Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

13.01.2021 року представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] адвокат Берковська Олена Миколаївна звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , 3-ті особи: ОСББ „Дніпровська Набережна 19-В", Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду „Житло-Сервіс", [PERSON] , Акціонерне товариство „Кредобанк" про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна (т.1, а.с.1-8). Позовна заява обґрунтована тим, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартир [NUMBER] ; [NUMBER] та [NUMBER] в будинку [ADDRESS] відповідно. Багатоквартирний будинок [ADDRESS] складається з 23 та 18 поверхів в залежності від секції будинку. Секція (літ. „А") налічує 23 поверхи, над якими знаходиться горище, в межах якого розташований технічний поверх дворівневих квартир. Позивачам стало відомо, що розташоване над квартирою [NUMBER] на технічному поверсі дворівневих квартир літ. „А" нежитлове приміщення [NUMBER] площею 102,82 м2 було продане громадянином [PERSON] . [PERSON] за договором купівлі-продажу від 1.10.2018 року. Нежитлове приміщення [NUMBER], площею 102,82 м2, розташоване над суміжною квартирою [NUMBER] цього ж будинку на технічному поверсі, було продане відповідачем [PERSON] відповідачу [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 20.06.2019 року. Але спірні нежитлові приміщення [NUMBER] та [NUMBER] вказаного будинку знаходяться в межах горища (технічного поверху будинку) і мають статус допоміжних приміщень та належать всім співвласникам будинку [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності. Зазначені нежитлові приміщення вибули із володіння співвласників багатоквартирного будинку, до яких входять і позивачі, на підставі підробленого неіснуючого рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.04.2007 року. Факт підроблення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.04.2007 року було встановлено вироком Подільського районного суду м. Києва від 12.12.2018 року, який набрав законної сили. Саме на підставі цього підробленого рішення право власності на обидва приміщення були зареєстровані за [PERSON] , які в свою чергу неодноразово відчужувались. Оскільки вказані приміщення вибули не волевиявлення співвласників вказаного будинку, а іншим шляхом, тому позивачі просять задовольнити позов, витребувавши у відповідачів незаконно отримане майно: нежитлові приміщення [NUMBER] та [NUMBER] на користь всіх співвласників вказаного будинку та скасувати державну реєстрацію про право власності відповідачів на вказане нерухоме майно. Крім того, вказані приміщення [NUMBER] та [NUMBER] не є нежитловими, а відносяться до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, оскільки знаходяться на технічному поверсі в межах горища, де проходять інженерно-технічні мережі та комунікації будинку, а вказані нерухомі об`єкти обмежують доступ до їх обслуговування. В свою чергу у державному акті про прийняття будинку в експлуатацію нежитлові приміщення на горищі взагалі відсутні і не передбачались вони проектно-кошторисною документацією (т.1, а.с.1-8). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2021 року матеріали позовної заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були розподілені судді Дарницького районного суду м. Києва Колеснику О.М. (т.1, а.с.159). Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 15.01.2021 року було відкрито провадження у даній справі за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче засідання (т.2, а.с.43-44). Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 15.01.2021 року було задоволено заяву представника позивачів: накладено арешт на нежитлові приміщення [NUMBER] та [NUMBER] площею 102,82 м 2 в будинку [ADDRESS] та заборонено відповідачам проводити будь-які будівельні, ремонтні та інші роботи на технічному поверсі вказаного будинку (т.2, а.с.45-48). 11.03.2021 року в загальній канцелярії суду був зареєстрований відзив на позовну заяву (т.2, а.с.81-83), який був направлений відповідачем [PERSON] 10.03.2021 року поштовим відправленням (т.2, а.с.80а-80з). Зміст відзиву полягав у тому, що позивачі не надали доказів і не зазначили в позові, які саме їх права були порушені відповідачем [PERSON] . За таких обставин вказані позивачі не є належними позивачами, тому в задоволенні позову необхідно відмовити (т.2, а.с.81-83). 18.03.2021 року до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив [PERSON] від представника позивачів Берковської О.М. , зміст якої був аналогічний змісту позовної заяви (т.2, а.с.104-106). 14.05.2021 року до суду надійшла заява від голови ОСББ „Дніпровська Набережна 19-В" Коротенко Т.В., в якій він просив розглянути справу у відсутність представника ОСББ (т.2, а.