Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Описова частина . Стислий виклад позиції позивача . Позивач [PERSON] звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] про виділ частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності та визначення порядку користування земельною ділянкою. В обґрунтування позову зазначала, що сторони є співвласниками домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Так, згідно свідоцтва про право на спадкування за заповітом №2.2992 від 29.05.1986р., виданого Першою черкаською державною нотаріальною конторою, року [PERSON] (надалі позивач) успадкувала після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , 8/25 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , що належали померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності № [NUMBER] , виданого Черкаським міськжилуправлінням 16.06.1978р. та зареєстрованого в Черкаському бюро технічної інвентаризації за №2434. Будинок шлаконабивний, загальна житлова площа якого 68,3 кв.м, два сараї, сарай-літня кухня, два погреби, огорожа та дві водоколонки розташовані на земельній ділянці, розміром 1371 кв.м. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.12.2004р. визнано за [PERSON] право власності на самовільно побудовані споруди (добудову літ. А2-1, веранду літ. а8), які розташовані по [ADDRESS] . Згідно інформації про зареєстроване право власності №53166 від 18.06.2024р., виданої КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», права власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано у КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за: - [PERSON] , на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Старовойтовою Л.В. 05.10.2012р. №2527, розмір частки 1/2; - [PERSON] , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Захарченко А.І. 28.10.200р. №7026; договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Захарченко А.І. 29.10.2002р. №7048, розмір частки 1/20; - [PERSON] , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Захарченко А.І. 28.10.2002р. №7026; договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Захарченко А.І. 29.10.2002р. №7048, розмір частки 1/20, спадкоємцями після смерті якої є [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , законним представником якої є [PERSON] ; - [PERSON] , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Захарченко А.І. 28.10.2002р. №7026; договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Захарченко А.І. 29.10.2002р. №7048, розмір частки 1/20; - [PERSON] , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Фіщук В.Я. 04.01.2007р. №10, розмір частки 3/200; - [PERSON] , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Фіщук В.Я. 04.01.2007р. №10, розмір частки 3/200; - [PERSON] , ні підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідчене Першою Черкаською державною нотаріальною конторою 29.05.1986р. №2-2992, розмір частки 8/25. Вказує, що приміщенням, якими вона користується на праві спільної часткової власності, та приміщенням, якими користуються відповідачі, єповністю ізольовані. Виділ частки технічно можливий та не потребує проведення будь-яких змін у технічній конструкції нежитлових приміщень. Згідно плану розподілу земельної ділянки по [ADDRESS] , загальна площа земельної ділянки становить 0, 1340 га, позивач користується земельною ділянко площею 0, 0309 га. Оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо виділення в натурі будинку, припинення спільної часткової власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою позивач звернулася до суду з указаним позовом. Відповідачі правом на подання відзивів на позовну заяву не скористались. Процесуальні дії суду. Ухвалою суду від 03.10.2024 року позовна заява залишена без руху, у зв"язку із невідповідністю вимогам ст. 175 ЦПК України. 10.10.2024 року на адресу суду надійшла позовна заява із усунутими недоліками. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У підготовчому судовому засіданні з метою встановлення належного складу учасників справи, ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2025 року витребувано у Третій Черкаській державній нотаріальній конторі копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На виконання ухвали суду отримано матеріали спадкової справи №55/2024 заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] із заявами про прийняття спадщини звернулися мати [PERSON] та син [PERSON] . Крім того, в матеріалах спадкової справи містяться відомості щодо наявності у померлої [PERSON] малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьком [PERSON] є [PERSON] . Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси 19 червня 2025 року залучено співвідповідачами у справі [PERSON] , [PERSON] , як законного представника малолітньої [PERSON] . Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Кучер Ю.В. позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовільнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , який діє в інетерсах неповнолітнього відповідача [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялись належним чином. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення в заочному порядку відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України . Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Мотивувальна частина рішення. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин . Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] знаходиться у спільній частковій власності сторін та складається з : житлового будинку з прибудовою під літ. А-1, А1-1, А2-1, А3-1, а, а1, а2, а3, а4, а5, а7, а8, а9 загальною площею 200,7 кв.м., житловою площею 121,9 кв.м., надвірних споруд : погріб літ. пд, погріб літ. В, вбиральня літ. Г, погріб літ. , вбиральня літ. Е, літня кухня-сарай літ. Ж, сарай літ. Н, огорожа №1-5, 8-10, водоколонка №6,7, яма зливна №11, вимощення І, ІІ. Згідно свідоцтва про право на спадкування за заповітом №2.2992 від 29.05.1986р., виданого Першою черкаською державною нотаріальною конторою, року [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , 8/25 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , що належали померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності № [NUMBER] , виданого Черкаським міськжилуправлінням 16.06.1978р. та зареєстрованого в Черкаському бюро технічної інвентаризації за №2434. Будинок шлаконабивний, загальна житлова площа якого 68,3 кв.м, два сараї, сарай-літня кухня, два погреби, огорожа та дві водоколонки розташовані на земельній ділянці, розміром 1371 кв.м. ( а.с.15-16) . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.12.2004р. визнано за [PERSON] право власності на самовільно побудовані споруди (добудову літ. А2-1, веранду літ. а8), які розташовані по [ADDRESS] . ( а.с.17). Право власності за позивачем на 8/25 частки у праві власності на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.04.2005, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10600990. Відповідно до довідки комунального підприємства Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації від 18 червня 2024 року №53166 станом на 01.01.2013р. домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано у комунальному підприємстві Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації за [PERSON] (1/2 частки), [PERSON] (1/20 частки), [PERSON] , спадкоємцями якої є [PERSON] та [PERSON] (1/20 частки), [PERSON] (1/20 частки), [PERSON] (3/200 частки), [PERSON] (3/200 частки), [PERSON] (8/25 частки). Згідно інформації щодо показників технічної характеристики об`єкту нерухомого майна №53116 від 18.06.2024р., виданої КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», та згідно даних технічного паспорту від 14.06.2024р., інвентарний номер 3029, вбачається, що позивачці належить житловий будинок літ. А-1 з прибудовами А2-1, а3, а4, а8, загальною площею 60,7 кв.м, житловою площею 40,3 кв.м, В погріб, Ж літня кухня-сарай, №6 - водоколонка, №11 яма зливна, І - вимощення. ( а.с.20-21). Позивач має намір виділити в натурі свою частку у майні та виділити в користування частину земельної ділянки, припинити право спільної часткової власності. Застосовані норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що с їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Зі змісту вказаних статей випливає, що право кожного із співвласників пов`язується із часткою у праві спільної власності і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому. Згідно зі статтею 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не є тотожним розпорядженню частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному зі співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у редакції від 25 травня 1998 року, - При вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділена відокремлена частина будинку із самостійним виходом (квартира). Згідно з ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до ч. 1,2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Зазначені вимоги викладені у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року по справі №501/2148/17. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Проаналізувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що у цьому випадку можливий саме виділ частки позивачки із майна, що є у спільній частковій власності, в натурі. У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку зі самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15-ц, від 12 березня 2020 року у справі № 127/5835/16-ц, від 12 серпня 2021 року у справі № 208/5323/15-ц. За змістом ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. За приписами ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Згідно із ч. 1 ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до наведених вище положень ЗК України, що закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду. У зв`язку з цим передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. У постанові Верховного Суду України від 01.11.2017 року у справі №6-2454цс16 зроблено висновок, що при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд встановлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові №6-41цс16 від 15.05.2017 року. Таким чином при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити: 1) з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно; 2) наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. У справі про встановлення порядку землекористування суд не повинен вирішувати будь-які вимоги, пов`язані з розпорядженням земельною ділянкою чи правом власності на неї. Встановлюючи порядок користування земельною ділянкою, суд має лише визначити умови, на яких співвласники домоволодіння її використовуватимуть, з метою забезпечення ефективної реалізації ними своїх прав щодо користування майном (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.11.2023 по справі №712/5278/20). Згідно плану розподілу земельної ділянки по [ADDRESS] , виконаного ФОП [PERSON] , загальна площа земельної ділянки становить 0,1340 га, позивач користується земельною ділянко площею 0,0309 га. Загальна площа земельної ділянки, якою користу відповідачі становить 0,1031 га. Враховуючи вищевикладене, а також взаємовідносини, що склалися між співвласниками спірного домоволодіння, неможливість вирішити вказаний спір в позасудовому порядку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з їх обґрунтованість та доведеності. Розподіл судових витрат. Вимоги щодо судових витрати сторонами не заявлено, у зв`язку з чим їх розподіл відповідно до ст. 141 ЦПК України судом не проводиться.

Outcome: approved