Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

22 серпня 2025 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідачки, який підписано його представником Мушкою Н.М., що діє на підставі договору про надання правничої допомоги № 23/39307 від 22 липня 2025 року, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Металургійної районної у місті Кривий Ріг ради, про зміну визначеного місця проживання дитини. У позові зазначено, що він перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 09 березня 2019 року, який за рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 11 березня 2024 року, було розірвано. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 29 лютого 2024 року було визначено місце проживання доньки з матір`ю [PERSON] . Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 26 березня 2025 року позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку спілкування з дитиною і участі у її вихованні, було задоволено частково, зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні їх спільної дитини [PERSON] . Однак відповідачка умисно чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, позивач вважає, що вона психологічно тисне на доньку, створюючи штучні перешкоди для реалізації ним прав як батька. Під час консультацій із дитячим психологом, донька виявила бажання проживати з батьком. На підставі зазначеного, просив суд змінити визначене місце проживання [PERSON] з матір`ю та встановити місце проживання малолітньої доньки з батьком [PERSON] , по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13 жовтня 2025 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, також залучено Службу у справах дітей Березнегуватської селищної ради. Позивач та його представник адвокат Боднарчук А.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Крім того позивач зазначив, що є головою фермерського господарства, отримує стабільний дохід, є власником 1/3 частини житлового будинку в с-щі Березнегувате, де для дитини створені умови для її виховання та навчання. Однак відповідачка постійно чинить перешкоди у його спілкуванні з дитиною, налаштовує її проти нього, разом зі своїми батьками чинить на неї тиск, донька бажає проживати разом з ним, а тому необхідно змінити її місце проживання. Протягом підготовчого провадження направив на адресу суду відповідь на відзив відповідачки, в якому зазначив про бажання дитини проживати разом з ним та недоведеність відповідачкою створення умов для проживання та навчання дитини (а.с.67-76). Відповідачка та її представник адвокат Джемерчук О.В. в судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечували через їх безпідставність, зазначили, що дитина разом з матір`ю проживає в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, де для неї створені всі умови для навчання та проживання, дитина щодня відвідує приватну школу, тричі на тиждень ходить на танці, відвідує уроки англійської мови. Вона будь-яких перешкод у спілкуванні батька з дитиною не чинить, проти нього її не налаштовує, позивач забирає дитину у дні та часи, визначені рішенням суду, а тому підстав для зміни її місця проживання не вбачається. Крім того зазначила, що вона офіційно працює, є співвласником фермерського господарства, також отримує стабільних дохід, а тому має можливість утримувати дитину, однак позивач сплачує аліменти не регулярно, має заборгованість по їх сплаті, а тому вона звернулася до виконавчої служби за стягненням їх у примусовому порядку. Протягом підготовчого провадження направила на адресу суду відзив на позовну заяву та заперечення, в яких вимоги позивача вважала безпідставними та просила відмовити позивачу в задоволенні позову, зазначила, що висновок психолога, на який посилається позивач, як на підставу для зміни місця проживання дитини, побудований на відомостях, отриманих безпосередньо від позивача, а не від дитини, а тому не може слугувати доказом у справі (а.с.41-43,91-93). Представник третьої особи виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривий Ріг ради в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду висновок щодо позовних вимог позивача, в якому зазначив про залишення місця поживання дитини з відповідачкою, оскільки за місцем їх проживання у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області для дитини створені всі умови для проживання та виховання. Крім того просив проводити розгляд даної справи за його відсутності (а.с.97-98). Представник третьої особи Служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради в судовому засіданні також заперечувала проти позовних вимог позивача, вважала, що підстави для зміни місця проживання дитини відсутні, оскільки відповідачкою створені умови для її навчання, проживання та виховання. Крім того направила на адресу суду висновок комісії з питань захисту прав дитини селищної ради щодо позовних вимог позивача, в якому, з урахуванням віку дитини, можливості очного навчання та позашкільної освіти, вважала недоцільним зміну місця проживання дитини (а.с.123-125). Заслухавши пояснення учасників провадження та дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного. Так з матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідачка з 2019 року перебували у шлюбі, який у подальшому за рішенням Березнегуватського районного суду було розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , виданого повторно Березнегуватським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області 08 серпня 2024 року (а.с.10 зворотна сторона). Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 29 лютого 2024 року місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , визначено разом з матір`ю відповідачкою по справі [PERSON] (а.с.11-13). Також рішенням Березнегуватського районного суду від 26 березня 2025 року зобов`язано відповідачку [PERSON] не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні їх спільної дитини [PERSON] та встановлено способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною (а.с.20-21). Позивач є власником 1/3 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори 14 грудня 2010 року, зареєстрований фізичною особою -підприємцем, є директором і засновником фермерського господарства «Великий Ліс», що підтверджується відповідними витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 12 серпня 2025 року та раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.24,26,29-30). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї, виданого Службою у справах дітей Березнегуватської селищної ради 08 серпня 2024 року, за місцем проживання позивача по [ADDRESS] створено умови для виховання, розвитку та проживання дитини (а.с.15). За даними реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України від 12 серпня 2025 року позивач в період з березня 2022 року до квітня 2025 року власного доходу не мав, однак в період з квітня до серпня 2025 року отримував дохід від фермерського господарства «Оазис-Р» (а.с.28). Відповідачка на даний час проживає разом з дитиною по [ADDRESS] , де для дитини створено всі умови для виховання, розвитку та проживання. Вказане підтверджується актом обстеження умов проживання виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривий Ріг ради від 08 вересня 2025 року (а.с.99). Згідно довідок ПСП «Дельта» від 03 вересня 2025 року та фермерського господарства «Альянс» від 03 вересня 2025 року відповідачка працює у вказаному підприємстві на посаді бухгалтера та щомісячно отримує заробітну плату. Крім того, за результатами роботи фермерського господарства за 2025 рік, вона як співвласник, отримала дивіденди (а.с.44-45). Малолітня [PERSON] навчається в 1-му класі Дніпровської гімназії №58 Дніпровської міської ради, що підтверджується відповідною довідкою від 05 вересня 2025 року та з 24 червня 2024 року відвідує заняття дитячого навчального закладу «Монтесорі», де зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована та працьовита дитина, про що свідчать довідка та характеристика керівника навчального закладу від 29 вересня 2025 року (а.с.51-52, 94-95). За даними Висновку виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривий Ріг ради від 07 жовтня 2025 року за місцем проживання матері малолітньої [PERSON] створено всі умови для проживання та розвитку дитини, тому місце її проживання слід залишити з матір`ю (а.с.97-98). Також згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Березнегуватської селищної ради від 18 листопада 2025 року вважається не доцільним визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , оскільки за місцем проживання матері [PERSON] у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області дитина має більше можливості для всебічного розвитку, має можливість навчатися «офлайн» та відвідувати гуртки, оскільки навчальні заклади с-ща Березнегувате мають змішану форму навчання через відсутність укриттів (а.с.123-125). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини , сім`ї, свого народу та Батьківщини . Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Так на підставу для зміни визначено місця проживання дитини позивач зазначає, що відповідачка та її батьки налаштовують дитину проти нього та чинять перешкоди у спілкуванні та вихованні, однак доказів тому не надав. Долучені до позовної заяви талони-повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви про вчинення кримінального правопорушення датовані груднем 2024 року та січнем 2025 року, тобто періодом до ухвалення Березнегуватським районним судом рішення про встановлення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, тому вони до уваги судом не приймаються. Доказів створення відповідачкою перешкод у спілкуванні з дитиною після ухвалення судом рішення, позивачем не надано (а.с.16-18). Також не приймаються до уваги судом висновок-рекомендація дитячого психолога [PERSON] від 02 серпня 2025 року та відеозаписи щодо бажання дитини проживати разом з батьком і психологічний тиск на неї з боку матері та її батьків, оскільки зі змісту вказаного висновку вбачається, що інформацію про вказані обставини психолог отримав безпосередньо від позивача, як заінтересованої особи у справі, без участі відповідачки, а визначаючи місце проживання дитини, суд може врахувати її думку щодо проживання з одним із батьків, проте згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо вона не буде відповідати і сприяти захисту прав та інтересів дитини (Постанова Верховного Суду від 9 листопада 2020 року у справі № 487/7241/18 (провадження № 61-22623св19) (а.с.19,22-23,34-36,86). Підстав для заборони проживання дитини з матір`ю, передбачених ч.2 ст.161 СК України, зокрема відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальність поведінки, що може зашкодити розвиткові дитини, судом не встановлено. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема, обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте, найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19, провадження № 61-11625сво22. У постанові від 06 червня 2019 року у справі № 495/2106/17 Верховний Суд виснував, що коли батьки перебувають у рівних умовах, мають однакове ставлення до своїх батьківських обов`язків та в разі однакової прихильності дитини до обох батьків, місце проживання дитини має бути визначено з тим із батьків, яким створено більш сприятливі умови для проживання дитини. Наведені правові висновки Верховного Суду потрібно розуміти так, що суди під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини мають керуватися принципом якнайкращих інтересів дитини, а при однаковому ставленні батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та забезпечення умов проживання дитини враховувати сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. З матеріалів справи вбачається, що як позивачем так і відповідачкою створено належні матеріально-побутові умови для проживання дитини, вони обидва офіційно працевлаштовані, мають дохід для утримання дитини, однак за місцем проживання відповідачки малолітня [PERSON] має більше можливості для всебічного розвитку та навчання, позивач не позбавлений участі у спілкуванні і вихованні дитини, з урахуванням віку дитини, якій на час розгляду справи виповнилося лише 6 років та висновків органів опіки та піклування за місцем проживання сторін, підстави для зміни її місця проживання, на думку суду, відсутні. За такого, позовні вимоги позивача про зміну визначеного місця проживання [PERSON] є не обгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed