період (до 15.10.2021) нараховується відсотки в розмірі 75 грн на день, а відповідач до закінчення дисконтного періоду не виконав умову для можливості продовження цього дисконтного періоду, зокрема не оплатив протягом дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази продовження строку кредитування (дисконтного періоду) шляхом здійснення позичальником [PERSON] протягом дисконтного періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та за умови, що позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця встановлено функцію продовження строку дисконтного періоду. Отже, позивачем не доведено факту продовження дисконтного періоду, визначеного договором, а тому строк кредитування, упродовж якого підлягали нарахуванню відсотки за користування кредитом, становив лише 30 днів. В подальшому слід було здійснювати нарахування відсотків відповідно до норм ст.625 ЦК України, однак у позовній заяві кредитор про це не просив. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постановах Верховного Суду від 26 травня 2021 року в справі № 755/15853/15-ц, від 10 лютого 21022 року у справі № 263/1976/16-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050ЦК України припиняється також і право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку. З огляду на наведене відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» процентів за користування кредитом після 15 жовтня 2021 року (більше 30 днів), тобто поза межами строку кредитування. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. За таких обставин суд вважає, що до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором у розмірі 14650 гривень з урахуванням умов договору та часткової сплати кредитної заборгованості (2600 грн). Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 20,95 % в сумі 507,49 грн. Окрім того з відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати на правничу допомогу, які документально підтвердженні, відповідно до частини задоволених позовних вимог в розмірі 1257 гривень (6000 гривень *20,95 % задоволених позовних вимог).

Outcome: partial