с.110). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.11.2021 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу (т.3, а.с.52-53). 3.09.2025 року до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи КНДІСЕ (т.3, а.с.102-119). Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 9.09.2025 року було відновлено провадження у справі (т.3, а.с.121-122). 1.10.2025 року до суду надійшла заява від представника Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду „Житло-Сервіс" Євчук М.Г. про розгляд справи у відсутність представника 3-ї особи КП „Житло-Сервіс" (т.3, а.с.152-154). 10.10.2025 року до суду надійшли письмові пояснення 3-особи голови ОСББ „Дніпровська Набережна 19-В" [PERSON] (т.3, а.с.202-204). 14.10.2025 року до суду надійшла уточнена позовна заява, де крім зазначених позивачів, значяться позивачами [PERSON] та [PERSON] , при цьому зміст предмету та підстав позову не змінився (т.3, а.с.208-243). 17.11.2025 року в канцелярії суду був зареєстрований відзив на уточнену позовну заяву (т.4, а.с.1), який був сформований в системі „Електронний суд" представником відповідача [PERSON] [PERSON] 14.11.2025 року (т.4, а.с.1-12). Зміст відзиву полягав у тому, що спірне приміщення [NUMBER] знаходиться на горищі (технічному поверсі) і як зазначають самі позивачі, воно має статус допоміжного приміщення, яке належить на праві спільної сумісної власності всім співвласникам будинку. Віндикаційний позов може бути пред`явлений лише власником нерухомого майна, позивачі ж є лише співвласниками, а не індивідуальними власниками всього приміщення, тому вони не мають права вимагати витребування майна у своє індивідуальне володіння з урахуванням того, що спірне приміщення ніколи не було у власності чи розпорядженні позивачів. Крім того, позивачі не надали доказів порушення саме їх права як власників відповідачем [PERSON] . За таких обставин вказані позивачі не є належними позивачами за даним позовом. Відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем нежитлового приміщення і набув на нього право власності на підставі відплатного договору купівлі-продажу від 1.10.2018 року. Попередній його власник [PERSON] виявив бажання продати, а [PERSON] бажав придбати вказане нерухоме майно, тому воно вибуло з власності за волею попереднього власника. Також [PERSON] як добросовісний набувач не може відповідати за бездіяльність влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству, оскільки протилежне призведе до порушення ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції, так як в такому випадку на нього буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Таким чином, враховуючи, що вказані позивачі є неналежними позивачами, ними обрано неналежний спосіб захисту, а відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем спірного нежитлового приміщення, який набув майно на підставі відплатного договору, тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі (т.4, а.с.1-12). 1.12.2025 року в канцелярії суду була зареєстрована відповідь на відзив [PERSON] на уточнену позовну заяву від представника позивачів Берковської О.М. , зміст якої був аналогічний змісту позовної заяви та відповіді на відзив від 18.03.2021 року (т.4, а.с.73-83). Представник відповідача [PERSON] [PERSON] 5.12.2025 року сформовала в системі „Електронний суд" заперечення на відповідь на відзив від 1.12.2025 року, який був зареєстрований у канцелярії суду 8.12.2025 року, сутність якого зводилась до незгоди з відповіддю на відзив представника позивачів Берковської О.М. (т.4, а.с.100-105). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.12.2025 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , 3-ті особи: ОСББ „Дніпровська Набережна 19-В", Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду „Житло-Сервіс", [PERSON] , Акціонерне товариство „Кредобанк" про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна були залишені без розгляду (т.4, а.с.123-124). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.12.2025 року було закрито підготовче провадження, а розгляд справи по суті було призначено на 13.01.2026 року на 10-00 годин (т.4, а.с.125-127). В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник всіх позивачів Берковська О.М. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, надавши суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви, заяви про уточнення позову та відповідей на відзиви, описаних вище. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов в частині вимог до [PERSON] не визнала, пояснивши, що дані позивачі, які звернулись до суду з даним позовом в інтересах всіх співвласників багатоквартирного будинку, не надали доказів уповноваження їх всіма співвласниками діяти в їх інтересах, подаючи даний позов. Відповідач [PERSON] набула право власності на спірне нежитлове приміщення відповідно до діючого законодавства і замовила необхідні для неї будівельні роботи. Виконавець будівельних робіт, маючи відповідну на те ліцензію, здійснював всі замовлені роботи відповідно до вимог ДБН. Але роботи були зупинені з вини мешканців багатоквартирного будинку. Жодних доказів, що здійснені будівельні роботи не відповідають вимогам Державних будівельних норм позивачами надано. Нежитлове приміщення [PERSON] є придатним для самостійного використання без завдання шкоди правам та законним інтересам співвласників багатоквартирного будинку, що підтверджується фактом його підключення до систем централізованого водопостачання та водовідведення. Наявність інженерних підключень свідчить про технічну можливість автономної експлуатації приміщення відповідно до його цільового призначення. Крім того, між [PERSON] і КП „Житло-Сервіс" укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 1.07.2019 року, що свідчить про визнання комунальним підприємством [PERSON] як законного власника і користувача нежитлового приміщення у складі багатоквартирного будинку. Таким чином, і КП „Житло-Сервіс", і ОСББ „Дніпровська Набережна 19-В" станом на момент набуття відповідачем спірного майна визнавали наявність у складі будинку нежитлових приміщень, не висловлювали будь-яких заперечень щодо правового статусу зазначеного об`єкта і не висловлювали претензій чи позовних вимог до [PERSON] . Також використання нежитлового приміщення не впливає на режим користування спільним майном співвласників багатоквартирного будинку та не порушує їх прав, що додатково підтверджує правомірність існування та обігу зазначеного об`єкта як окремої одиниці нерухомого майна. Крім того, [PERSON] є добросовісним набувачем, діяла з дотриманням норм чинного законодавства, перевірила правовий статус майна, уклала договір купівлі-продажу нежитлового приміщення та виконала кредитні зобов`язання перед банківською установою в повному обсязі. Покладення на неї наслідків можливих порушень, допущених іншими особами, є непропорційним і таким, що суперечить засадам правової визначеності і справедливості. Крім того, позивачі, подавши до суду даний позов, демонструють свою вибіркову поведінку, оскільки їх позовні вимоги стосуються виключно нежитлових приміщень [NUMBER] та [NUMBER], хоча вироком Подільського районного суду м. Києва від 12.12.2018 року визначено, що підробленим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.04.2007 року за [PERSON] визнано право власності на нежитлові приміщення по [ADDRESS] [NUMBER] ; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]. Відтак, позивачі претендують лише на певні об`єкти нерухомості, ігноруючи інші приміщення, що свідчить про намагання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] привласнити частину майна без урахування прав інших співвласників, що є неприпустимим. Таким чином, судові слід відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши учасників справи, експерта, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.4, ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначає ч.1, ст.321 ЖК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавленийцього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як регламентує ч.1, ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За приписамич.1, ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як встановлено у судовому засіданні, станом на 14.10.2020 року позивач [PERSON] , [INFO] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 19.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пинзеник О.М., акту приймання-передачі нерухомого майна; дата державної реєстрації - 19.10.2017 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1, а.с.15). Позивач [PERSON] , [INFO] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 14.11.2007 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації; дата державної реєстрації нерухомого майна - 21.03.2013 року, що вбачається з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1, а.с.22). Згідно свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, посвідченого 26.09.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М., зареєстрованого у реєстрі за №3265 [PERSON] , [INFO] належить на праві власності 1/2 частина квартири [ADDRESS] (т.4, а.с.50), дата державної реєстрації 26.09.2024 року, про що йдеться у витязі з Державного реєстру речових прав (т.4, а.с.51). Також з 26.09.2024 року на підставі вказаного свідоцтва [PERSON] належить на праві власності 1/2 частина квартири [ADDRESS] (т.4, а.с.52-53). Відповідно до змісту договору купівлі-продажу квартири від 7.06.2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каліушко І.