Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання коштів у кредит №22550-01/2025 від 10.01.2025р. в розмірі 28424,00 грн, з яких 6800 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7344 грн - сума заборгованості за процентами, 13600 грн сума заборгованості за штрафом, 680 грн сума заборгованості за комісією. В обгрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань з повернення кредиту, сплати процентів та комісії за вказаним договором. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлялася судовими повістками, які відправлялися рекомендованим поштовим відправленням, але до суду повернулися з відміткою «адресат відсутній». Причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, відзив на позов з правовим обґрунтуванням доводів та заперечень не надав. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 20 січня 2026 року у відповідності із ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 10.01.2025 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (далі - ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП») та [PERSON] (далі - Відповідач або Позичальник) було укладено договір про надання фінансового кредиту № 22550-01/2025 (далі - договір). Згідно з умовами п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.4.1, 1.6 цього кредитного договору ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» зобов`язалося надати відповідачу на умовах строковості, зворотності і платності кредит на власні потреби в розмірі 6800 грн на платіжну картку № 5167-80хх-хххх-8470, строком на 120 днів. За користування кредитом відповідач зобов`язався сплачувати фіксовані проценти в розмірі 0,90 % на день у строки, передбачені Додатком № 1, одноразову комісію в сумі 680 грн, та повернути кредит у строк до 09.05.2025р. /а.с. 6-10/. Згідно з Додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 22550-01/2025 від 10.01.2025 р., сторони погодили графік платежів за кредитним договором, при цьому зі змісту цього додатку вбачається, що загальна вартість кредиту складає 14824 грн /а.с. 10 зворот-11/. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК). Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до п.п. 2.3. п. 2 договору, для отримання кредиту клієнт відвідує сайт Товариства та ознайомлюється з відповідною інформацією, а саме - Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; кредитними продуктами Товариства, документами щодо взаємодії з споживачами, примірним договором про надання кредиту, інформацією про істотні характеристики послуги з надання мікрокредиту/споживчого кредиту та іншою інформацією про фінансову послугу, яка розміщується Товариством на сайті Товариства, відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного Банку України (Інформація на сайті Товариства). Підписанням цього Договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства, розміщених на вебсайті Товариства (п.п. 7.6 п.7 договору). Відповідач за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Y915» підписав електронний кредитний договір, який містив усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомився до моменту укладання. Наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з п.1.6. договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5167-80хх-хххх-8470 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. На виконання умов цього договору ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» відповідачу було надано кредит у сумі 6800 грн., що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. № 3426_250924122603 від 24.09.2025 року, відповідно до якого кошти у сумі 6800 грн перераховано на платіжну картку відповідача [NUMBER] 10.01.2025 року 23:30:00 /а.с. 14/. Факт належності платіжної картки № [NUMBER] , яка відповідає цій масці, [PERSON] та надходження на неї грошових коштів у вказаній сумі підтверджується і відповіддю АТ «Ощадбанк» від 27.11.2025 року на запит суду /а.с. 54-56/. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Але всупереч наведеним умовам договору та вимогам закону, відповідач належним чином свої зобов`язання за цим договором не виконував, у визначені цим договором строки кредитні кошти не повернув, проценти не сплатив, внаслідок чого у відповідача за розрахунком ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» утворилась заборгованість, що станом на 27.05.2025 року склала 28424,00 грн, з яких 6800 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7344 грн - сума заборгованості за процентами, 13600 грн сума заборгованості за штрафом, 680 грн сума заборгованості за комісією /а.с. 20-21/. Слід зазначити, що 27.05.2025 р. між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (Клієнт) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», Фактор) було укладено договір факторингу № 27052025, у відповідності до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 22550-01/2025 від 10.01.2025 року щодо відповідача /а.с. 15-16/. На виконання умов п. 1.1., 1.2. вказаного договору ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» за відступлення права вимоги за договором факторингу № 27052025 від 27.05.2025 року ціну продажу, що підтверджується платіжною інструкцією /а.с. 18/, а також між сторонами договору факторингу № 27052025 від 27.05.2025 року підписано Акт прийому-передачі реєстру боржників /а.с. 17/. Таким чином, відповідно до витягу з реєстру боржників, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 22550-01/2025 від 10.01.2025 року /а.с. 19/. Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань. Після відступлення права грошової вимоги, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості за договором, незважаючи на те, що строк повернення кредиту настав ще 09.05.2025 року. Доказів повернення відповідачем [PERSON] позивачу отриманих за договором про надання фінансового кредиту № 22550-01/2025 від 10.01.2025 року грошової суми - 6800 грн, нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом у сумі 7344 грн матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 22550-01/2025 від 10.01.2025 року за вказаними сумами заборгованості за основною сумою боргу та процентами, є обґрунтованими. Щодо вимог про стягнення одноразової комісії за надання кредиту за договором, то такі також підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з п. 4 ч.1 ст 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються також комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Відповідно до п. 1.4 договору, сторонами було обумовлено одноразову сплату комісії за надання кредиту в розмірі 10% від суми кредиту в розмірі 680 грн. Аналізуючи умови договору, суд приходить до висновку про правомірність встановлення одноразової комісії за надання кредиту у даному договорі, та відсутність підстав, передбачених ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», для визнання цих договірних умов нічемними, як таких, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом. Відповідний висновок не суперечить правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19. А тому позовні вимоги зі стягнення комісії за надання кредиту в сумі 680 грн за кредитним договором є правомірними. Щодо заявленої позивачем вимоги щодо стягнення заборгованості за штрафом за договором про надання фінансового кредиту № 22550-01/2025 від 10.01.2025 року в розмірі 13600 грн, то вона задоволенню не підлягає з огляду на наступне. З 24.02.2022р. на всій території України запроваджений воєнний стан, який діє до тепер. Відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив, що пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачає, що під час воєнного стану не сплачується неустойка (штраф, пеня) та інші платежі за прострочення сплати за кредитним договором (договором позики). В цій постанові касаційний суд розкрив питання про те, на які договори та які випадки поширюється цей пункт. Зокрема, такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит. За вказаною нормою в такому випадку позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлена до стягнення позивачем заборгованість за штрафом у вказаному розмірі, нарахованому у період воєнного стану за укладеним договором є неправомірною і така підлягає списанню, а відтак вимога про її стягнення задоволенню не підлягає. Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частина 2 ст. 13 ЦПК України визначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідач в даній справі не скористався своїми правами щодо подання заперечень на позовну заяву, доказів на їх підтвердження. Таким чином, на думку суду, наявність та розмір заборгованості [PERSON] у вказаному вище розмірі витікає з умов укладеної угоди, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем. З огляду на викладене, суд вважає за правомірне позовні вимоги задовольнити частково в сумі 14824 грн. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно обсягу задоволених вимог на суму 1579 грн 10 коп.

Outcome: partial