Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Представник позивача Сарана А.О. у жовтні 2025 року звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 26.04.2024 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] був укладений кредитний договір (оферти) № 26.04.2024-100000105, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 10000 грн на строк 210 днів з умовою сплати: відсотків за фіксованою незмінною ставкою у розмірі 1% за день за користування кредитом протягом всього строку користування кредитом; комісії пов`язаної з наданням кредиту у розмірі 20% від суми кредиту, що дорівнює 2000 грн та нараховується у день видачі кредиту; неустойки в розмірі 100 грн, що нараховується за кожен день невиконання чи неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконував належним чином, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову утворилася заборгованість у розмірі 38000 грн, яка складається з такого: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000 грн; заборгованості по процентам у розмірі 21000 грн; комісії у розмірі 2000 грн; неустойки у розмірі 5000 грн. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 26.04.2024-100000105 від 26.04.2024 у розмірі 38000 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 08.10.2025 було відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. 12.11.2025 представник відповідача адвокат Сумцов Є.С. подав додаткові пояснення у справі, у яких вказав, що відповідач заперечує факт перерахування йому коштів за спірним кредитним договором. Позивачем не надано доказів на перерахування коштів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первині документи та саме вони є доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів. Довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором, роздруківка анкетних даних відповідача та скріншоту квитанцій Liqpay, на які посилався позивач у позові, не є первинними документами, які б підтверджували отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані у позові, а отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Вимоги про стягнення комісії є необґрунтованими, оскільки така плата заборонена Законом України «Про захист прав споживачів» та Законом України «Про споживче кредитування». Також вимога про стягнення неустойки є безпідставною з огляду на положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про його дію у період дії воєнного стану. Таким чином відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того, представник відповідача вказав, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн є необґрунтованою та, зважаючи на обсяг наданих послуг, розмір таких витрат не може перевищувати 2500 грн. Оскільки заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню, тому у стягненні на його користь понесених судових витрат має бути відмовлено у повному обсязі. Відповідач очікує понести витрати на отримання професійної правничих допомоги у розмірі 5500 грн, які просить стягнути з позивача. 21.11.2025 представник позивача Павленко Д.О. подав додаткові пояснення у справі, в яких вказав, що ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачу кредит. Видача кредитних коштів підтверджується квитанцією № 2454441958, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак належним і допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Кошти були перераховані на картковий рахунок відповідача, номер якого був зазначений ним у кредитному договорі (заявці). Відповідач не надав до суду виписку по рахунку [NUMBER] , який ним був зазначений у договорі, як номер особистого платіжного засобу на спростування доводів позивача. Нарахування комісії є правомірним, оскільки пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахуванням кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням сервісу інтернет-еквайрингу. З огляду на те, що ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Своїм підписом у договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. Відповідач не надав жодного належного доказу, який би спростовував предмет доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору. Ухвалою суду від 11.12.2025 за клопотанням представника позивача було витребувано докази. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача у позовній заяві вказав, що просить суд проводити розгляд справи без його участі. Представник відповідача у додаткових поясненнях вказав, що просить розглянути справу без участі сторони відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом установлено, що 26.04.2024 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] був укладений кредитний договір (оферти) № 26.04.2024-100000105, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 10000 грн на строк 210 днів (до 21.11.2024) з умовою сплати: відсотків за фіксованою незмінною ставкою у розмірі 1% за день за користування кредитом протягом всього строку користування кредитом; комісії пов`язаної з наданням кредиту у розмірі 20% від суми кредиту, що дорівнює 2000 грн та нараховується у день видачі кредиту; неустойки в розмірі 100 грн, що нараховується за кожен день невиконання чи неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Також сторонами був погоджений графік платежів та інші умови кредитування (а.с. 21-27). Зазначений договір був укладений між сторонами у формі електронного документа з відповідним електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Отже, зі змісту договору, вбачається, що у ньому визначені основні істотні мови, характерні для таких видів договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання ним цього договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Разом із тим, суд не приймає як складову частину кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем паспорт споживчого кредиту, оскільки ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такі висновки суду щодо застосування норм права відповідають висновкам Верховного Суду викладеним у постанові у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20. На виконання умов вказаного договору, позичальнику [PERSON] 26.04.2024 було перераховано кредитні кошти в розмірі 10000 грн на картковий рахунок № [NUMBER] відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 19, 67-68). Отже, судом установлено, що позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі 10000 грн. З цих підстав суд відхиляє доводи представника відповідача про відсутність доказів надання кредиту відповідачу. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Всупереч умов кредитного договору відповідач не виконав свої зобов`язання, внаслідок чого, станом дату подання позову до суду (05.10.2025) утворилася заборгованість у розмірі 38000 грн, яка складається з такого: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000 грн; заборгованості по процентам у розмірі 21000 грн; комісії у розмірі 2000 грн; неустойки у розмірі 5000 грн (а.с. 31). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказів, які б спростовували установлені судом обставини на підставі доказів наданих стороною позивача, відповідачем не надано. Враховуючи установлені судом обставини та вимоги вищевикладеного чинного законодавства, зважаючи на те, що відповідачем належним чином не виконано зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого утворилась заборгованість, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками у загальному розмірі 31000 грн підлягає задоволенню у повному обсязі. Разом із тим, суд погоджується із позицією сторони відповідача та вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією пов`язаною з наданням кредиту в розмірі 2000 грн зважаючи на таке. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку та виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Отже умова договору щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту фактично є нікчемною. Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15, від 21 квітня 2021 року в справі №677/1535/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15-ц. З цих підстав суд відхиляє доводи сторони позивача про правомірність нарахування комісії. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором зважаючи на таке. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на даний час. Таким чином, нарахована позивачем неустойка в розмірі 5000 грн підлягає списанню позивачем, як кредитодавцем. Відтак, позовні вимоги ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с. 33, 34). Враховуючи, що позовні вимоги судом задоволені на 81,58%, отже витрати позивача на оплату судового збору мають бути стягнуті з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що враховуючи сплачену суму судового збору становить 1976,19 грн. Відповідачем та його представником не подано доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу, відтак відсутні підстави для вирішення питання про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат.

Outcome: partial