Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення вимог, просить: 1.Визнати таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] . 2. Визнати таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] . 3. Визнати таким, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] . 4. Визнати таким, що втративла право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] . 5. Визнати таким, що втративла право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] . 6. Визнати таким, що втративла право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] . 7. Визнати таким, що втративла право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] . Позов мотивований таким. Позивачка проживає за [ADDRESS] , на підставі ордеру на вселення № 38 від 23 січня 1986 р., виданого виконкомом Херсонської міської ради народних депутатів на ім`я [PERSON] . 06.04.1990 року після укладення шлюбу прізвище Позивачки змінено на [PERSON] . Квартира є комунальною власністю. За вказаною адресою зареєстровані Відповідачі: Відповідач 1 [PERSON] Зареєстрований 14.09.2007 р. Відповідач 2 [PERSON] Зареєстрований 14.09.2007 р. Відповідач 3 [PERSON] -на Зареєстрована 20.04.2008 р. Відповідач 4 [PERSON] Зареєстрований 06.02.2009 р. Відповідач 5 [PERSON] -ович Зареєстрований 21.01.2009 р. Відповідач 6 [PERSON] Зареєстрована 12.05.2015 р. Відповідач 7 [PERSON] Зареєстрована 06.08.1986 р. Проте, у травні 2023 року вказані особи вибули з квартири в невідомому напрямку. З цього ж часу у квартирі за адресою: [ADDRESS] , відповідачі не проживають, комунальні послуги не сплачують. У свою чергу, Позивачка несе тягар витрат по утриманню квартири, сплачує комунальні послуги тощо. Місцезнаходження відповідачів позивачці невідоме. Особистих речей відповідачів в квартирі немає. Угоди про порядок користування квартирою між позивачкою та відповідачами не укладено. Будь які зв`язки між позивачкою та відповідачами втрачені, її життям вони не цікавляться, будь-яку допомогу в утриманні квартири не надають. Перешкод у користуванні житлом позивачка відповідачам не створювала. Ніяких домовленостей між Позивачкою та Відповідачами у разі їх відсутності не малося. Всі комунальні витрати сплачує виключно позивачка, індивідуальні рахунки щодо сплати комунальних платежів відповідачі не оформляли. Позивачка, будучи пенсіонеркою, бажає зняти відповідачів з реєстраційного обліку, щоб зменшити свої витрати з утримання житлового приміщення, оскільки повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг не може. Проте, у знятті з реєстрації вказаних осіб у позасудовому порядку Позивачці було відмовлено у зв`язку з тим, що вона не є власником квартири. Відсутність проживання відповідачів у вказаній квартирі понад 6 місяців, підтверджуються актом від 9 січня 2024 року. Під час спільного проживання з відповідачами позивачка зазнавала психічного насильства з боку деяких відповідачів. Зокрема, [PERSON] та її чоловіка [PERSON] . Так, 29 жовтня 2022 року близько 20:00-20:30 годин, перебуваючи в квартирі за вказаною адресою, [PERSON] на очах їхніх дітей побив позивачку дерев`яною палицею. Внаслідок отримання тілесних ушкоджень позивачка втратила свідомість та прийшла в себе через декілька днів, а саме 03 листопада 2022 року. Згідно висновку судово-медичного експерта № 77 від 20 березня 2023 року у позивачці встановлені: закритий перелом вінцевого відростку лівої ліктьової кістки, забійна рана, синець, забій м`яких тканин лівого ліктьового суглобу, струс головного мозку, забійні рани, забої м`яких тканин, синці голови та обличчя, забійні рани лівого передпліччя, лівої кисті, лівої гомілки, забійні рани, забої м`яких тканин, синці, садна правої сідниці виникли віддій тупими предметами, не виключено, 29.10.2022 року. Закритий перелом вінцевого відростку лівої ліктьової кістки, забійна рана, синець, забій м`яких тканин лівого ліктьового суглобу відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я. Струс головного мозку, забійні рани, забої м`яких тканин, синці голови та обличчя, забійні рани лівого передпліччя, лівої кисті, лівої гомілки, забійні рани, крововилив у м`які тканини правої сідниці відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я. Внаслідок побиття та погроз з боку [PERSON] позивачка змушена була залишити квартиру і деякий час проживати в іншому житлі. За вказаним фактом розслідується кримінальне провадження №12023231030001638 від 22.08.2023 року. За час відсутності, відповідачі до квартири не поверталися, де вони знаходяться в теперішній час, позивачці невідомо, їх особистих речей в квартирі немає. За таких обставин, позивачка вважає, що відповідачі не проживають в квартирі без поважних причин понад встановлений законом шестимісячний строк без поважних причина та втратили право на проживання. Крім того, за час проживання в квартирі, відповідачі систематично порушували правила співжиття та зробили неможливим для Позивачки проживання з ними. Ухвалою суду від 21.06.2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 16.08.