А. і зареєстрованого у реєстрі за №294 (т.4, а.с.57-59), [PERSON] , [INFO] належить на праві власності квартира [ADDRESS] ; дата державної реєстрації 7.06.2025 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав (т.4, а.с.60). Як встановлено п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 року №1243 „Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів", яка втратила чинність 1.01.2009 року, але діяла на час прийняття спірного будинку в експлуатацію, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об`єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж і споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування. За пунктом 27 зазначеної Постанови за результатами роботи державної приймальної комісії складається акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, форма якого затверджується Мінрегіонбудом. Акт державної приймальної комісії підлягає затвердженню у 15-денний строк органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив цю комісію, та реєструється в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт. Також пункт 29 Постанови наголошує, що датою введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію цього об`єкта органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив комісію. За змістом акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта житловий будинок №6 Позняки-Західні, 3-й мікрорайон , по [ADDRESS] прийнятий в експлуатацію 22.06.2007 року (т.1, а.с.98-99). Розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 27.06.2007 року №659 „Про затвердження актів про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" було затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта і присвоєно новозбудованому житловому будинку на ділянці №6 в житловому масиві Позняки-Західні, 3мкр. , і надано поштову адресу: [ADDRESS] (т.1, а.с.86-87). В пункті 3 розпорядження зазначено, що генпідряднику передати, а експлуатаційній організації прийняти в експлуатацію об`єкт у встановленому порядку згідно з додатком. В додатку до Розпорядження Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 27.06.2007 року №659 вказано, що обслуговування будинку [ADDRESS] покладається на Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду „Житло-Сервіс" (т.1, а.с.87). КП „Житло-Сервіс", засновником якого є Київська міська рада, зареєстроване 31.07.2000 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, номер запису 10701200000007950 (т.1, а.с.98). В подальшому, 20.03.2020 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було зареєстроване Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку „Дніпровська Набережна 19-В", номер запису 10651020000032516, види діяльності: 81.10 - комплексне обслуговування об`єктів (основний) (т.1, а.с.97). Як вбачається зі змісту технічного паспорта на житловий будинок державного, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів (Типова форма №1-ТИ) (т.1, а.с.70-80), наданого адвокату Берковській О.М. Київською місцевою прокуратурою №7 (т.1, а.с.69), в будинку [ADDRESS] станом на 30.11.2007 року відсутні будь-які нежитлові приміщення (розділ V) (т.1, а.с.72), а також відсутня і площа нежитлових приміщень, м2 (пункт 10; розділ ІІІ), будинок налічує 18-23 поверхи, рік зведення: 2007 (т.1, а.с.71). З наданого плану за поверхами інвентарної справи б/н Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об`єкти нерухомого майна, в будинку [ADDRESS] в секції №3 знаходиться поверх ХХІІІ, літ. „А", на якому розташовані дві квартири: [NUMBER] та [NUMBER] . Над ХХІІІ поверхом, літ. „А" знаходиться технічний поверх дворівневих квартирліт. „А", на якому розташований другий рівень квартири [NUMBER] . Будь-яких нежитлових приміщень вказаний поверховий план інвентарної справи не містить (т.1, а.с.81-83). Аналогічний зміст щодо заповнення технічного поверху і відсутності в ньому нежитлових приміщень міститься і в планах по поверхам вказаному вище будинку, наданому адвокату Берковській О.М. Комунальним підприємством „Київське міське бюро технічної інвентаризації" (т.1, а.с.91-94). За приписами ч.6, ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 12.04.2016 року о 15:48:11 годин до Єдиного державного реєстру судових рішень було скеровано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.04.2007 року у справі №2-1011/2007, за змістом якого визнано право власності за [PERSON] на нежитлові приміщення [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]; [ADDRESS] (т.1, а.с.33-35). Вироком Подільського районного суду м. Києва від 12.12.2018 року у справі №758/14826/18 було затверджено угоду від 9.10.2018 року про визнання винуватості укладену між прокурором Галушко П.