Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та просила визнати [PERSON] , [INFO] , такими, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] ; на теперішній час у будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який у ньому не проживає, своїх речей не зберігає, комунальні послуги не оплачує, однак у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачу як власнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом), що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2025 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.06.2025 року було скасовано заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.04.2025 року, ухваленого у цивільній справі № 127/1776/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.07.2025 року було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.09.2025 року було об`єднано у одне провадження цивільну справу № 127/1776/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та цивільну справу № 127/24435/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинком та примусове вселення, присвоївши об`єднаній справі № 127/1776/25. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2025 року було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2026 року було закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинком та примусове вселення у зв`язку з відмовою від позову. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Шиманський В.М. у судове засідання 20.01.2026 року не з`явилися, однак до суду було подано заяву про розгляд справи без участі та підтримання позовних вимог. 08.01.2026 року [PERSON] подав до суду письмову заяву про визнання позову; 20.01.2026 року представником [PERSON] адвокатом Філіповською В.В. про розгляд справи без участі. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд; суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову відсутні. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. 8, 41 Конституції України, ст. 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України, її норми є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом установлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 393059635 від 30.08.2024 року, [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , що також вбачається із Договору дарування від 30.08.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М., за реєстровим номером 2007 (а.с. 6, 31-32). На теперішній час у буд. [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується домовою книгою для реєстрації громадян, які проживають у буд. [ADDRESS] та довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 29.01.2025 року № 4403. Однак, відповідач [PERSON] у цьому будинку не проживає з 2003 року (тобто понад один рік), що підтверджується довідкою квартального комітету «Димитрівський» від 07.01.2025 року № 07, проте у добровільному (адміністративному) порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачу як власнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом). Суд бере ці докази до уваги, оскільки вони зібрані з дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оспорюються. Згідно положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: approved