Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог та заперечень відповідачів. У липні 2022 року [PERSON] в особі представника адвоката Слизовської Марини Юріївни звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Наталя Григорівна (далі ПН Хамула Н.Г.), за результатами розгляду якого просить : ?встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до дня смерті [PERSON] [INFO] ; ?визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] : -2/5 частини квартири [ADDRESS] ; -квартиру [ADDRESS] ; -автомобіль марки Volkswagen, модель Transporter, 2009 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; -легковий автомобіль марки Skoda, модель Octavia А 5 Ambiente, 2011 року випуску?бежевого кольору, номер шасі ( кузов, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; -легковий автомобіль марки ЗАЗ- Daewoo, модель Lanos, 2012 року випуску,червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; ? визнати за [PERSON] право власності на : -1/5 частини квартири [ADDRESS] ; - частину квартири [ADDRESS] ; - частину автомобіля марки Volkswagen, модель Transporter, 2009 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; - частину легкового автомобіля марки Skoda, модель Octavia А 5 Ambiente, 2011 року випуску?бежевого кольору, номер шасі ( кузов, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; - частину легкового автомобіля марки ЗАЗ- Daewoo, модель Lanos, 2012 року випуску,червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 1997 року по 11 грудня 2021 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] без реєстрації шлюбу. За час сумісного життя позивачка вважала [PERSON] своїм чоловіком, а [PERSON] вважав її своєю дружиною та публічно представляв її саме як дружину. Їх взаємовідносини будувались на почуттях любові, довіри та взаємній повазі один до одного. Дочку позивачки від першого шлюбу- [PERSON] , який не мав власних дітей, виховував з 4-річного віку як свою рідну доньку. Протягом 24 років [PERSON] з [PERSON] мали спільний бюджет ; зароблені гроші вони витрачали разом за взаємною згодою на придбання харчів, одягу, взуття, побутових товарів, на спільний родинний відпочинок, тощо. Увесь цей час вони були пов`язані спільним побутом, мали спільні інтереси, піклувались один про одного, виховували доньку. Шлюб не реєстрували, оскільки вважали таку дію формальністю. З 2007 року по 2015 рік вони займалися приватним підприємництвом ; з 01.05.2007 року по 01.12.2015 року позивачка була оформлена за трудовим договором у ПП « Дубовик», засновником якого був [PERSON] . З метою поліпшення житлових умов, 18 січня 2003 року , [PERSON] і [PERSON] спільно з матір`ю позивачки [PERSON] , була придбана 3-кімнатна квартира [ADDRESS] . Позивачка з [PERSON] придбали 2/5 частини вказаної квартири, а матір позивачки [PERSON] 3/5 частини квартири. Накопичених їх родиною грошових коштів на вказану покупку їм не вистачало, тому [PERSON] була вимушена взяти в борг грошові кошти у своєї родички [PERSON] . Саме в цій квартирі , починаючи з 25.01.2003 року і по день смерті [PERSON] [INFO] , [PERSON] з [PERSON] проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство, робили ремонт. 11 серпня 2021 року за кошти сімейного бюджету придбали квартиру [ADDRESS] і відразу в ній почали робити капітальний ремонт. Крім того, позивачкою та [PERSON] у період їх спільного проживання за спільні кошти подружжя та в інтересах сім`ї було придбано також і рухоме майно , а саме : автомобіль марки Volkswagen, модель Transporter, 2009 р.в., д.н.з. [NUMBER] ; легковий автомобіль марки Skoda, модель Octavia А 5 Ambiente, 2011 року випуску? д.н.з. [NUMBER] ; легковий автомобіль марки ЗАЗ- Daewoo, модель Lanos, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з : -2/5 частини квартири [ADDRESS] ; -квартири [ADDRESS] ; -автомобіля марки Volkswagen, модель Transporter, 2009 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; -легкового автомобіля марки Skoda, модель Octavia А 5 Ambiente, 2011 року випуску?бежевого кольору, номер шасі ( кузов, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; -легкового автомобіля марки ЗАЗ- Daewoo, модель Lanos, 2012 року випуску,червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . У встановлений законом строк [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Хамули Н.Г. з заявою про прийняття спадщини за законом, що відкрилась після смерті [PERSON] . На підставі її заяви ПН [PERSON] було заведено спадкову справу № 188/2021. Крім позивачки, до цього ж нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , звернулися його рідні сестри : [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємицями 2 черги і до яких спрямовані позовні вимоги [PERSON] . Постановою нотаріуса від 08.07.2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з ненаданням нею документів, що підтверджують родинні або інші передбачені законом відносини зі спадкодавцем [PERSON] . Встановлення факту спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без укладення шлюбу, необхідно позивачці для визнання права власності на половину спільно набутого майна. Як на правові підстави заявлених вимог позивачка посилається на ч.1 ст. 58 Конституції України, ч.1 ст. 24 КпШС України, ст. 17 Закону України « Про власність», ч.2 ст. 112 ЦК УРСР, ч.1 ст. 21,ч. ч. 2, 4 ст. 3, ст. 74 СК України, ст.5, ч.4 ст. 368, ст. 315 ЦК України. 25 серпня 2022 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позов ( а.с.157-163, т.1), із змісту якого вбачається, що вказаний учасник справи проти позову заперечує, просить у його задоволенні відмовити з таких підстав. Поділ спільного майна , а саме 2/5 частини квартири [ADDRESS] , придбаного у 2003 році, за положеннями КпШС , який втратив чинність з набуттям чинності СК України , проживання осіб без реєстрації шлюбу не породжувало спільної сумісної власності, як подружжя та на ці правовідносини розповсюджувалися положення Закону України « Про власність», а тому особа, яка претендує на частку власності у спірному майні повинна довести свій вклад ( грошима чи працею) у цьому майні. З трудової книжки позивачки ( запис з 7-13) вбачається, що з 1997 року вона працювала на посадах офіціантки та повара ; доходи позивачки були не значними. 2/5 частини вказаної квартири були придбані [PERSON] за кошти, запозичені ним у свого батька [PERSON] . Щодо купівлі 11.08.2021 року квартири [ADDRESS] за 603 382,00 грн. відповідачка зазначає, що джерелом доходу на її придбання було отримання [PERSON] спадщини після смерті його батьків. 31.05.2021 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали по 1/3 частині квартири і кожен з продавців отримав по 412 506 грн. за продаж цієї квартири. Крім того, відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 05.11.2020 року за заповітом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] прийняли спадщину після померлого батька [PERSON] по 1/3 частки вкладів, що належали спадкодавцю Еквівалент цих вкладів складав по 3 300 доларів США кожному спадкоємцю. Отже, вказана квартира була придбана [PERSON] за його особисті кошти. З 2007 по 2011 роки [PERSON] було відкрито на ім`я сина відповідачки [PERSON] та [PERSON] депозитні рахунки із сумою, яка складала по 10 000,00 доларів США на кожну особу. Рахунки відкрито з доступом до них на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який отримував від вказаних коштів відсотки на свою карту. Автомобіль марки Volkswagen, модель Transporter, 2009 р.в., д.н.з. [NUMBER] придбаний [PERSON] на особисті кошти, який на час його купівлі здійснював підприємницьку діяльність. Автомобіль марки Skoda, модель Octavia А 5 Ambiente, 2011 року випуску? державний номерний знак [NUMBER] , був придбаний з салону батьком [PERSON] [PERSON] за кошти, отримані в результаті ухвалення на його користь рішення про перерахунок пенсії, за яким з Пенсійного фонду України на користь [PERSON] стягувались кошти. Вказаний автомобіль батько оформив на [PERSON] , проте користувався ним до часу смерті. Автомобіл марки ЗАЗ- Daewoo, модель Lanos, 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , придбаний [PERSON] на особисті кошти, який на час його купівлі здійснював підприємницьку діяльність. Крім того, частина коштів, а саме 2 500,00 доларів США на придбання цього автомобіля була запозичена [PERSON] у сина відповідачки [PERSON] . На підставі викладеного, відповідачка вважає, що все спірне майно, окрім автомобіля марки Skoda, було придбано [PERSON] за особисті кошти. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Наведене свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. 25 серпня 2022 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позов ( а.с.217-223, т.1), який за своїм змістом є аналогічним відзиву відповідачки [PERSON] . ІІ. Заяви, клопотання учасників справи. У серпні 2022 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшли клопотання про : виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( а.с.35, т.2) ; витребування інформації про доходи [PERSON] та [PERSON] ( а.с.36-37, т.2) ; витребування у позивачки [PERSON] оригіналу розписки від 16.01.2003 року для призначення у справі судової почеркознавчої експертизи давності виконання документа ( а.с.102-104,т.2). У серпні 2022 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшли клопотання про : виклик свідка [PERSON] ( а.с.39, т.2) ; витребування з ПАТ « ПриватБанк», АТ « Ощадбанк» інформації про відкриті на ім`я [PERSON] депозитні рахунки ( а.с.40-41, т.2). 27.10.2022 року від відповідачки [PERSON] та представника відповідачки [PERSON] адвоката Лупінос С.А. до суду надійшла заява про забезпечення позову ( а.с.116-119,т.2). 08.02.2023 року від відповідачки [PERSON] та представника відповідачки [PERSON] адвоката Лупінос С.А. до суду надійшло клопотання про долучення до справи в якості доказу аудіозапису розмов ( а.с.180-181,т.2). 19.04.2023 року від представника відповідачок адвоката Соколової Н.І. до суду надійшла заява про зупинення провадження у справі ( а.с.232-234, т.2). 22.08.2023 року від представника відповідачок адвоката Соколової Н.І. до суду надійшло клопотання про заміну експертної установи ( а.с.8,т.3). 27.09.2023 року від представника відповідачок адвоката Соколової Н.І. до суду надійшла заяву про видачу копії технічного запису судового процесу від 20.09.2023 року ( а.с.33,т.3). 13.11.2025 року від представника відповідачок адвоката Соколової Н.І. до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копій судових рішень по справі за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса ЗМНО Хамулі Н.П , [PERSON] про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії ( а.с.77-88,т.4). 24.11.2025 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшли додаткові пояснення по справі ( а.с.120, 121-150, т.4). 24.11.2025 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшли пояснення по справі ( а.с.152-154, т.4). 02.12.2025 року, 08.12.2025 року, 10.12.2025 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшли заяви про долучення до матеріалів справи додаткових документів ( а.с.156,158-159,166,167т.4). 11.12.2025 року від представника позивачки адвоката Слизовської М.Ю. до суду надійшла промова у судових дебатах ( а.с.169-176,т.4). 17.12.2025 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшла промова у судових дебатах ( а.с.182,183-189,т.4). 06.01.2026 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшла промова у судових дебатах ( а.с.191,192-201,т.4). Від учасників справи надходили заяви про відкладення розгляду справи : -від представника позивачки адвоката Слизовської М.Ю. : 27.10.2022 року ( а.с.57-58,т.2), 05.12.2023 року ( а.с.78,т.3); 05.03.2024 року ( а.с.112,т.3), 21.10.2024 року ( а.с.195,т.3); -від представника відповідачки [PERSON] адвоката Лупінос Є.А. 21.11..2022 року ( а.с.148,т.2); -від відповідачок [PERSON] , [PERSON] 18.04.2023 року ( а.с.219,220,т.2); -від представника відповідачок [PERSON] , [PERSON] адвоката Соколової Н.І. 03.07.2023 року ( а.с.244,т.2); 04.03.2024 року ( а.с.109,т.3), 23.09.2024 року ( а.с.189,т.3), 10.02.2025 року ( а.с.245,т.3), 10.04.2025 року ( а.с.18,т.4), 07.05.2025 року ( а.с.26,т.4) Від учасників справи надходили заяви про ознайомлення з матеріалами справи: -від представника відповідачки [PERSON] адвоката Дем`янової В.Є.: 02.03.2023 року ( а.с.199, т.2); -від представника позивачки адвоката Слизовської М.Ю.: 06.03.2023 року ( а.с.200,т.2); -від представника відповідачок [PERSON] , [PERSON] адвоката Соколової Н.І. 13.03.2023 року ( а.с.201,т.2), 16.03.2023 року ( а.с.206,т.2), 22.08.2023 року ( а.с.7,т.3), 31.10.2023 року ( а.с.88,т.3); -від відповідачки [PERSON] - 28.11.2025 року, 29.12.2025 року ( а.