П. і обвинуваченим [PERSON] ; визнано [PERSON] винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1, ст.376-1, ч.4, ст.358 КК України і призначено покарання узгоджене сторонами угоди на підставі ч.1, ст.70 КК України у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади строком на 1 рік (т.1, а.с.36-57). Даний вирок набрав законної сили 4.06.2019 року, про що повідомив Подільський районний суд м. Києва 31.12.2020 року адвоката Берковську О.М. (т.1, а.с.58). Вказаним вироком було встановлено факт підроблення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.04.2007 року у справі №2-1011/2007 (т.1, а.с.50-51). За змістом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22.04.2016 року о 15:30:27 годин державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хиба А.В. на підставі підробленого, неіснуючого рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.04.2007 року у справі №2-1011/2007 зареєструвала право власності за [PERSON] на вказані вище нежитлові приміщення в будинку [ADDRESS] (т.1, а.с.24, зворот. бік). В подальшому зазначені спірні нежитлові приміщення були неодноразово перепродані: 6.06.2017 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу; 5.07.2017 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу; 1.10.2018 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу; 20.06.2019 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (т.1, а.с.23-29). За повідомленням Комунального підприємства „Київське міське бюро технічної інвентаризації" від 9.12.2020 року №062/14-13528 (И-2020) за даними реєстрових книг комунального підприємства Київської міської ради „Київське міське бюро технічної інвентаризації" реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] нежитлові приміщення [NUMBER] та [NUMBER] відсутня (т.1, а.с.96; т.2, а.с.2; 139). Як регламентовано ч.1, ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. За змістом п.2 Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 року №9-зп частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина. Частина перша статті 55 Конституції України відповідає зобов`язанням України, які виникли, зокрема, у зв`язку з ратифікацією Україною Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, Конвенції про захист прав і основних свобод людини (Рим, 1950 рік), що згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. Як передбачає ч.1, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами п.3-4, ч.1-2, ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ч.1, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч.1, ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як було встановлено судом вище, позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , 3-ті особи: ОСББ „Дніпровська Набережна 19-В", Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду „Житло-Сервіс", [PERSON] , Акціонерне товариство „Кредобанк" про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна (т.1, а.с.1-8). Позовна заява обґрунтована тим, що позивачі є власниками квартир [NUMBER] ; [NUMBER] та [NUMBER] в будинку [ADDRESS] відповідно. Багатоквартирний будинок [ADDRESS] складається з 23 та 18 поверхів в залежності від секції будинку. Секція (літ. „А") налічує 23 поверхи, над якими знаходиться горище, в межах якого розташований технічний поверх дворівневих квартир. Позивачам стало відомо, що розташоване над квартирою [NUMBER] на технічному поверсі дворівневих квартир літ. „А" нежитлове приміщення [NUMBER] площею 102,82 м2 було продане громадянином [PERSON] . [PERSON] за договором купівлі-продажу від 1.10.2018 року. Нежитлове приміщення [NUMBER], площею 102,82 м2, розташоване над суміжною квартирою [NUMBER] цього ж будинку на технічному поверсі, було продане відповідачем [PERSON] відповідачу [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 20.06.2019 року. Але спірні нежитлові приміщення [NUMBER] та [NUMBER] вказаного будинку знаходяться в межах горища (технічного поверху будинку) і мають статус допоміжних приміщень багатоквартирного будинку та належать всім співвласникам будинку [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності. Зазначені нежитлові приміщення вибули із володіння співвласників багатоквартирного будинку, до яких входять і позивачі, на підставі підробленого неіснуючого рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.04.2007 року. Факт підроблення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.04.2007 року було встановлено вироком Подільського районного суду м. Києва від 12.12.2018 року, який набрав законної сили. Оскільки вказані приміщення вибули не з волевиявлення співвласників вказаного будинку, а іншим шляхом, тому позивачі просять витребувати у відповідачів незаконно отримане майно: нежитлові приміщення [NUMBER] та [NUMBER] на користь всіх співвласників вказаного будинку та скасувати державну