Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до[PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.09.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора було укладено електронний договір № 5007498 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору: сума кредиту складає 11300 грн., строк кредиту 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % від суми кредиту за кожен день користування. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало [PERSON] кредит в зазначеній сумі, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. 02.06.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу №02-1/06/2025, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 51980 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 11300,00 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 27798,00 грн., 12882 грн. - відсотків нарахованих ТОВ УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», а також інфляційних втрат і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України, в порядку частин 10, 11 ст.265 ЦПК України, сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. Ухвалою суду від 21.11.2025 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення їй ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. Витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо платіжної карти [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, проте надав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду невідомі. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Пунктом 1 частини 3 статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. А тому, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч.8 ст.178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 30.09.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» було укладено електронний договір № 5007498 про надання споживчого кредиту. Відповідно до п.1.2 Договору сума кредиту складає 11300 грн. Згідно із п.1.3. Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. 02.06.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу №02-1/06/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «Факторингова компанія «Лінеура Україна» передає (відступає) ТзОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. До ТОВ «Українські фінансові операції» відповідно до укладеного Договору факторингу №02-1/06/2025 від 02.06.2025 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 5007498 від 30.06.2024 року, загальна сума заборгованості склала 44748,00 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 11300,00 грн., заборгованості за процентами 27798,00 грн. та заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам у розмірі 5650 грн. Окрім того, відповідно до умов строк дії п.1.3 Договору №5007498 строк кредиту 360 днів: з 30.09.2024 року по 25.09.2025 року. Станом на дату укладання Договору факторингу №02-1/06/2025 від 02.06.2025 року строк дії Договору №5007498 від 30.06.2024 року не закінчився. В межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» з дати факторингу 03.06.2025 року донараховано відсотки за 114 календарних днів: 11300 грн * 1 % = 113 грн*114 календарних дні = 12882 грн. Таким чином проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному в п.1.3. Договору № 5007498 від 30.06.2024 року, а тому заборгованість відповідача складає 51980 грн., зокрема, сума заборгованості з тіла кредиту 11300,00 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 27798,00 грн., 12882 грн. - відсотків нарахованих ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ». Як зазначено у ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи те, що судом встановлено факт отримання [PERSON] коштів за кредитним договором № 5007498 від 30.06.2024 року та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорах та у строки визначені сторонами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору. Щодо застосування приписів частин 10 та 11 статті 265 ЦПК України, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.10, 11 статті 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Таке нарахування суд може здійснити лише на підставі процесуального клопотання позивача. Питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України, суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності. Нарахування пені або відсотків у порядку ч.ч.10, 11 статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України за умови, що позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання зобов`язання та суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цієї вимоги. Вказане відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові № 910/14524/22 від 05 червня 2025 року. Разом з тим, згідно з пунктами 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України оголошено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який діє на даний момент. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову в частині застосування приписів частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України, а тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України в порядку частин 10, 11 ст.265 ЦПК України слід відмовити. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.2 та ч.6 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України). Заперечень чи клопотань про зменшення пред`явлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката від відповідача не надходило. Отже, витрати на професійну правничу допомогу адвоката, понесені позивачем, підлягають до стягнення із відповідача. На підставі викладеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1614,93 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Outcome: partial