с.155,190,т.4) ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ( далі суд) від 27 липня 2022 року позовну заяву [PERSON] прийнято та відкрито провадження ; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження: зобов`язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надіслати на адресу суду витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб про державну реєстрацію/ розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; зобов`язано приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамулу Н.Г. надіслати на адресу суду належним чином засвідчену копію спадкової справи № 188/2021, заведену після померлого [INFO] [PERSON] ( а.с.137-138,т.1) Ухвалою суду від 27 вересня 2022 року повторно зобов`язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надіслати на адресу суду витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб про державну реєстрацію/ розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; зобов`язано ПАТ « ПриватБанк» та АТ « Ощадбанк» надіслати на адресу суду інформацію про відкриті на ім`я [PERSON] депозитних рахунків, з повідомленням про те, чи були вони відкриті з правом доступу для інших осіб, та яких саме ; підготовче судове засідання відкладено ; строк проведення підготовчого провадження по справі продовжено до 27.10.2022 року ( а.с.45-47,т.2). Ухвалою суду від 27 жовтня 2022 року підготовче провадження по справі закрито; справу призначено до розгляду по суті ; зобов`язано ПАТ « ПриватБанк» та АТ « Ощадбанк» надіслати на адресу суду інформацію про відкриті на ім`я [PERSON] депозитних рахунків, з повідомленням про те, чи були вони відкриті з правом доступу для інших осіб, та яких саме ( період, за який необхідно надати інформацію : з 01.01.2006 року по 11.12.2021 року) ( а.с.111-113,т.2). Ухвалою суду від 31 жовтня 2022 року у задоволенні заяви відповідачки [PERSON] та представника відповідачки [PERSON] адвоката Лупінос С.А. про забезпечення позову відмовлено ( а.с.130-134,т.2). Ухвалою суду від 16 лютого 2023 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу давності виконання документа на вирішення експерта поставлені такі питання : 1. Чи відповідає вказана у розписці від 16.01.2003 дата її підписання даті фактичного створення цього документу/друку, підписання, нанесення рукописного тексту розписки? Якщо ні, то визначити в який час було нанесення рукописного тексту розписки від 16.01.2003 року? 2. Чи піддавався рукописний текст у розписці від 16.01.2003 штучному старінню шляхом інтенсивного впливу світла та температури або іншим втручанням? ( а.с.188-190,т.2). На час проведення експертизи розгляд справи зупинено не було. Проведення експертизи було доручено Запорізькому відділенню Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. Ухвалою суду від 07 червня 2023 року у задоволенні клопотання представника відповідачок адвоката Соколової Н.І. про зупинення провадження у справі відмовлено ( а.с.239-240,т.2). Ухвалою суду від 22 серпня 2023 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу давності виконання документа на вирішення експерта поставлені такі питання : 1. Чи відповідає вказана у розписці від 16.01.2003 дата її підписання даті фактичного створення цього документу/друку, підписання, нанесення рукописного тексту розписки? Якщо ні, то визначити в який час було нанесення рукописного тексту розписки від 16.01.2003 року? 2. Чи піддавався рукописний текст у розписці від 16.01.2003 штучному старінню шляхом інтенсивного впливу світла та температури або іншим втручанням? ( а.с.11-14,т.3). На час проведення експертизи розгляд справи зупинено не було. Проведення експертизи доручено Київському науково-дослідного інституту судових експертиз. Ухвалою суду від 18 жовтня 2023 року погоджено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз більш розумний строк для проведення судової почеркознавчої експертизи понад 100 календарних днів ( а.с.66-67,т.3). В суді представник позивачки позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачки, їх представник в суді, кожен в окремості, проти позовних вимог заперечували з підстав, викладених у їх заявах по суті справи, просять у задоволенні позову відмовити. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г. в суді пояснила, що при ухваленні рішення по цій справі покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом ; зміст спірних правовідносин; оцінка Суду. В суді встановлено, що за договором купівлі продажу від 18 січня 2003 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сосименком Ю.П., зареєстрованим в реєстрі за № 83, [PERSON] придбав у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 2/5 частини квартири [ADDRESS] , жилою площею 41.8 кв.м., а мати позивачки [PERSON] [PERSON] за цим самим договором у тих самих продавців придбала 3/5 частини цієї ж квартири. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] на 2/5 частини та [PERSON] на 3/5 частини ( а.с.22, 23, т.1). Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 05.10.2011 року [PERSON] є власником автомобіля марки Skoda, модель Octavia А 5 Ambiente, 2011 року випуску?бежевого кольору, номер шасі ( кузов, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; в особливих відмітках свідоцтва вказано , що [PERSON] має право користування цим транспортним засобом ( а.с.27, т.1). Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 17.06.2014 року [PERSON] є власником автомобіля марки Volkswagen, модель Transporter, 2009 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ( а.с.27, т.1). Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 17.01.2018 року [PERSON] є власником автомобіля марки ЗАЗ- Daewoo, модель Lanos, 2012 року випуску,червоного кольору, номер шасі ( кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ( а.с.27, т.1). За договором купівлі продажу від 11 серпня 2021 року , посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською- Фастовець О.О., зареєстрованим в реєстрі за № 1807, [PERSON] придбав у [PERSON] , [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45.72 кв.м., житловою площею 30.81 кв.м. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] (а.с.24на праві власності-26,т.1). Отже, спірне майно, як рухоме, так і нерухрме, було придбано з подальшою державною реєстрацією права власності на ім`я [PERSON] у період часу з 18 січня 2003 року по 11 серпня 2021 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] ( а.