Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

29 липня 2025 року через систему «Електронний суд» Товариство зобмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 грудня 2020 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4/3664784, за умовами якого банком надано відповідачці кредит в сумі 32700,00 грн, строком на 48 місяців з 21 грудня 2020 року до 20 грудня 2024 року (включно). Позичальник зобов`язаний сплачувати банку: процентну винагороду щомісячно, в розмірі 11,00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2,50% від суми кредиту. 29 серпня 2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» укладено договір №4-2023 про відступлення права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 4/3664784 від 21 грудня 2020 року, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені договором. 15 вересня 2023 року передача права вимоги за кредитним договором № 4/3664784 від 21 грудня 2020 року відбулась до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» згідно додатку №1 до договору про відступлення права вимоги. 15 вересня 2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» направило [PERSON] повідомлення про те, що 15 вересня 2023 року відбулось відступлення прав вимоги за договором №4-2023 від 29 серпня 2023 року до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», яке в свою чергу стало новим кредитором та має право вимагати від [PERSON] погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору № 4/3664784 від 21 грудня2020 року. У зв`язку з неналежним виконанням взятих відповідачем на себе зобов`язань, станом на 04 липня 2025 року у позичальника утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 44363 грн. 12 коп, яка складається з: простроченої заборгованості за основним боргом 24577,77 грн.; прострочена заборгованість за відсотками - 4252,85 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 15532,50 грн. Посилаючись на вищевказані обставини, просило суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» суму заборгованості за кредитним договором № 4/3664784 в розмірі 44363,12 грн. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У відповіді на відзиві зазначає, що позивач не заперечує факту укладення кредитного договору, не заперечує, що він отримав та користувався кредитними коштами, не спростовує факт наявності боргу. Відповідачем не надано жодних обгрунтованих причин та обставин, що завадили йому скористатися своїм правом на перерахунок заборгованості або звернення щодо зміни непрепустимих для нього умов кредитного договору за час обслуговування первісним кредитодавцем в період здійснення даних оплат або в розумний строк після їх вчинення. Зазначає, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості є правомірною та нарахованою в межах норм чинного законодавства. Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги частвово, а саме стягнути 117385,62 грн. з яких 3132,77 грн. - простроченої заборгованості за основним боргом; 4252,85 грн. - прострочена заборгованість за відсотками. Обгрунтував свої заперечення тим, що відповідачем проводилися платежі в рахунок погашення заборгованості, які кредитор спрямовував в рахунок погашення заборгованості за комісією. Представник відповідача зазначає, що умова договору про стягнення щомісячної комісії є нікчемною, тому розмір заявленої позивачем простроченої заборгованості за основним боргом 24 577,77грн. має бути зменшена на вказану суму коштів, спрямованих на погашення заборгованості по комісії в сумі 11 445,00грн. Просив суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за комісією. З матеріалів справи вбачається, що 21.12.2020 року [PERSON] підписано анкету-заяву № 0101139-21122020-001 від 21 грудня 2020 року на отримання готівкового кредиту «Свобода». 21 грудня 2020 року [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту. 21 грудня 2020 року між [PERSON] та АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» укладено кредитний договір № 4/3664784, за умовами якого банком надано відповідачу кредит на споживчі цілі в сумі 44363,12 грн, строком на 48 місяці(в) - з 21 грудня 2020 року до 20 грудня 2024 року (включно). Позичальник зобов`язаний сплачувати банку: процентну винагороду щомісячно, в розмірі 11.00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2.50% від суми кредиту. Відповідно до п.2.1 кредитного договору, з метою обслуговування кредиту банк відкриває позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості № [NUMBER] в банку. Пунктом п. 2.2 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти за комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості. Сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісії в день повернення кредиту. У випадку, якщо зазначений день повернення кредиту є неробочим, позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів та платіж за кредитом у попередній робочий день. Відповідно до п. 2.4 кредитного договору, позичальник відповідає за виконання своїх зобов`язань за договором усім своїм майном та коштами, на які може бути звернено стягнення у порядку, встановленому чинним законодавством України. Згідно з п. 2.6 кредитного договору, банк має право у будь-який час відступити всі або частину своїх прав за договором, а також за договорами про забезпечення, будь-якій третій особі і повідомити такому реальному або потенційному цесіонарію або іншій особі будь-яку інформацію про позичальника та третіх осіб, з якими укладено договори про забезпечення, необхідна або яку банк вважатиме доцільною. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 кредитного договору, у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно умов договору, на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, з урахуванням особливостей, визначених ЗУ «Про споживче кредитування». У разі порушення позичальником без поважних причин, вимог п.п. 2.2.3-2.2.9 Правил, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 1% від суми кредиту, визначеної в п. 1.1 кредитного договору за кожний випадок порушення. Згідно платіжної інструкції № 34491407-1 від 21 грудня 2020 року банком перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 32700,00 грн. 29 серпня 2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» укладено договір №4-2023 про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги до боржника, а новий кредитор набуває право вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені договором. Пунктом 3.1 договору передбачено, що право вимоги переходить від первісного кредитора з дати підписання ними відповідного реєстру прав вимог за зразком, наведеним у додатку №1 до договору, що становить його невід`ємну частину та складається з обов`язковим зазначенням інформації (реквізитів) за переліком, що міститься у додатку №4 договору та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитор, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей по кредитним договором. Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі та і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до додатку №1 до договору про відступлення права вимоги №4-2023 від 29 серпня 2023 року, реєстру прав вимог №1 від 15 вересня 2023 року ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІНТ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 4/3664784 від 21 грудня 2020 року в сумі 44363 грн 12 коп. 15 вересня 2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» направлено [PERSON] повідомлення про те, що 29 серпня 2023 року відбулось відступлення прав вимоги за договором №4-2023 від 29 серпня 2023 року до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», яке в свою чергу стало новим кредитором та має право вимагати від [PERSON] погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору № 4/3664784 від 21 грудня 2020 року. Згідно з платіжними інструкціями № 34491407-1 від 21 грудня 2020 року та № 150 від 18 вересня 223 року ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» здійснило АТ «Креді Агріколь Банк» плату права за відступлення вимоги по договору№4-2023 від 29.08..2023. Згідно з наданим АТ «Креді Агріколь банк» виписками по рахунку, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №4/3664784 від 21 грудня 2021 року станом на 04 липня 2025 року становить - 44363 грн. 12 коп, яка складається з: простроченої заборгованості за основним боргом 24577,77 грн.; прострочена заборгованість за відсотками - 4252,85 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 15532,50 грн. За змістом статей 525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положеньстатті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом частини першоїстатті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно п. 1. ч. 1ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 513 ЦК Українипередбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з положеннямист. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.516ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначна грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.11 ч.1ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»). Судом встановлено, що 21 грудня 2020 року між [PERSON] та АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» укладено кредитний договір № 4/3664784, за умовами якого банком надано відповідачу кредит на споживчі цілі в сумі 32700 грн, строком до 20 грудня 2024 року. Відтак, кредитні правовідносини, які виникли між сторонами за вказаним кредитним договором мають споживчий характер, а тому на них поширюються вимоги законодавства про споживче кредитування. Так, відповідно до положень частини четвертоїстатті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Суд визнає доведеними підстави лише щодо стягнення з відповідача на користь позивача простроченої заборгованості. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що прострочена заборгованість заборгованості становить 44363,12 грн., в т.ч.: 24577,77грн. прострочена заборгованість за основним боргом; 4252,85грн. прострочена заборгованість за відсотками; 15532,50 грн. прострочена заборгованість за комісією. Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тлумачення ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України свідчить про те, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Ст.203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019р. у справі №916/3156/17 (провадження №12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». Відповідно до п.1.3.2 Кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати Банку комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2,85% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. Договору. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2023р. по справі №382/1621/21 за позовом про захист прав споживачів та визнання кредитного договору частково недійсним, укладеним із АТ «Креді Агріколь Банк» зазначено, що «поза увагою апеляційного суду залишилось те, що, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслугову-вання), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»; банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору; за таких обставин суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що пункту 1.3.2 кредитного договору № 4/3105938 від 09 січня 2020 року, яким передбачено сплату [PERSON] комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.3.2 кредитного договору, є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічний висновок викладено і в постанові Верховного Суду від 06 листопада 2023р. у справі №204/224/21 (провадження №61-4202сво22). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022р. у справі №496/3134/19, зроблені наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022р. у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) зазначила, що «комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Тобто умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за моніторинг заборгованості, електронне інформування про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості (нагадування) через дистанційні системи обслуговування, інформування про виникнення простроченої заборгованості, консультування щодо погашення заборгованості, своєчасної сплати платежів тощо, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 червня 2024р. у справі №295/11290/21 (провадження №61-8534св23), від 12 квітня 2022р. у справі №640/14229/15 (провадження №61-16739св20), від 21 квітня 2021р. у справі №677/1535/15 (провадження №61-19356св19), від 15 грудня 2021р. у справі №209/789/15 (провадження №61-16561св20), від 21 липня 2021р. у справі №751/4015/15 (провадження № 61-8543). За змістом п.1.3.2. кредитного договору супутні послуги з обслуговування кредитної заборгованості полягають у виконанні функцій банком, які пов`язані із необхідними операціями (діями) щодо кредиту, тому плата за такі послуги суперечить принципам споживчого кредитування. Таким чином, пунктом 1.3.2. кредитного договору фактично встановлено плату за надання позичальнику інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої визначена Законом. Відтак, нарахування позивачем заборгованості по комісії за Кредитним договором №4/3664784 від 21 грудня 2020р. в сумі 15 532,50 грн. є безпідставним. З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення заборгованості за простроченою комісією в розмірі 15 532,50 грн. є такими, що не можуть бути задоволені судом. Крім того, в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Як вбачається з Виписок по рахунку протягом строку кредитування відповідач проводив часткове погашення заборгованості, що стверджено наданими відповідачем виписками. Частина грошових коштів, сплачених відповідачем спрямовувалася Акціонерним товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» в рахунок погашення заборгованості за комісією. Виходячи з наданих позивачем Виписок по рахунку всього Акціонерним товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» було спрямовано грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за комісією, нарахування якої є неправомірним в сумі 11 445,00грн., в т.ч.: Оскільки умови договору про стягнення щомісячної комісії є нікчемними, то вказану суму коштів слід спрямувати на погашення прострочених відсотків. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача простроченої заборгованості 13132,77 грн. - простроченої заборгованості за основним боргом; 4252,85 грн. - прострочена заборгованість за відсотками, всього - 17385,62 грн. Позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп.. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розрахунок судового збору, що підлягає стягненню з відповідача: (Сума задоволених вимог / Сума заявлених вимог) * Сума сплаченого збору (17385,62 грн / 44363,12 грн) * 2 422,40 грн = 949 грн 22 коп. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 059 грн 26 коп.

Outcome: partial