Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на період навчання у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до завершення навчання, але не довше, як до досягнення нею 23 років. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 19.06.2007 її батьки [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 20.10.2022 розірвано. Від шлюбу народилась позивач. Вказує, що на даний час проживає з батьком, мати ніякої матеріальної допомоги не надає. З 01.09.2025 позивач навчається на першому курсі денного відділення ДНЗ «Золотоністький професійний ліцей» та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, строк закінчення навчання 12.02.2027. Вказує, що у зв`язку з навчанням не має можливості працювати та самостійно забезпечувати власні потреби, втрати на навчання, проживання та харчування є значними і потребують матеріальної підтримки. Відповідач не є інвалідом, працездатна, отримує дохід і може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить, аліменти нікому не сплачує. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 04.12.2025 відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено, що у п`ятиденний строк з дня вручення ухвали має право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Відповідач [PERSON] 05.01.2026 скерувала до суду відзив на позовну заяву, у якому вважала позовні вимоги необґрунтованими та незаконними. Вважала, що позивачем не доведено існування всіх юридичних факторів, що у сукупності надають право на аліменти. Вказала, що факт навчання позивача не є підтвердженням потреби у матеріальній допомозі, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку витрат на навчання, проживання, придбання навчальних матеріалів. Не надано доказів на підтвердження неможливості позивачем працювати та забезпечувати потреби самостійно, не надано доказів на підтвердження того, що відповідач має дохід або майно, що дозволяють сплачувати аліменти. Також вказала, що позивач не бере до уваги можливість надання утримання батьком та має на меті покласти витрати на навчання лише на відповідача. Уточнила, що аліменти на утримання повнолітньої дочки це платіж на її утримання, який повинен бути спрямований на покриття матеріальної допомоги, якої вона потребує, зокрема, у зв`язку з продовженням навчання. Він має бути співмірним з урахуванням цієї мети та обов`язку, який є в обох батьків і має бути рівним, а розмір аліментів обґрунтованим та доведеним. Позивач має довести потребу в матеріальній допомозі, а також те, що відповідач має можливість надати таку допомогу. Позивач відповіді на відзив не надала. Заяв із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження від сторін не надходило. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.08.2007 Малютинською сільською радою Пирятинського району Полтавської області, [PERSON] народилась [INFO] та її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки Державного навчального закладу «Золотоніський професійний ліцей» № 386 від 09.09.2025, [PERSON] навчається в ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей», група 18, на базі 11 класів з 01.09.2025 по 12.12.2027 на І курсі денної форми навчання за професією «Кухар; кондитер». Згідно витягу з Реєстру територіальної громади № 2025/013112845 від 09.09.2025, адресою місця проживання [PERSON] , [INFO] , є: [ADDRESS] , з 07.10.2011. Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 20.10.2022 у цивільній справі № 692/804/22 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19 червня 2007 року у Малютинській сільській раді Пирятинського району Полтавської області за актовим записом № 2, розірвано. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] є дочкою відповідача [PERSON] , досягла повноліття та продовжує навчання у ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей». Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжує навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок утримувати дітей до їх повноліття, а також у випадку продовження ними навчання - покладається на обох батьків, а не лише на одного із них. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст. 199 СК України). Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Отже, обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, не залежить від форми навчання. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років, на що вказав Верховний Суд у своїй постанові від 01.12.2021 у справі № 753/20347/20. Також у своїй постанові від 10.04.2023 по справі № 752/20152/16-ц Верховний Суд зазначив, що стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Заперечуючи позовні вимоги, відповідач жодних доказів на підтвердження своїх заперечень не надала та побудувала лінію заперечень на концепції негативного доказу. Враховуючи обставини зазначені вище, суд вважає, що повнолітня дочка відповідача, яка продовжує навчання, потребує допомоги від своїх батьків. Суд не може погодитись з твердженням відповідача про ненадання позивачем доказів неможливості працевлаштуватись та забезпечити себе самостійно, оскільки, як вбачається з довідки ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей» № 386 від 09.09.2025, позивач навчається на денній формі навчання, що є достатнім доказом неможливості працевлаштуватись. Оскільки дочка навчається на денній формі навчання і не має можливості забезпечити себе самостійно, суд вважає, що мати має можливість та зобов`язана надавати таку допомогу. При цьому суд звертає увагу, що відповідач вказує на ненадання позивачем доказів про наявність доходів відповідача, однак сама доказів існування скрутного матеріального стану та/або відсутності доходів чи сплати обов`язкових платежів не надає, на такі підстави у своєму відзиві не посилається. Оскільки відповідач жодних доказів на спростування доводів позивача до суду не надала та не спростувала твердження позивача про невиконання нею передбаченого ст. 199 СК України обов`язку, а повнолітня дочка відповідача - позивач по справі, навчається у ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей», суд вважає вимогу про стягнення аліментів обґрунтованою. Відповідно до ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Суд зазначає, що позивач не надала обґрунтованого розрахунку витрат, пов`язаних з навчанням, матеріали справи не містять відомостей про участь батька позивача у її утриманні у зв`язку з навчанням. Враховуючи вкладене суд вважає, що розмір частки заробітку відповідача підлягає до зменшення у розмірі 1/6 частини від її заробітку. Також суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України з обов`язковим дотриманням норм чинного законодавства. Враховуючи обставини зазначені вище, суд вважає, що повнолітня дочка відповідача, яка навчається на денній формі навчання, безумовно потребує допомоги від своїх батьків, та враховуючи, що працевлаштуватись, щоб забезпечувати себе самостійно, [PERSON] не може, суд вважає, що мати має можливість та зобов`язана надавати таку допомогу. Відповідно до довідки навчального закладу [PERSON] закінчує навчання 12.02.2027, тому аліменти на утримання останньої мають стягуватися в межах тривалості навчання, що визначена відповідною довідкою навчального закладу, тобто по 12.02.2027. Відповідно ч. 1 ст. 6 Сімейного Кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Спільна дочка сторін [PERSON] , [INFO] , є особою, що досягла повноліття. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі, окрім частини всіх доходів відповідача щомісячно, ще й не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до завершення навчання, але не довше, як до досягнення дитиною 23 років, а тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині, оскільки чинним законодавством не передбачено стягнення такого розміру аліментів на повнолітніх осіб. Суд, задовольняючи позов, стягує з відповідача на користь держави судовий збір, від якого при подачі заяви була звільнена позивач, який становить 1211,20 грн. та розрахований відповідно до Закону України «Про судовий збір» станом на час звернення до суду з позовною заявою.

Outcome: partial