с.18). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. За життя [PERSON] заповіт складено не було. 20 грудня 2021 року до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г. засобами поштового зв`язку подана заява [PERSON] про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] ( а.с.69,т.2). 20 грудня 2021 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. заведено спадкову справу № 188/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] ( а.с. 68,т.1) 08 липня 2022 року [PERSON] звернулася із заявою до приватного нотаріуса Хамули Н.Г. , в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , 2/5 частки квартири [ADDRESS] , автомобілі ( а.с.89, т.4). Як вбачається зі спадкової справи № 188/2021, 11 січня 2022 року та 23 лютого 2022 року із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] звернулися його рідні сестри : [PERSON] ( а.с.73,т.2) та [PERSON] ( а.с.74,т.2). Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г. від 08 липня 2022 року у видачі [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщині за законом після померлого [PERSON] було відмовлено ( а.с.21, т.1). У зв`язку з тим, що підставою для відмови у видачі [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщині за законом після померлого [PERSON] слугувало, в тому числі відсутність судового рішення, що набрало законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин ( в даному випадку факту проживання в цивільному шлюбі), позивачка звернулася до суду з цим позовом. На підтвердження факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] в період часу з 1997 року по 11 грудня 2021 року позивачкою надані суду такі докази : -розписка від 16 січня 2003 року про отримання [PERSON] у борг від [PERSON] на придбання частини квартири за адресою : [ADDRESS] грошових коштів у розмірі 15 000,00 грн., які зобов`язалася повернути не пізніше 01.01.2004 року ( а.с.28,т.1) ; -Акт від 10 червня 2022 року про проживання [PERSON] з 25 січня 2003 року по теперішній час за адресою : [ADDRESS] ., із вказівкою на те, що разом з нею мешкав [PERSON] з 25.01.2003 року по момент смерті, [INFO] . Крім того, в Акті зазначено, що [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство у вказаний період сумісного проживання ( а.с.29,т.1); -Квитанції заяви про оплату [PERSON] комунальних послуг за адресою : [ADDRESS] . : - №53411.050.024 від 19.11.2008 ( аб.плата ТВ)( а.с.39,т.1); - № 069664.021.104 від 23.10.2009 ( аб. плата ТВ), № 0233599.050.105 від 16.04.2009 ( а.с.41,42т.1) ; № 000691.050.024 від 13.01.2010 ( аб. плата ТВ) ( а.с.43,т.1); квитанція заява № 060013.021.184 від 30.07.2011 ( за споживання електроенергії) ( а.с.49,т.1); -Декларація № 0001-КА58-КМАО про вибір лікаря , який надає первинну медичну допомогу, з якої вбачається, що вона укладена між [PERSON] ( пацієнт) та лікарем [PERSON] . В декларації зазначена адреса пацієнта : [ADDRESS] та довірена особа пацієнта [PERSON] ( а.мс.30,т.1); -товарні чеки від 22.04.2008 р. , 09.06.2008 р. на придбання дверей, у яких зазначено адресу об`єкта нерухомості : [ADDRESS] ( а.с.95,т.1); інтернет- замовлення № 12428 від 06.09.2021 р. на придбання плитки для стін та інших будівельних матеріалів на загальну суму 10 100,00 грн., у якому зазначено адресу об`єкта нерухомості : [ADDRESS] ( а.с.101,т.1); видаткова накладна № 196639 від 15.09.2021 р. на ім`я [PERSON] на придбання нею будівельних матеріалів ( труби тощо) на загальну суму 2 414,00 грн. ( а.с.102, т.1) ; замовлення покупця № 50221 від 04.10.2021р., № 51734 від 11.10.2021р., № 54663 від 25.10.2021 р. на ім`я [PERSON] на придбання будівельних матеріалів на загальні суми 5 446,10 грн., 5 066,20 грн., 7 118, 10 грн , у яких зазначено адресу об`єкта нерухомості : [ADDRESS] ( а.с.103,104,105 т.1); товарні чеки : від 06.09.2021 р. б/н, № 8 від16.11.2021 р. ( а.с.106,т.1) ; акти приймання передачі виконаних робіт : № 1 від 11.10.2021 р. на загальну суму 26 000,00 грн. ; №2 від 08.11.2021 р на загальну суму 31 375,00 грн. ; № 3 від 18.12.2021 р. на загальну суму 17 850,00 грн. ( замовник : [PERSON] , адреса : [ADDRESS] )( а.с.107, 108, 109,т.1), -копії закордонних паспортів [PERSON] та [PERSON] ( а.с.31,32, т.1) ; документи на підтвердження спільної подорожі [PERSON] та [PERSON] до Туреччини у період з 05.10.2011 р. по 12.10.2011 р. ( а.с.36,т.1), - до Єгипту у період з 19.10.2012 р. по 26.10.2012 р.( а.с.33-35,т.1), у період з 31.10.2013 р. по 07.11.2013 р. ( а.с.38,т.1) ; -фототаблиці, із зображенням позивачки та [PERSON] ( а.с.61-94,т.1); -перепустка на територію садівництва на 2010 р. та 2011 р. на ім`я [PERSON] та [PERSON] ( а.с.96, т.1); -витяг ТОВ « ЗМБТІ» Про державну реєстрацію прав від 20.11.2012 р., з якого вбачається, що дочці позивачки [PERSON] на праві власності з жовтня 2012 року належить квартира за адресою : [ADDRESS] ( а.с.100,т.1) ; -договори оренди від 14.11.2012 року ( а.с.98, т.1) та від 31.01.2013 року ( а.с.99,т.1), з яких вбачається, що [PERSON] діяв в якості орендодавця відносно квартири за адресою : [ADDRESS] ; -трудова книжка на ім`я [PERSON] , із записів якої вбачається, що з 01.05.2007 року по 01.12.2015 року позивачка була оформлена за трудовим договором у ПП « Дубовик», засновником якого був [PERSON] ( а.с.111-113,т.1). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що мешкає за адресою : [ADDRESS] . [PERSON] знає з 1995 року, вона була її сусідкою, оскільки мешкала у квартирі [ADDRESS] за цією ж адресою. [PERSON] знала з 1996 року. По вказаній адресі вони мешкали приблизно до 2002 ( 2003) року, потім переїхали на нову адресу. Коли вони проживали у квартирі по [ADDRESS] , вона бувала у них практично щодня. [PERSON] та [PERSON] жили як сім`я, мали спільні витрати. Після переїзду вона спілкувалася з ними ще 1 рік. Їй відомо, що [PERSON] працювала у кафе, у [PERSON] був продуктовий магазин. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що мешкає за адресою : [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] знає приблизно 20 років, як сусідів, які мешкали у квартирі [ADDRESS] ( їх квартири знаходилися в одному тамбурі) з 2003 року. З сусідами вона часто спілкувалася, приблизно 2 рази на тиждень була у них в квартирі. Вважала, що вони знаходяться у зареєстрованому шлюбі, а [PERSON] їх спільна дочка. [PERSON] зверталася до [PERSON] , як до батька. Відносини між [PERSON] та [PERSON] були добрі, подружні. [PERSON] завжди працювала : у столовій, в магазині « Апельмон», виїжджала на заробітки до Ізраїлю на 1 рік. Також вона працювала разом із [PERSON] , в них був спільний бізнес, магазини, кіоски. Вони разом відпочивали, в тому числі і за кордоном, вели спільне господарство, мали спільні витрати. Їй відомо про купівлю подружжям автівок, квартири у 2021 році. Саме в цій квартирі [PERSON] розпочала робити ремонт. [PERSON] та [PERSON] мешкали однією родиною як подружжя до самої смерті [PERSON] , тобто до [INFO] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є двоюрідною сестрою [PERSON] познайомилася з [PERSON] у 1996 році і прожили разом 25 років. З 1996 року свідок знала і [PERSON] . Стосунки були дуже добрі, вони неодноразово сім`ями виїжджали на відпочинок до Єгипту, Туречинни . Частину коштів на покупку 2/5 частки 3-кімнатної квартири [ADDRESS] [PERSON] запозичила у неї під розписку та віддала їй борг у домовлений строк, після чого свідок їй повернула оригінал боргової розписки. Свідок часто була в гостях у [PERSON] та [PERSON] , які жили як сім`я, у них були дуже гарні стосунки. Свідок вважає, що у них був сімейний бізнес. У [PERSON] були продуктовий магазин, кіоски. [PERSON] та [PERSON] працювали у нього в магазині. Також їй відомо, що [PERSON] у різні часи працювала офіціанткою, поваром, на 1 рік виїжджала на заробітки до Ізраїля. Під час роботи в Ізраїлі вона заробила 10 000 доларів США. Це був її внесок у придбання квартири [ADDRESS] . Квартиру [PERSON] і [PERSON] обирали так, щоб вона знаходилася неподалік від квартири, де жила [PERSON] . [PERSON] мав на меті у майбутньому подарувати її онуці дочці [PERSON] . Ремонтом у цій квартирі займалися [PERSON] з донькою. Свідку відомо , що [PERSON] отримав спадщину, проте він особисто оплатив весілля [PERSON] та подарував молодятам 2 000 доларів США. [PERSON] та [PERSON] завжди були разом, ніколи не розлучалися, вели спільне господарство, купували майно для спільного користування, жили однією сім`єю до смерті [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] колишній зять позивачки пояснив, що йому відомо , що [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом, коли [PERSON] ( дочці позивачки) було 4 роки. У період з 2014 року по 2016 ( 2017) рік свідок з [PERSON] жили у квартирі разом із [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] фактично були подружжям, у них був спільний бюджет, вони сумісно ним розпоряджалися, купували майно для спільного користування, разом відпочивали. І так було до самої смерті [PERSON] . Під час сумісного життя [PERSON] та [PERSON] покупали квартири, автівки за сумісні кошти. [PERSON] завжди працювала, їздила на заробітки до Ізраїлю. У [PERSON] був магазин, кіоски. Коли магазин почав приносити невеликий прибуток, [PERSON] почав працювати таксистом. Свідку відомо, що автомобіль марки « Шкода» [PERSON] та [PERSON] купували в салоні за власні кошти. Квартиру [ADDRESS] також придбали за власні кошти. [PERSON] казав, що цю квартиру вони зі [PERSON] бажають в подальшому подарувати онуці. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , кумом якого з 1995 року був [PERSON] , пояснив, що між ним та [PERSON] були ще і дружні стосунки. З 1996 року [PERSON] почав проживати разом з [PERSON] . Свідок був їх близьким другом, вони часто зустрічалися. І так було до 2011 2013 р. У цей період часу [PERSON] та [PERSON] жили однією сім`єю, у них був спільний бюджет, всі покупки вони разом планували, у них були дуже гарні стосунки. І [PERSON] , і [PERSON] завжди працювали. [PERSON] виїжджала на заробітки до Ізраїлю. За сумісні кошти вони купували квартири, автівки. Свідку відомо, що у 2021 році вони за власні кошти купили квартиру по [ADDRESS] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] та [PERSON] познайомився у 2012 році. У цей період часу він орендував кіоск, який знаходився навпроти кіоску, в якому здійснювали торгівлю [PERSON] та її дочка [PERSON] ( в районі к-тру [PERSON] ). [PERSON] підвозив їм товар на продаж. Свідок сприймав їх як єдину родину ; вони йому пояснювали, що на себе працювати дешевше, ніж когось наймати в якості продавця. І так вони працювали приблизно до 2016 2017 р. Допитана в якості свідка [PERSON] в суді пояснила, що є кумою доньки [PERSON] [PERSON] . Родину [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вона знає 16-17 років. Свідок була близька до цієї родини, часто зустрічалися, разом відпочивали, проводили вихідні дні, свята. [PERSON] та [PERSON] жили разом однією сім`єю з 1997 року по день смерті [PERSON] грудень 2021 року. Їй не було відомо про те, що [PERSON] та [PERSON] жили не у зареєстрованому шлюбі. У них були гарні, теплі стосунки. Вони разом купували майно для спільного користування, а саме 2 автомобілі для роботи « [PERSON] », « Фольгсваген» і автомобіль « Шкода» у салоні для потреб родини ; вели сумісно бізнес ( у них було 2 магазини, кіоск 9 в районі к-тр [PERSON] ). У 2019 році [PERSON] їздила до Ізраїлю на заробітки, відпрацювала рік і заробила 10 000 доларів США. У серпні 2021 року [PERSON] та [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] , яку у подальшому вони мали бажання подарувати онуці дочці [PERSON] . Ремонтом у цій квартирі займалися [PERSON] та [PERSON] . Свідок була знайома з батьком [PERSON] , проте ніколи не бачила його за кермом автомобіля « Шкода». Їй відомо, що після смерті батька [PERSON] отримав 1/3 частину його квартири у спадщину. Грошову компенсацію, отриману від продажу квартири за належну йому частку, витратив на сімейні потреби , а саме : організацію весілля [PERSON] , яку вважав своєю донькою, грошовий подарунок у сумі 3 000 доларів США та оплату медового місяця у м. Бердянську.