Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 40 000 грн., судові витрати у розмірі 2 422, 40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 21.04.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір № 4580778 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 4000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку, яку відповідач вказав під час укладання договору. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 25.11.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі договору факторингу № 25/11/2024 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до укладеного договору факторингу від 25.11.2024 року №25/11/2024 перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 4580778 загальна сума заборгованості склала 27 900 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 4 000 грн., заборгованості за процентами 21 900 грн. та заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам у розмірі 2 000 грн. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 03.09.2025 провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався. Від сторін не надійшли заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 27.01.2026 року призначено провести заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 21.04.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір № 4580778 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договором №4580778 від 21.04.2024 встановлено: відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 4 000 грн. Згідно із п. 1.3 договору строк кредиту 360 днів: з 21.04.2024 року по 16.04.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, процентна ставка кредитування встановлено у розмірі 2,5 % у день. Відповідно до умов договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало кредит в сумі 4 000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку, яку відповідач вказав під час укладання договору, що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «ПЕЙТЕК" Договір 4580778 від 21.04.2024 підписаний відповідачем електронним підписом 20382 21.04.2024 о 15:39, що свідчить про ознайомлення з умовами договору. 25.11.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі договору факторингу № 25/11/2024 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до укладеного договору факторингу від 25.11.2024 року №25/11/2024 перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 4580778 загальна сума заборгованості склала 27 900 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 4 000 грн., заборгованості за процентами 21 900 грн. Відповідно до розрахунків, заборгованість відповідача, станом на 15.04.2025 складає 40 000 грн., з яких: 4 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам у розмірі 2 000 грн, 21 900 заборгованість за відсотками (нарахована первісним кредитором), 14 100 заборгованість за відсотками (нарахована позивачем). Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України , інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 4580778 у загальному розмірі 40 000 грн., що складаються з: заборгованість з тіла кредиту 4 000 грн., заборгованості за відмотками 21 900 грн. які нараховані первісним кредитором, заборгованості за відсотками 14 100 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі, є й витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі приписами ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Українські фінансові опеації» та адвокатом Дідух Є.О. укладено договір про надання правової допомоги № 1/08/2024 від 01.08.2024. Відповідно до акту приймання передачі послуг з правничої допомоги вартість наданих послуг становить на суму 10 000 грн. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved