Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитними договорами №102681731 від 30.08.2021 в розмірі 36130,00 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №102681731, згідно якого сума кредиту становила 4000,00грн, а також погоджено істотні умови договорів. В подальшому, 30.11.2021 було укладено договір факторингу №30-11-65, відповідно до якої ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №102681731 від 30.08.2021. Потім, 10.01.2023 було укладено договір факторингу №10-01/2023, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь позивача ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами №102681731 від 30.08.2021. Зазначає, що первісний кредитор свої зобов`язання за договорами виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорах. Відповідач всупереч умовам кредитих договорів, та ст.ст.525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушила вищезазначені умови кредитних договорів, своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитами, відсотками відповідно до умов договорів, первісним кредиторам не надавала, у зв`язку із чим за договорами утворилася заборгованість у загальному розмірі 36130,00 гривень. Оскільки, ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29.09.2025 цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд Верховинського районного суду Івано-Франківської області. Ухвалою судді Верховинського районного суду від [PERSON] від 05.11.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач явку представника в судове засідання 20.01.2026 не забезпечив, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. В прохальній частині позовної заяви просив проводити розгляд справи без участі представника. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Судові повістки про розгляд справи повернулися на адресу суду не врученими з підстав відсутності адресата за адресою місця проживання, що в силу положень ч.8 ст.128 ЦПК України є належним повідомленням відповідача про розгляд справи. Відзив на позов у строк встановлений судом, відповідач не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 20.01.2026 постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд ухвалює судове рішення про наступне. Судом встановлено, що 30.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , за допомогою інформаційно -телекомунікаційної системи укладено договір про споживчий кредит №102681731, який підписано електронним підписом, а саме за допомогою одноразового ідентифікатора J50372. Так, 30.08.2021 [PERSON] на сайті ТОВ «Мілоан» заповнив анкету-заявку на отримання кредиту №102681731, в якій просив надати кредит шляхом перерахування коштів на картковий рахунок, зазначивши ПІБ, дату народження, паспортні дані, РНОКПП, адресу реєстрації, електронну пошту та номер мобільного телефону. По заяві № [NUMBER] ТОВ «Мілоан» 30.08.2021 прийняло рішення та погодило умови кредитування, а саме замовлена сума 6100 грн., замовлений строк 30 днів, погоджена сума 4000 грн., погоджений строк 15 днів, комісія за надання 29,00 % одноразово, ставка процентів 3,00 % за кожен день користування. Згідно з пунктом 1.1. договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п.1.2-1.4 договору загальний розмір кредиту становить 4000,00 грн. Кредит надається строком на 15 днів з 30.08.2021. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредиту (дата платежу) 14.09.2021. Відповідно до п. 1.5. договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів. Платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми та тіла кредиту) складають 2960,00 грн. в грошовому виразі та 71,345,146,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна процентна ставка) і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1.-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 6960,00 грн. Згідно з п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом 1800,00 грн., які нараховуються за ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п. 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 1.7. договору тип процентної ставки фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2, 2.3 цього договору. Відповідно до п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Вказані умови кредиту доведені до відома споживача та узгоджені сторонами. Відповідач пройшов ідентифікацію, що підтверджується відповідною довідкою. 21 червня 2021 року на виконання умов кредитного договору №102681731, ТОВ «Мілоан» перерахувало 30.08.2021 о 16:44 год на картковий рахунок [PERSON] [NUMBER] , грошові кошти в розмірі 4000,00 грн., що підтверджується квитанцією з системи LiqPay, №ID операції 1748900333. Згідно з Відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ "Мілоан" за кредитним договором №102681731 загальна сума заборгованості складає 18960.00 грн. з яких 4000 грн. - тіло кредиту, 13800 грн. - заборгованість за процентами і 1160 грн. - заборгованість по комісії. Таким чином, з наведеного вбачається, що первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач виходив з того, що в ході факторингового ланцюгу право вимоги до відповідача перейшло до позивача ТОВ «Коллект Центр». Так, судом встановлено, що 30.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №30-11-65, відповідно до якого та реєстру боржників до договору факторингу, право вимоги до боржника [PERSON] за договором №102681731 перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал» на суму 18960,00 грн, що складається з 4000,00грн заборгованість за тілом кредиту, 13800,00грн заборгованість по процентах, 1160,00 грн заборгованість по комісії. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за договором №102681731 перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 30.01.2023 загальна сума заборгованості за період з 30.11.2021 по 10.01.2023 становить 36160,00грн, з яких: залишок заборгованості за тілом кредиту 4000,00грн, заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги 13800,00грн, 1160,00грн заборгованість по комісії, 17200,00грн. нараховані відсотки за кредитним договором. В подальшому, 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та реєстру боржників до договору факторингу, право вимоги до боржника [PERSON] за договором №102681731 перейшло до ТОВ «Коллект Центр» на загальну суму 36160,00 грн, з яких 4000,00грн сума заборгованості за основним зобов`язанням, 31000,00грн сума заборгованості за нарахованими процентами, 1160,00грн заборгованість по комісії. З розрахунків заборгованості ТОВ «Коллект Центр» вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором №102681731 від 30.08.2021 станом на 03.09.2025 становить 36160,00грн., яка складається: заборгованості за тілом кредиту 4000,00 грн., заборгованості за відсотками 31000,00 грн., 1160,00грн заборгованість по комісії. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги до Відповідача за договором №102681731 від 30.08.2021. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема із договорів. Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з приписами статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не установлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля його сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до норм статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII (далі Закону № 675-VIII). Статтею 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується у порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Цією статтею зазначеного Закону установлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ (частина сьома, дванадцята статті 11 Закону № 675-VIII). Норми статті 11 Закону № 675-VIII відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Частинами 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч.1 ст.513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частина 1 статті 514 ЦК України зазначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Враховуючи наведене, суд вважає, що представлені стороною позивача Договори факторингу та Реєстри права вимоги є належними та допустимими доказами, які у встановленому законом порядку підтверджують перехід до позивача пред`явлення права вимоги до [PERSON] за договорами №102681731 від 30.08.2021, оскільки укладаючи договори факторингу сторони узгодила всі істотні умови для такого виду договорів відповідно до чинного законодавства та дійшли згоди щодо укладання договорів на зазначених у них умовах, а тому з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки. Належних та допустимих доказів того, що сторонами договорів факторингу в момент їх підписання не додержано вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять. Оскільки судом встановлено, що позичальником умови кредитного договору №102681731 від 30.08.2021 не виконано, грошові кошти на умовах визначених кредитними договорами не повернуто, внаслідок чого утворилася заборгованість, суд доходить висновку про те, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів. Однак, суд не погоджується із порядком та розміром нарахування суми заборгованості за відсотками за кредитними договорами, а також щодо стягнення комісії, враховуючи наступне. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У справі що розглядається, сторони строки договорів окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Відтак за кредитним договором №102681731 суд встановив, що 30.08.2021 сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримала строком на 15 днів кредитні кошти у національній валюті у розмірі 4000,00 грн, які зобов`язалася повернути до 14.09.2021 зі сплатою відсотків у розмірі 1800,00 грн, які нараховуються за ставкою 3,00 відсоток від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування. Тобто, з умов кредитного договору вбачається, що сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання та термін кредитування закінчився 14.09.2021 (п.1.3 кредитного договору). Дійсно, відповідно до п.2.3.1. кредитного договору сторонами визначено, що продовження вказаного у п.1.3 договору строку кредитування може відбуватися на пільгових або стандартних умовах. Пролонгація на пільгових умовах: Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства tengo.com.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://tengo.com.ua/s/documents і є невід?ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. (п.2.3.1.1 договору). Пунктом 2.3.1.2 договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування ( з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначено строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Однак, жодних доказів продовження сторонами дії кредитного договору №102681731 від 30.08.2021, (пролонгація строку кредитування) згідно п.2.3.1.1 або 2.3.1.2 кредитного договору, відповідачем суду не представлено. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Такого висновку дійшла, Велика Палата Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018, а саме: право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, право нараховувати проценти, передбачені умовами Договору про споживчий кредит №102681731 від 30.08.2021, припинилося 14.09.2021 по закінченню строку кредитування, визначеного договором, а тому розмір процентів, який підлягає стягненню з відповідача у межах строку кредитування за даним договором, становить 1800,00 грн. Також, щодо стягнення комісії в сумі 1160,00грн, суд зазначає, що дійсно договором, а саме п.1.5.1 передбачено комісію за надання кредиту 1160,00грн, яка нараховується за ставкою 29,00% від суми кредиту одноразово. Однак, комісійна винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок споживача, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, а тому є незаконним в силу вимог ч.5 ст.11, ч.1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Наведений висновок суду узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №730/1100/15-ц, від 27 листопада 2019 року по справі №522/18855/16, від 19 лютого 2020 року по справі №756/8840/17-ц, які з огляду на вимоги ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. А тому, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача комісії в сумі 1160,00 гривень. З огляду на наведене позов слід задовольнити частково, а саме стягнути з [PERSON] на користь позивача за Договором про споживчий кредит №102681731 від 30.08.2021 заборгованість в розмірі 5800,00 гривень, що складається з тіла кредиту в сумі 4000,00 грн. та процентів в сумі 1800,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 388,55 гривень. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в сумі 13000,00 грн, суд зазначає наступне. Згідно з ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п.1,2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з висновків викладених у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц та від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи В постанові Верховного Суду від 23.06.2022 року в справі № 607/4341/20 (провадження № 61-18451св20) вказано, що процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц. На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, представником позивача представлено суду договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», витяг з Акту № 13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025 року, з якого вбачається, що вартість правової допомоги складає 13000,00грн., а також заявку на надання юридичної допомоги № 886 від 01.08.2025. Однак надані докази не підтверджують факту понесення позивачем витрат в сумі 13000,00грн на правничу допомогу, оскільки до матеріалів справи позивачем не долучено документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги в сумі 13000,00грн, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. Представлені докази лише підтверджують надання АО «Лігал Ассістанс» правничої допомоги позивачу, однак не розмір понесених ним витрат на таку допомогу. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 13000,00 гривень.

Outcome: partial