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 24.10.2024 року залучено третю особу. Ухвалою суду від 17.06.2025 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання. Позивач в судовому засідання підтримала позовні вимоги, з підстав зазначених в позові, просила їх задовольнити. Крім того на запитання суду пояснила наступне. Неповнолітні діти, які прописані в її квартирі є її онуки, та діти онучки. Вказала, що не заперечує, щоб діти були прописані, але без права на житло, бо вона хоче приватизувати квартиру тільки на себе. Всіх відповідачів прописано за її адресою з її згоди. Стверджує, що у її доньки [PERSON] є житло на лівому березі (тимчасово окупована територія Херсонської області), де дочка не знає. Підтвердила, що комунальні послуги обліковуються за допомогою лічильника, крім опалення. Вказала, що не оформлювала окремий рахунок на оплату комунальних послуга не зверталась до суду із вимогами стягнути з відповідачів суму комунальних послуг, які на її думку, вони мають сплачувати. Вказала, що не створювала відповідачам перешкод в користування квартирою, вони самі виїхали, після того як її побив чоловік її онучки. Не вважає, що факт перебування квартири в місті ведення активних бойових дій сприяло виїзду відповідачів з житла. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про дату та час розгляду повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі, відзив не подавали. Представник третьої особи Херсонської міської ради, в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду повідомлена належним чином, подала заяву про проведення розгляду без її участі. Подала письмові пояснення, в яких вказала таке. Малолітня (до досягнення 14 років) дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, а тому факт її не проживання у спірному житлі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування ним. Своє право на вільний вибір місця проживання, дитина може реалізувати його лише з досягненням певного віку. В позовній заяві вказано, що Позивачка проживає в квартирі комунальної форми власності за адресою: [ADDRESS] , на підставі обмінного ордеру на вселення № 38 від 23.01.1986 р., виданого виконкомом Херсонської міської ради народних депутатів на ім`я [PERSON] . Представником позивача зазначено, що будинок за вказаною адресою перебуває на балансовому обліку Комунального підприємства «Дніпровський ХБК» Виконавчого комітету Херсонської міської ради. Наразі, будинок [ADDRESS] не перебуває на балансовому обліку Комунального підприємства «Дніпровський ХБК» Виконавчого комітету Херсонської міської ради (код ЄДРПОУ 35027911). Постановою Господарського суду Херсонської області від 16.01.2014 (справа №923/1322/13) Комунальне підприємство «Дніпровський ХБК» Виконавчого комітету Херсонської міської ради, (код ЄДРПОУ 35027911) визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Відповідно до рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 17.12.2019 №488 «Про погодження актів щодо списання багатоквартирних будинків з балансу департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради та внесення доповнень до рішень виконавчого комітету міської ради від 16.07.2019 № 290 та від 15.10.2019 № 372» вказаний багатоквартирний будинок знято з балансу Департаменту. Управителем є Товариство з обмеженою відповідальністю керуюча компанія «Альянс», яка за договором забезпечує належне утримання та ремонт будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарськопобутових потреб. Представник третьої особи Комунального підприємства «Дніпровський - ХБК» Виконавчого комітету Херсонської міської ради в судове засідання не з`явися, про дату та час розгляду повідомлений належним чином, причини неявки не відомі. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Херсоні ради в судове засідання не з`явися, про дату та час розгляду повідомлений належним чином, причини неявки не відомі. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю керуюча компанія «Альянс» в судове засідання не з`явися, про дату та час розгляду повідомлений належним чином, причини неявки не відомі. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Ордер № 38 від 23.01.1986 року на заселення в квартиру [ADDRESS] виданий на ім`я [PERSON] (1 кімната, площею 17,2 кв.м.), на підставі рішення виконкому Херсонського міської ради народних депутатів від 21.01.1986 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Так, встановлено, що позивач отримала ордер на вселення в квартиру, яка перебуває у комунальній власності. Відповідно до витягу від 14.12.2023 року місце проживання за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано таких осіб: - [PERSON] , [INFO] , з 06.08.1986 року по теперішній час; - [PERSON] , [INFO] , з 12.05.2015 року по теперішній час; - [PERSON] , [INFO] , з 14.09.2007 року по теперішній час; - [PERSON] , [INFO] , з 14.09.2007 року по теперішній час; - [PERSON] , [INFO] , з 20.04.1988 року по теперішній час; - [PERSON] , [INFO] , з 21.02.1986 року по теперішній час; - [PERSON] , [INFO] , з 06.02.2009 року по теперішній час; - [PERSON] , [INFO] , з 21.01.2005 року по теперішній час. Так, встановлено, що за вказаною адресою зареєстровано місце проживання чотирьох неповнолітніх дітей. Будь яких доказів на підтвердження наявності родинних відносин між позивачем та відповідачами стороною позивача не надано. Також не надано доказів того, що особи, які зареєстровані у вказаній квартирі є батьками дітей, які мають там місце реєстрації проживання. Виконавчий комітет Херсонської міської ради 28.09.2023 року відмовив позивачу в задоволенні заяв про зняття місця реєстрації відповідачів із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), посилаючись на відсутність документів про право власності на житло, та наявність неповнолітніх осіб. В тексті позову вказано про наявність акту від 9 січня 2024 року про не проживання осіб, проте такий акт не долучено до матеріалів справи. Долучений витяг з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження №12023231030001638 від 22.08.2023 року, не є належним доказом відсутності відповідачів за місцем реєстрації, тому до уваги не береться. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи ( ст.76 ЦПК України). Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 5 ст. 16 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Пунктом 5 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в України» передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Пункт 8 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначає, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №209/2642/18). У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Системне тлумачення статей 71, 72 ЖК дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, яка втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 289/2299/18 (провадження № 61-17608св20), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року в справі № 759/19579/17 (провадження № 61-4520св21), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року в справі № 554/3289/20 (провадження № 61-2951св21). Таким чином, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. Згідно зі статтею 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами, факт не проживання відповідачів у вказаній квартирі з травня 2023 року, не доведено факт пред`явлення позову до батьків неповнолітніх дітей, які мають місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Також не доведено факт добровільного виїзду із вказаної квартири відповідачів. Враховуючи, що комунальні платежі нараховуються по показникам лічильників (газ, вода, електроенергія), що визнала позивач в засіданні, то не встановлено факту того, що позивач несе додаткові витрати за відповідачів. Щодо сплати комунальних платежів за опалення, позивач не надала доказів оплати у період з травня 2023 року на підтвердження тверджень щодо несення додаткових витрат за відповідачів. Враховуючи, що м. Херсон перебуває під обстрілами з боку російських військ, позивачем не доведено, що ймовірний виїзд відповідачів із дітьми із вказаної адреси, відбувся не через військову агресію росії. Таким чином стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами обставини, вказані в позові, у зв`язку із чим позов не підлягає задоволенню. Також суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Outcome: dismissed