реєстрацію про право власності відповідачів на вказане нерухоме майно. Відповідно ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.1, ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1-2, ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За правилами ч.1-2, ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як передбачено ч.1, ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1-2, ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як регламентовано ч.1-3, ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом п.80-81 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом (частина третя статті 10, частина перша статті 60 ЦПК України у вказаній редакції). Вичерпний перелік підстав звільнення від доказування закріплювала стаття 61 ЦПК України у тій же редакції (близькі за змістом приписи визначені у частині третій статті 12, частині першій статті 13, частина перша статті 81, статті 82 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у Великій Палаті Верховного Суду). 81. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). За змістом висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи ВФ „НАУКТЕХПРОЕКТ" №10/21 від 12.08.2021 року, виконаному за заявою позивача [PERSON] , досліджувані приміщення, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як нежитлове приміщення [NUMBER] площею 102,82 м2, розташоване в секції №3 на відмітці +69,620 в осях 9/13-А-К та на відмітці +72,600 в осях 8-12-А-Г житлового будинку літ. А за адресою [ADDRESS] , не є нежитловими приміщеннями. Розташування нежитлових приміщень в приміщеннях площею 102,82 м2, розташоване в секції №3 на відмітці +69,620 в осях 9/13-А-К та на відмітці +72,600 в осях 8-12-А-Г житлового будинку літ. А за адресою [ADDRESS] суперечить вимогам ст.1 Закону України „Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", п.3.7; 3.36; 5.16; 5.41; 5.42; 5.43; 5.46; 7.24; 7.30 ДБН В.2.2-15:2019 „Житлові будинки. Основні положення", п.2.53; 2.55 ДБН В.2.2-15-2005 „Житлові будинки. Основні положення", п.4.3.1; 4.3.6; 4.3.7; 4.4.2 Методики „Визначення категорії приміщень в залежності від функціонального призначення". Досліджувані приміщення, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як нежитлове приміщення [NUMBER] площею 102,82 м2, розташоване в секції №2 на відмітці +69,620 в осях 9/13-А-К та на відмітці +72,600 в осях 8-12-А-Г житлового будинку літ. А за адресою [ADDRESS] , не є нежитловими приміщеннями. Розташування нежитлових приміщень в приміщеннях площею 102,82 м2, розташоване в секції №2 на відмітці +69,620 в осях 9/13-А-К та на відмітці +72,600 в осях 8-12-А-Г житлового будинку літ. А за адресою [ADDRESS] суперечить вимогам ст.1 Закону України „Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", п.3.7; 3.36; 5.16; 5.41; 5.42; 5.43; 5.46; 7.24; 7.30 ДБН В.2.2-15:2019 „Житлові будинки. Основні положення", п.2.53; 2.55 ДБН В.2.2-15-2005 „Житлові будинки. Основні положення", п.4.3.1; 4.3.6; 4.3.7; 4.4.2 Методики „Визначення категорії приміщень в залежності від функціонального призначення". Досліджувані приміщення, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як нежитлове приміщення [NUMBER] площею 102,82 м2, розташоване в секції №3 на відмітці +69,620 в осях 9/13-А-К та на відмітці +72,600 в осях 8-12-А-Г житлового будинку літ. А за адресою [ADDRESS] , є горищем, а саме технічними і допоміжними приміщеннями, призначеними для обслуговування багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Досліджувані приміщення, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як нежитлове приміщення [NUMBER] площею 102,82 м2, розташоване в секції №2 на відмітці +69,620 в осях 9/13-А-К та на відмітці +72,600 в осях 8-12-А-Г житлового будинку літ. А за адресою [ADDRESS] , є горищем, а саме технічними і допоміжними приміщеннями, призначеними для обслуговування багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . (т.2, а.с.212-243). За приписами ст.1 Закону України „Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: 1) багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; 2) допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); 3) нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; 6) спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Відповідно до ч.1-2, ст.5 Закону України ст.1 Закону України „Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. За ч.1, ст.6 цього ж Закону України співвласники багатоквартирного будинку мають право: вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Згідно ч.2, ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. В Рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004 зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. За п.3-4 Рішення Конституційного Суду України