Свідок зазначила, що була присутня на похованні [PERSON] , при цьому [PERSON] була присутня як дружина померлого. Поминальний обід на дев`ятий день після смерті був організований [PERSON] у квартирі по [ADDRESS] , а поминальний обід на сороковий день організований [PERSON] у кафе. Допитана в якості свідка [PERSON] дочка від першого шлюбу [PERSON] в суді пояснила, що з 1997 року по грудень 2021 року її мати перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . Свідок сприймала [PERSON] як батька, а він її - донькою. Мати і [PERSON] постійно мешкали разом, мали в оренді кіоски і магазини, в яких вона та її мати працювали реалізаторами ; мали спільний бюджет, вели спільне господарство, разом відпочивали. За період сумісного проживання ними були придбані квартири, автомобілі, поділ яких розглядається в суді. Квартира [ADDRESS] була придбана за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] . Вони хотіли придбати по сусідству, щоб там мешкали свідок з родиною, а потім щоб ця квартира залишилася онуці. ЇЇ мати під час роботи в Ізраїлі заробила 10 000 доларів США, які вклала у покупку цієї квартири. Після придбання квартири вона разом з матір`ю займалася питаннями ремонту квартири. Під час сумісного проживання її матір`ю та [PERSON] були придбані за сумісні кошти автомобілі : « Ланос», « [PERSON] » та « [PERSON] ». Останній автомобіль було придбано у салоні. Відповідачки в суді, кожен в окремості, частково визнають позовні вимоги в частині встановлення факту постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] у період з 2000 року по 2017 рік. Не визнають факт проживання [PERSON] з [PERSON] у період з 1997 року по 2000 рік та з 2017 року по день смерті їх брата- [INFO] та заперечують, що спірне майно було придбано за спільні кошти позивачки та їх брата [PERSON] . Відповідачки стверджують, що все майно було придбано особисто [PERSON] , зокрема, на гроші, отримані у спадок після смерті їх батька [PERSON] . Також відповідачки стверджують, що спірний автомобіль марки Skoda, модель Octavia А 5 Ambiente, 2011 року випуску?бежевого кольору, номер шасі ( кузов, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , був придбаний їх батьком, використовувався останнім для власних потреб і їх брат [PERSON] не був власником цього автомобіля. З наведених підстав відповідачки вважають, що все спірне майно не є спільною сумісною власністю позивачки та їх брата. На підтвердження заперечень проти позову відповідачками надані суду такі докази : -копія заповіту від 27.02.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Лейко С.А., , реєстровий номер 188, згідно якому [PERSON] зробив таке розпорядження :всі належні йому вклади з відсотками, в тому числі депозитні заповів донькам [PERSON] , [PERSON] та сину [PERSON] , в рівних частках кожному ; … сину [PERSON] заповів належний йому гараж № [NUMBER] в гаражному кооперативі « Металург-2» в м. Запоріжжі; будь-яке інше майно, що належить йому на час складання цього заповіту і не перелічене в ньому, а також все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповів дітям - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в рівних частках кожному ( а.с.170-171,т.1); -копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.11.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Лейко С.А., , реєстровий номер 188, згідно якому [PERSON] , [PERSON] отримали право на спадщину після померлого [INFO] батька [PERSON] за заповітом по 1/3 частці вкладів, а саме по 3 333 доларів США кожний ( як пояснили в суді відповідачки) ( а.с.172-173,т.1); -копія договору купівлі-продажу квартири від 31.05.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., реєстровий номер 3832, згідно якому [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купив за 1 237 518,00 грн. квартиру [ADDRESS] ( як пояснили в суді відповідачки кожен з продавців від реалізації квартири отримав по 412 506,00 грн. ( а.с.164-167,т.1) ; -копія довіреності від 07.05.2012 року , посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С., реєстровий номер 2221, видана ФОП [PERSON] [PERSON] на представництво його інтересів як фізичної особи підприємця та для виконання всіх дій, передбачених чинним законодавством, які , як на думку представника будуть доцільними для правильного і ефективного ведення справ фізичної особи підприємця. Довіреність дійсна до 07.05.2015 року ( а.с.174,т.1); -заява [PERSON] , як покупця та володільця автомобіля, на ім`я генерального директора ПАТ « Єврокар», генерального директора ТОВ « Єврокар» від 2012 року, щодо рекламації на вузол зчеплення , встановлений на автомобіль марки Skoda, модель Octavia А 5 Ambiente, 2011 року випуску ( щодо поломки автомобіля, яка сталася 24.01.2012 року) ( а.с.176-179,т.1); -скріншоти переписки з мобільного телефону [PERSON] та його переписка у період з 15.03.2012 року по 28.01.2013 року з керівництвом ТОВ « Альфа-Плюс», ПАТ « Єврокар» з приводу поломки автомобіля марки Skoda, модель Octavia А 5 Ambiente, 2011 року випуску, яка сталася 24.01.2012 року) ( а.с.176-195,213,т.1) -копія довіреності від 26.10.2014 року видана ФОП [PERSON] [PERSON] на представництво його інтересів в суді ( а.с.175,т.1); -копії судових рішень по справі № 2/0808/1381/2012 за позовом [PERSON] до ТОВ фірма « Альфа-Плюс», третя особа ТОВ « Альфа-Сервіс» про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди ( а.с.111-112,т.4, 196-212, т.1) Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] та [PERSON] не був знайомий. З 2000 року знав [PERSON] , з яким разом працювали. Приблизно з 2012 року [PERSON] керував автомобілем « Шкода», держномер свідок не пам`ятає. Зі слів [PERSON] свідку відомо, що цей автомобіль він придбав у салоні після продажу свого старого авто. З 2012 року по 2018 рік [PERSON] постійно приїжджав на цьому авто на роботу. Свідку невідомо, на кого було зареєстровано транспортний засіб автомобіль « Шкода». Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] та [PERSON] не був знайомий. З [PERSON] був знайомий приблизно з 1976 року ; разом працювали ; стосунки були дружні. [PERSON] розповідав, що завжди допомагав сину, в тому числі матеріально ; мав намір купити сину [PERSON] квартиру у центрі міста. Приблизно у 2011 році [PERSON] продав свій автомобіль і купив у салоні новий автомобіль « Шкода», моделі « Октавіа». Про зазначену обставину свідку стало відомо зі слів [PERSON] . [PERSON] обіймав керівну посаду та мав високий рівень доходів, тому мав фінансову можливість і допомагати сину, і придбати новий автомобіль у автосалоні. Вказаним автомобілем [PERSON] постійно керував. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] та [PERSON] не був знайомий. З [PERSON] був знайомий приблизно з 1973 року ; разом працювали ; стосунки були дружні. [PERSON] обіймав керівну посаду та мав високий рівень доходів. Зі слів [PERSON] свідку відомо, що приблизно у 2007 р.