Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

У лютому 2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Левченко Г.В. звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги (урахуванням зменшення від 26 лютого 2025 року) мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який на день смерті проживав та був зареєстрованим у [ADDRESS] . Спадщину, кожен по 1/2 частини, на належну батькові земельну ділянку відповідно до державного акта серії № IV 005213 прийняв позивач та його мати [PERSON] . [INFO] померла мати [PERSON] . Згідно з рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 29 вересня 2016 року за позивачем визнано право власності на 1/2 частину земельних ділянок з кадастровими номерами 7423810000:02:002:2070, площею 1,1857 га та 7423810000:02:002:2077, площею 2,6302 га, які належали матері, в порядку спадкування після смерті батька. Пізніше позивачу стало відомо про те, що, окрім вказаних вище земельних ділянок, батько згідно з розпорядженням голови Носівської районної державної адміністрації за № 52 від 04 березня 2008 року мав право ще на дві земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогоподарськог виробництва: з кадастровими номерами 7423810000:02:002:0657, площею 0,3830 га (сіножаті), та 7423810000:02:002:1172 га, площею 0,4820 га (пасовища). Однак за життя батько не отримав на вказані земельні ділянки державні акти і не здійснив за собою реєстрації права власності на них. Від державного нотаріуса позивачем отримано роз`яснення про можливість шляхом звернення до суду отримати рішення про право на завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування. Нотаріус позбавлений можливості приймати такі рішення. Разом з цим, нотаріус у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії повідомив, що земельна ділянкиа з кадастровим номером 7423810000:02:002:1172, яка повинна належати батькові і була внесена до Державного земельного кадастру, у Державному реєстрі речових прав зареєстрована за гр. [PERSON] . [INFO] гр. [PERSON] померла, однак позивачеві відомо, що спадщину після смерті останньої прийняли її діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно з розпорядженням голови Носівської районної державної адміністрації за № 52 від 04 березня 2008 року та додатком до нього [PERSON] мала право на земельну ділянку під кадастровим номером 7423810000:02:002:1127. Отже, має місце помилка у двох останніх цифрах кадастрового номеру, яка виникла внаслідок того, що державний реєстратор Реєстраційної служби Скрипка Л.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень за індексним номером 21350173 та за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 637482874238, без законних на те підстав, здійснила державну реєстрацію права власності на земельну ділянку під кадастровим номером 7423810000:02:002:1172 за [PERSON] , при цьому площа земельної ділянки вказана теж невірна 0,78 га. Оскільки спадкоємці [PERSON] на момент звернення до суду не є власниками земельної ділянки, уважає, що в даному випадку є правильним звернення до суду із вимогами про визнання за [PERSON] права на завершення приватизації, визнання протиправними дій державного реєстратора щодо здійснення державної реєстрації речового права і одночасно скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки за особою, яка не мала на це права. Просив суд: - визнати за [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , право на завершення приватизації земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: кадастровим номером 7423810000:02:002:0657, площею 0,3830 га (сіножаті) та кадастровим номером 7423810000:02:002:1172 площею 0,4820 га (пасовища), розташованих на території Носівської міської ради Чернігівської області та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки на його ім`я, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , та матері [PERSON] , яка померла [INFO] ; - скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Носівського районного управління юстиції Чернігівської області Скрипки Лілії Володимирівни про державну реєстрацію за індексним номером 21350173 від 16 травня 2015 року та скасувати державну реєстрацію права власності земельної ділянки площею 0,78 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:1172, що розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області за [PERSON] індексний номер 21350173 від 16 травня 2015 року, номер відомостей про речове право 9686523, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 637482874238. Ухвалою судді Носівського районного суду Крупини А.О. від 28 березня 2025 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження із визначенням дати проведення підготовчого судового засідання. Одночасно витребувано з Державного нотаріального архіву Чернігівської області інформаційні довідки зі Спадкового реєстру та відомості щодо спадкової справи до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 83-84). 15 квітня 2025 року з Державного нотаріального архіву Чернігівської області надійшли інформаційні довідки зі Спадкового реєстру та відомості щодо спадкової справи до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] . (а. с. 100-105). Відзив у встановлений судом строк відповідачі до суду не подали. Ухвалою суду від 29 липня 2025 року закрито підготовче провадження в цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 23 вересня 2025 року (а.с.125). Протокольною ухвалою суду від 23 вересня 2025 року у зв`язку з неявкою до суду відповідачів розгляд справи відкладено. У судове засідання 20 січня 2026 року позивач [PERSON] та його представник адвокат Левченко Г.В. не з`явилися, представником подано заяву про розгляд справи без участі позивача та представника. Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Яма С.С. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позову в частині визнання за позивачем права на завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування не заперечувала та визнавала заявлені позовні вимоги. У іншій частині вимог міська рада не є відповідачем, тому свою думку щодо скасування рішення про державну реєстрацію не висловила (а. с. 136). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судові засіданні неодноразово не з`являлися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку (а. с. 148-150). Отже, сторони на власний розсуд розпорядилися своїми правами, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст. 5 цього ж Кодексу, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У судовому засіданні установлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть від 18 грудня 2015 року серії [NUMBER] № (а.с.13). 29 вересня 2016 року рішенням Носівського районного суду Чернігівської області (справа № 741/1193/19) позов [PERSON] задоволено та визнано за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 1,1857 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:2070, площею 2,6302 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:2077, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Одночасно визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 1,1857 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:2070, площею 2,6302 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:2077, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.14-15). Згідно з розпорядженням голови Носівської районної державної адміністрації за № 52 від 04 березня 2008 року та додатку до нього [PERSON] мала право на земельну ділянку під кадастровим номером 7423810000:02:002:1127 (а.с.16-18). 16 травня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Скрипка Лілія Володимирівна, Реєстраційна служба Носівського районного управління юстиції Чернігівської області, було прийнято рішення № 21350173 про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, розмір частки 1 на земельну ділянку, Носівська міська рада, кадастровий номер 7423810000:02:002:2407 за суб`єктом [PERSON] , податковий номер [NUMBER] (а.с.36). [INFO] [PERSON] померла (лист Носівської міської ради від 17 лютого 2023 року (а. с. 40). 21 січня 2022 року листом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області було надано інформацію, згідно з якою [PERSON] на підставі державного акта ЯЕ № 7876577 є власником земельної ділянки, кадастровий номер 7423810000:02:002:1127; площа земельної ділянки 0,75; підстава неабуття права власності розпорядження Носівської районної державної адміністрації № 52 від 04 березня 2008 року (а.с. 25-26). 01 лютого 2023 року було сфоромовано Інформацію Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку: - кадастровий номер 7423810000:02:002:1127, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; площа земельної ділянки 0,753 га; місце розташування: Чернігівська область, Носівський район, Носівська міська рада; відомості про суб`єктів права власності на земельну ділянку, П.І.Б. фізичної особи: [PERSON] ; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 23 травня 2018 року (а.с.23-24, 27); - кадастровий номер 7423810000:02:002:1172, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; площа земельної ділянки 0,482 га; місце розташування: Чернігівська область, Носівський район, Носівська міська рада; відомості про суб`єктів права власності на земельну ділянку, П.І.Б. фізичної особи: [PERSON] ; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 16 травня 2015 року (а.с.28). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заброн відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02 лютого 2023 року слідує, що [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 7423810000:02:002:1172, площа (га) 0,78, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу) індексний номером 21350173 від 16 травня 2015 року, [PERSON] , Реєстраційна служба Носівського районного управління юстиції Чернігівської області, Чернігівська обл. Документи подані для державної реєстрації: державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер IV-ЧН № 005443, виданий 23 січня 2004 року, видавник Носівська районна рада народних депутатів (а.с. 29-30). 08 лютого 2023 року державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори винесено постанову, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, а саме: на земельні ділянки площею 0,4820 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:1172, та площею 0,3830 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:0657, що належали [PERSON] , який помер [INFO] . З тексту постанови слідує, що згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 7423810000:02:002:1172, зареєстровано за [PERSON] , хоча дозвільні документи на земельну ділянку передано для реєстрації за [PERSON] , а право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 7423810000:02:002:0657, ні за ким не зареєстровано (а.с. 41). 03 березня 2023 року Носівська міська рада повідомила адвоката Левченка Г.В. про неможливість надання копії рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Носівського районного управління юстиції Чернігівської області Скрипки Л.В. за № 21350173 від 16 травня 2015 року про проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7423810000:02:002:1172 за [PERSON] (а.с.33). З наявної у матеріалах справи копії спадкової справи № 25/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] убачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подано заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с. 42-45). Також у судовому засіданні установлено, що [PERSON] за життя заповіту не складав, спадкова справа після його смерті не заводилася, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (а.с. 100-105). Таким чином, спір у цій справі стосується підставності державної реєстрації нерухомого майна (земельної ділянки), а також юридичного визнання того, що [PERSON] має законне право завершити процес оформлення приватної власності на земельні ділянки, які раніше за життя не були повністю приватизовані його батьком [PERSON] та матер`ю [PERSON] . Встановленим в судовому засіданні правовідносинам підлягають застосуванню наступні норми права. Щодо скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрацій. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктами 1-3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV (у редакції, чинній на час проведення реєстраційної дії) (надалі Закон 1952), визначено, що державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 вказаного Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Частиною 4 статті 9 Закону 1952 установлювалось, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; Під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки (п. 8-1 ч. 4 ст. 9 Закону 1952). Частиною 3 ст. 10 Закону 1952 передбачалось, що відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи. Відповідно до п. 1-4 ч. 1 ст. 15 Закону 1952 одним з етапів проведення державної реєстрації прав є прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону 1952 документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону 1952 перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (у редакції, чинній на час проведення реєстраційної дії) (надалі Порядок 868) передбачено, що він визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до п. 36 Порядку № 868 для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Пунктом 44 Порядку № 868 визначалось, що для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку державної або комунальної власності заявник подає витяг з Державного земельного кадастру про таку земельну ділянку. Державна реєстрація права власності держави чи територіальної громади на земельні ділянки, які сформовані із земель державної чи комунальної власності, проводиться одночасно з державною реєстрацією речового права на таку земельну ділянку, що є похідним від права власності, на підставі рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у користування. Таке рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у користування може бути подане правонабувачем (користувачем, орендарем), який у такому випадку є уповноваженою особою власника земельної ділянки, одночасно із заявою про державну реєстрацію речового права, що є похідним від права власності. Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новосформовану земельну ділянку в порядку відведення земельної ділянки із земель державної та комунальної власності заявник подає рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, який відповідно до законодавства наділений повноваженнями щодо передачі земельної ділянки у власність або користування, про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (в разі підготовки лотів до проведення земельних торгів) (пункт 56 Порядку 868). Разом з тим, ч. 7 ст. 16 Закону 1952 передбачала, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. У разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений частинами п`ятою, сьомою і восьмою статті 15 Закону 1952 для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника. У разі невиконання зазначених вимог державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень (ч. ч. 1, 3 ст. 22 Закону 1952). Таким чином, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. За змістом ст. 2 Закону 1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності із фактом його державної реєстрації. При дослідженні обставин існування в особи права власності, першочерговим є встановлення підстави, на якій особа набула це право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Указаної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18 та від 07 жовтня 2020 року у справі № 920/728/18. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону 1952 (у редакції станом на 18 листопада 2025 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Отже, законодавством закріплено, що скасування державної реєстрації права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності Суд установив, що відповідно до матеріалів справи підставою для внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заброн відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] як власника земельної ділянки з кадастровим номером 7423810000:02:002:1172, площа (га) 0,78, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номером 21350173 від 16 травня 2015 року, [PERSON] , Реєстраційна служба Носівського районного управління юстиції Чернігівської області, Чернігівська обл. Документи подані для державної реєстрації: державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер IV-ЧН № 005443, виданий 23 січня 2004 року, видавник Носівська районна рада народних депутатів (а.с.29-30). Зазначена в описі об`єкта площа земельної ділянки - 0,78 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, не відповідає даним кадастрового плану цієї ж земельної ділянки з кадастровим номером 7423810000:02:002:1172, яка становить 0,4820 га та власником якої зазначено [PERSON] (а.с.20). Стороною позивача до суду надано копію оскаржуваного рішення від 16 травня 2015 року № 21350173 про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, розмір частки 1 на земельну ділянку, Носівська міська рада, кадастровий номер 7423810000:02:002:2407, за суб`єктом [PERSON] , податковий номер [NUMBER] (а.с.36). Разом з цим, стороною відповідачів до матеріалів справи не були надані документи, які відповідно до вимог законодавства засвідчують право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 7423810000:02:002:1172, зокрема державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер IV-ЧН № 005443, виданий 23 січня 2004 року, видавник Носівська районна рада народних депутатів, відомості про що зазначені у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заброн відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо [PERSON] . Водночас, з матеріалів справи убачається та підтверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку як офіційною інформацією щодо земельних ділянок в Україні, що суб`єктом права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7423810000:02:002:1127, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; площа земельної ділянки 0,753 га; місце розташування: Чернігівська область, Носівський район, Носівська міська рада; відомості про фізичну особу: [PERSON] ; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 23 травня 2018 року; документація із землеустрою: технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок; дата документації із землеустрою: 02 грудня 2008 року (а.с.23-24, 27). Недбалість, помилка при введенні даних та/або неправильне розпізнавання документів, допущене державним реєстратором Реєстраційної служби Носівського районного управління юстиції Чернігівської області Скрипкою Лілією Володимирівною при прийнятті рішення б про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) з індексним номером 21350173 від 16 травня 2015 року за суб`єктом [PERSON] унаслідок недостатньої перевірки або відсутності контролю якості внесених даних призвело до внесення до Державного реєстру неправильного кадастрового номеру 7423810000:02:002:1172 замість вірного 7423810000:02:002:1127, а також невірної площі земельної ділянки та зумовило невідповідність у вказаному реєстрі, що ускладнює ідентифікацію права власності на таку ділянку позивача. Таким чином, ураховуючи, що земельна ділянка з кадастровим номером у 7423810000:02:002:1172, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, суб`єкту [PERSON] не виділалась та не передавалась, технічна документація на неї виготовлялась на ім`я [PERSON] , прийняття оскаржуваного рішення з індексним номером 21350173 від 16 травня 2015 року здійснено з порушенням вимог законодавства щодо реєстрації права власності на нерухоме майно та свідчить про неправомірне набуття майна у власність [PERSON] . За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення державного реєстратора від 16 травня 2015 року № 21350173 про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, розмір частки 1, на земельну ділянку, Носівська міська рада, кадастровий номер 7423810000:02:002:2407 за суб`єктом [PERSON] , податковий номер [NUMBER] , та скасування державної реєстрації права власності земельної ділянки площею 0,78 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:1172, що розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області за [PERSON] , індексний номер 21350173 від 16 травня 2015 року, номер відомостей про речове право 9686523, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 637482874238. Щодо визнання право на завершення приватизації земельних ділянок. Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. В силу ст. 80 ЗК України, суб`єктами права власності на землю є, зокрема, громадяни. Згідно зі ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України,набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно з ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельнихділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 118 ЗК України процедура приватизації розпочинається після надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельноїділянки органом державної влади або місцевого самоврядування, який надає відповідні дозволи. Факт родинних відносин між [PERSON] та спадкодавцями [PERSON] (батьком) та [PERSON] (матір`ю) підтверджується обставинами, встановленими у рішенні Носівського районного суду Чернігівської області від 29 вересня 2016 року, та сумнівів у суду не викликає. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщинана належне йому майно, а саме: земельні ділянки з кадастровими номерами 7423810000:02:002:0657 та 7423810000:02:002:1172, розташовані на території земель Носівської міської ради. За життя [PERSON] зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на указані земельні ділянки не встиг. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . 07 лютого 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Носівської державної ноатріальної контори для оформлення своїх спадкових справ на земельні ділянки з кадастровими номерами 7423810000:02:002:0657 та 7423810000:02:002:1172. В силу положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином до позивача перейшло право на завершення приватизації вказаної земельної ділянки. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до приписів частини першоїстатті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Також установлено, що нормативно-грошова оцінка на земельну ділянку, кадастровий номер 7423810000:02:002:0657, становить 5009 грн 24 коп., а на земельну ділянку, кадастровий номер 7423810000:02:002:1172, - 4309 грн 11 коп (а. с. 21, 22). Положеннями ст. 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено наступне. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянкузгідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації. Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243св18, зазначив, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`яспадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочин і в щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюєтьсядія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. У Перехідних положеннях Земельного Кодексу України визначено, що в разі, коли спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено у завершені процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовом про визнання права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`яспадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстраціїцих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України оформлення речових прав на земельну ділянку оформлюється відповідно доЗакону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За життя спадкодавцем розпочато процедуру приватизації земельних ділянок, однак спадкодавець так і не набув права власності. У такому випадку такі земельні ділянки входять до складу спадщини, а спадкоємець за законом померлого набуває право на завершення приватизації. На підставі абз. 5 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, місце розташування яких визначено за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), які розроблені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою", відомості про які не внесені до Державного земельного кадастру, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Через фактично незавершення процедури приватизації спадкодавцем за життя не було отримано правовстановлюючі документи на землю, а тому за спадкоємцем [PERSON] в порядку захисту спадкових прав необхідно визнати право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючих документів на ім`я спадкоємця шляхом здійснення всіх реєстраційних дій, пов`язаних з державною реєстрацією спірної земельної ділянки. Суд ураховує те, що [PERSON] помер до видачі йому державного акта, а тому до позивача, як до його спадкоємця, у порядку спадкування перейшло право на завершення приватизації, при цьому, оскільки право власності на земельну ділянку у [PERSON] не виникло, зазначене унеможливлює видачу останньому свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я позивача. Саме тому позивач мав право звернутися до суду з позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та проведення державної реєстрації за ним права власності на цю земельну ділянку. Ураховуючи те, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом, то зібрані по справі докази та належна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. За таких підстав, суд вважає, що позов в указаній вище частині підлягає задоволенню. При вирішенні справи судом враховуються також положення ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Принцип змагальності згідно зі ст. 12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову сплачено 2452 грн 40 коп. судового збору, що із урахуванням задоволення позову повністю та положень ст. 141 ЦПК України, є підставою для стягнення судового збору у вказаному розмірі із відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних частинах з кожного на користь позивача (а. с. 9,10). Докази на підтвердження звільнення відповідачів від сплати судового збору суду не подані.

Outcome: approved