від 9.11.2011 року №14-рп/2011 зазначено, що відповідно до частини другої статті 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Згідно зі статтею 19 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" від 29 листопада 2001 року №2866-III спільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їхній спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Таким чином, на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку поширюється правовий режим як спільної сумісної, так і спільної часткової власності, який передбачає особливий порядок здійснення правомочностей власника щодо володіння, користування і розпорядження. При цьому в законодавчому порядку не виокремлюються суб`єкти права спільної власності залежно від підстав набуття права власності на квартиру. Правовим регулюванням відносин спільної сумісної власності в Україні визначаються особливості здійснення прав власників виходячи з її правового режиму. Ці особливості полягають у різних формах реалізації відповідного права: при спільній сумісній власності - шляхом взаємного волевиявлення усіх співвласників, при спільній частковій власності - лише за волею власника відповідної частки, виділеної в натурі з майна, що є у спільній сумісній власності. За законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям "мешканці" треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення". Також за висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №3959/22-42 від 22.08.2025 року Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, виконаного на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 15.11.2021 року (т.3, а.с.52-53), приміщення [NUMBER] загальною площею 102,82 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 910271480000), що розташоване на технічному поверсі в просторі горища багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] за своїм функціональним призначенням є допоміжним приміщенням, яке призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Приміщення [NUMBER], розташоване на технічному поверсі в просторі горища багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] є допоміжним приміщенням загального користування, призначеним для обслуговування житлового будинку. Приміщення [NUMBER] загальною площею 102,82 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 910277980000), що розташоване на технічному поверсі в просторі горища багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] за своїм функціональним призначенням є допоміжним приміщенням, яке призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Приміщення [ADDRESS] є допоміжним приміщенням загального користування, призначеним для обслуговування житлового будинку (т.3, а.с.102-119). Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив, що разом зі стажистом проводив огляд технічного поверху в просторі горища багатоквартирного будинку [ADDRESS] , здійснював фотофіксацію оглянутого об`єкта, повністю підтвердив свій висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №3959/22-42 від 22.08.2025 року і детально розповів про механізм його складання, додавши, що інженерно-технічні комунікації проходять через приміщення [NUMBER] та [NUMBER] і для їх обслуговування до них потрібен доступ, а вказані приміщення заважають цьому. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що її квартира [ADDRESS] розташована на останньому 23 поверсі. Починаючи з 2009 року, неодноразово відбувались аварійні ситуації по залиттю її квартири з верхнього технічного поверху, які поступово усувались. Але з появою приміщень [NUMBER] та [NUMBER] ці аварійні ситуації усунути неможливо, оскільки їх власники демонтували сходи на покрівлю даху будинку, ліквідувавши доступ до неї, а наявність самим приміщень перешкоджає доступ до інженерно-технічних мереж. При залитті кухні її квартири в 2024 році та 2024 році вона не змогла нічого заподіяти, оскільки перешкоджали цьому самі вказані приміщення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що на посаду голови ОСББ „Дніпровська Набережна 19-В" був обраний в травні 2020 року, яку обіймає по теперішній час. З того часу на наявність вказаних приміщень [NUMBER] та [NUMBER] надходила велика кількість скарг від власників житлових квартир. Власники приміщень [NUMBER] та [NUMBER] самовільно приєднались до будинкової електромережі, що призвело до перевантаження системи і пошкодження запобіжників та електроавтоматів, без будь-якого дозволу зламали вентиляційні шахти, демонтували сходи для виходу на покрівлю даху будинку, самовільно зламали елементи пожежної безпеки, незаконно здійснили врізання до труб холодного водопостачання, на будь-які вимоги правління ОСББ про припинення незаконних дій не реагують. Самі вказані приміщення споруджені незаконно: в ОСББ немає документів на надання дозволу на їх будівництва, а органи місцевого самоврядування не надавали документів на отримання статусу нежитлових приміщень. Також зазначені приміщення [NUMBER] та [NUMBER] перешкоджають доступу до обслуговування інженерно-технічних мереж, розташованих на технічного поверсі будинку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Як наголошує ч.1, ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За приписами ч.1, ст.388 ЦК України наголошує, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як вказує п.19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №5 від 7.02.2014 року „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав"застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Пункт 21 цієї Постанови зазначає, що спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. А п.25 роз'яснено, що до вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). У пунктах 146-147 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16, провадження № 14-208 цс18 зазначено, що задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Аналізуючи докази, надані сторонами по справі, суд приходить до висновку, що оскільки приміщення [NUMBER] та [NUMBER], які розташовані на технічному поверсі в просторі горища в секціях №3 та №2 відповідно в будинку [ADDRESS] , вибули з володіння співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] не з їхньої волі, а на підставі підробленого неіснуючого рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.04.2007 року, незаконність та протиправність якого встановлена вироком Подільського районного суду м. Києва від 12.12.2018 року, який набрав законної сили, при цьому безпосередньо самі спірні приміщення не є нежитловими, що доведено описаними вище доказами, а відносяться до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, які належать на праві спільної сумісної власності всім співвласникам багатоквартирного будинку [ADDRESS] , тому у відповідачів [PERSON] та [PERSON] необхідно витребувати приміщення [NUMBER] багатоквартирного будинку, загальною площею 102,82 м2, розташоване на технічному поверсі в просторі горища в секції [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 910271480000 та нежитлове (допоміжне) приміщення [NUMBER] багатоквартирного будинку, загальною площею 102,82 м2, розташоване на технічному поверсі в просторі горища в секції [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 910277980000 відповідно та повернути їх на користь співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] , таким чином задовольнивши позов в цій частині. За приписами п.1, ч.1, ст.2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майнодержавна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.9, ч.1, ст.27 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Як рекомендує абз.5, п.10 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №9 від 6.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). Оскільки суд витребовує у відповідачів на користь співвласників багатоквартирного будинку спірні приміщення [NUMBER] та [NUMBER], тому необхідно і скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно: за [PERSON] - на нежитлове (допоміжне) приміщення [NUMBER] багатоквартирного будинку, загальною площею 102,82 м2, розташоване на технічному поверсі в просторі горища в секції [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 910271480000, номер запису про право власності: 28174281, за [PERSON] - на нежитлове (допоміжне) приміщення [NUMBER] багатоквартирного будинку, загальною площею 102,82 м2, розташоване на технічному поверсі в просторі горища в секції [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 910277980000, номер запису про право власності: 32068575, задовольнивши таким чином і другу позовну вимогу позивачів. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє позовні вимоги позивачів в повному обсязі, тому з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках з кожного на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] необхідно стягнути 11 352 грн. судового збору за подання позовних вимог майнового характеру, 1 816 грн. за подання позовних вимог немайнового характеру, 630 грн. 60 коп. судового збору за подання заяви про забезпечення позову, 454 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення доказів, 10 000 грн. витрат за проведення експертизи, 1 000 грн. витрат, пов`язаних з оплатою поштових відправлень, а всього 25 260 грн. 60 коп., в задоволенні стягнення 40 000 грн. витрат на правову допомогу необхідно відмовити, так як позивачами та їх представником не виконані вимоги ст.137 ЦПК України і вказана сума та/або її частина не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: partial