- 2008 р. ним у автосалоні було придбано автомобіль марки « Шкода». Державний реєстраційний номер транспортного засобу, його модель, а також автосалон, у якому він був придбаний, свідку невідомі. [PERSON] у судовому порядку вирішував спір щодо пенсії, за результатами якого отримав грошові кошти, які надалі використав для придбання автомобіля. Зі слів [PERSON] свідку відомо, що він надавав матеріальну допомогу своєму синові [PERSON] , допомагав дітям купувати квартири. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з 1992 року знав [PERSON] ; разом працювали, з 2000 року він був його керівником. Проте, стосунки були дружні. Останнє авто, яким керував [PERSON] , була «Шкода» бежевого кольору. [PERSON] сказав, що купив її у автосалоні. [PERSON] обіймав керівну посаду та мав високий рівень доходів. Позиція суду щодо позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) зроблено такі висновки: «41. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). 42. Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. 43. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 44. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи. 70. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22) зазначено, що «за змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України». Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52). За обставин цієї справи: належним способом захисту порушеного права позивача є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно); вимоги про встановлення юридичних фактів, зокрема, щодо спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про визнання права власності, а лише підставою для її вирішення; при розгляді справ про визнання права власності на майно, яке набуто під час проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення; позовні вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном з померлим не є належним способом захисту права позивача. Тому в задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту прав. Позиція суду щодо позовних вимог про визнання права на частку у праві спільної власності на спірне майно. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (абзац 1 частини другої статті 3 СК України). Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки ( постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)). Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України) ( зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19)). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 138/2515/15-ц (провадження № 61-14125св18) вказано, що «для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. За приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що встановлені частиною другою статті 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року, справа № 6-97цс11. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19) вказано, що «проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20 (провадження № 61-13801св21) вказано, що «становлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16. В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц)». У статті 74 СК України регулюються тільки майнові права та обов`язки жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. При цьому на рівні статті 74 СК України передбачено загальне правило: майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності цих осіб, поширюються положення глави 8 СК України. У статті 74 СК України закріплено спеціальний прийом юридичної техніки для того, щоб уникнути повторення норм СК України. Це означає, що майно, набуте цими особами за час спільного проживання, належить жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, на праві спільної сумісної власності. Тобто і для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на жінку та (або) чоловіка, який її спростовує. Жінка та (або) чоловік, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року в справі № 215/1191/17 (провадження № 61-9767св22)). Сутність презумпції спільності права власності на майно жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, яке набуте ними за час спільного проживання, полягає в тому, що на певний об`єкт поширюється правовий режим спільного сумісного майна, що не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час спільного проживання. Проте за наявності спору така презумпція може бути спростована, тому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на заінтересовану особу, яка її оспорює. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтями 77, 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона ( пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)). Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно ( постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 138/2515/15-ц (провадження № 61-14125св18). Судом установлено, що спірне майно, а саме : 2/5 частини квартири [ADDRESS] ; квартира [ADDRESS] ; автомобіль марки Volkswagen, модель Transporter, 2009 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; легковий автомобіль марки Skoda, модель Octavia А 5 Ambiente, 2011 року випуску? бежевого кольору, номер шасі ( кузов, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; легковий автомобіль марки ЗАЗ- Daewoo, модель Lanos, 2012 року випуску,червоного кольору, номер шасі ( кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , було придбано у період з 18 січня 2003 року по вересень 2021 року. Отже, для вирішення майнового спору, який є предметом цього судового розгляду, на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно з 18 січня 2003 року по вересень 2021 року. Відповідачки в суді не заперечували факту, що у період з 2000 року по грудень 2017 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю . Як пояснила в суді представник позивачки , її довіритель разом з [PERSON] , з метою поліпшення житлових умов, 18.01.2003 року родиною [PERSON] і [PERSON] спільно з матір`ю позивачки [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] . Позивачка з [PERSON] придбали 2/5 частини вказаної квартири, а [PERSON] - 3/5 частини. Згідно пункту 4 договору купівлі- продажу квартири [ADDRESS] від 18 січня 2003 року, цей продаж сторони здійснили за 57 700,00 грн., які продавці повністю одержали від покупців до підписання цього договору ( а.с.22,т.1). [PERSON] , як покупцем 2/5 частин квартири, було сплачено продавцям 23 080,00 грн., а [PERSON] , як покупцем 3/5 частин квартири, було сплачено продавцям 34 620,00 грн. Твердження позивачки про те, що вона приймала фінансову участь у придбанні 2/5 частин вказаної квартири підтверджується дослідженим в суді оригіналом розписки від 16 січня 2003 року, про отримання [PERSON] у борг від [PERSON] на придбання частини квартири за адресою : [ADDRESS] грошових коштів у розмірі 15 000,00 грн., які зобов`язалася повернути не пізніше 01.01.2004 року ( а.с.28,т.1) ; Свідок [PERSON] в суді пояснила , що частину коштів на покупку 2/5 частки 3-кімнатної квартири [ADDRESS] [PERSON] запозичила у неї під розписку та віддала їй борг у домовлений строк, після чого свідок їй повернула оригінал боргової розписки. З висновку експертів Київського науково- дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово- технічної експертизи документів № 22952/23-34 від 05.01.2024 року вбачається, що у розписці від 16.01.2003 року, складеній від імені [PERSON] , відсутні ознаки штучного зістарювання документа ( а.с. 91-93,т.3). Справжність розписки про отримання [PERSON] у борг від [PERSON] на придбання частини квартири за адресою : [ADDRESS] грошових коштів у розмірі 15 000,00 грн., стороною відповідача не спростована. В суді встановлено та не заперечується сторонами, що станом на 18.01.2003 року [PERSON] займався підприємницькою діяльністю , [PERSON] працювала кухарем у цеху продовольства, громадського харчування та торгівлі ВАТ « Торговий альянс», що також підтверджується записами в її трудовій книжці ( а.с.112,т.1). Отже, [PERSON] і [PERSON] станом на вказану дату були працевлаштовані і мали стабільні доходи. Позивачкою в якості доказів надані товарні чеки від 22.04.2008 р., 09.06.2008 року на придбання дверей, у яких зазначено адресу об`єкта нерухомості : [ADDRESS] ( а.с.95,т.1), що свідчить про те, що [PERSON] разом із [PERSON] займалися облаштуванням цієї квартири. Відповідачки не заперечували того факту, що у 2003 році [PERSON] з [PERSON] проживали однією сім`єю. Встановлені в суді обставини , в їх сукупності, доведеність внесення позивачкою фінансової допомоги на придбання вищевказаних часток квартири , та визнання відповідачами факту проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю ( спільне проживання, спільний побут, взаємні права та обов`язки) станом на 18 січня 2003 року, свідчать про те, що придбані у вищевказану дату 2/5 частки 3-кімнатної квартири [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю позивачки та [PERSON] . Твердження відповідачок про те, що 2/5 частини вищевказаної квартири були придбані [PERSON] за кошти, запозичені у його батька - [PERSON] , судом до уваги не приймаються, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. В суді встановлено, що згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 05.10.2011 року [PERSON] є власником автомобіля марки Skoda, модель Octavia А 5 Ambiente, 2011 року випуску? бежевого кольору, номер шасі ( кузов, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; в особливих відмітках свідоцтва вказано , що [PERSON] має право користування цим транспортним засобом ( а.с.27, т.1). Отже, в суді встановлено, що вказаний спірний автомобіль було придбано 05 жовтня 2011 року. Відповідачками не заперечується, що станом на день придбання цього автомобілю позивачка та [PERSON] проживали разом однією сім`єю. Проте, ними стверджується, що вказаний транспортний засіб був придбаний в автосалоні батьком [PERSON] . Фінансування здійснювалося за рахунок коштів, отриманих від продажу його попереднього автомобіля марки Skoda, 2005 року випуску, а також внаслідок виконання рішення суду щодо перерахунку пенсії, як дитини війни. Наявні в матеріалах справи докази, надані відповідачками на підтвердження вищевикладених обставин, а саме : заява [PERSON] , як покупця та володільця автомобіля, на ім`я генерального директора ПАТ « Єврокар», генерального директора ТОВ « Єврокар» від 2012 року, щодо рекламації на вузол зчеплення , встановлений на автомобіль марки Skoda, модель Octavia А 5 Ambiente, 2011 року випуску ( щодо поломки автомобіля, яка сталася 24.01.2012 року) ( а.с.176-179,т.1); скріншоти переписки з мобільного телефону [PERSON] та його переписка у період з 15.03.2012 року по 28.01.2013 року з керівництвом ТОВ « Альфа-Плюс», ПАТ « Єврокар» з приводу поломки автомобіля марки Skoda, модель Octavia А 5 Ambiente, 2011 року випуску, яка сталася 24.01.2012 року) ( а.с.176-195,213,т.1); копія довіреності від 26.10.2014 року видана ФОП [PERSON] [PERSON] на представництво його інтересів в суді ( а.с.175,т.1); копії судових рішень по справі № 2/0808/1381/2012 за позовом [PERSON] до ТОВ фірма « Альфа-Плюс», третя особа ТОВ « Альфа-Сервіс» про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди ( а.с.111-112,т.4, 196-212, т.1) не є належними та достатніми доказами тверджень відповідачів, що вказаний автомобіль був придбаний їх батьком, а не [PERSON] та [PERSON] . В правовідносинах , підтверджених письмовими доказами, наданими відповідачками , [PERSON] виступав в якості представника власника автомобіля. Допитані в суді в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що [PERSON] керував автомобілем марки Skoda, який, як їм стало відомо зі слів [PERSON] , він придбав в автосалоні. Свідки [PERSON] , [PERSON] пояснили, що зі слів [PERSON] , автомобіль він придбав за кошти , які отримав після продажу свого старого авто. Свідок [PERSON] пояснив, що зі слів [PERSON] , автомобіль він придбав за кошти , які отримав за результатами виконання судового рішення на його користь про перерахунок пенсії як дитини війни. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] обіймав керівну посаду та мав високий рівень доходу, який дозволив йому придбати новий автомобіль в автосалоні. З показів вказаних свідків вбачається, що кожен із них по-різному зазначив джерела походження грошових коштів, за які нібито [PERSON] було придбано спірний автомобіль в автосалоні. Пояснення свідків щодо зазначених обставин не є узгодженими між собою. Крім того, жоден зі свідків безпосередньо не був очевидцем укладення [PERSON] правочину купівлі- продажу автомобіля марки Skoda, модель Octavia А 5 Ambiente, 2011 року випуску? бежевого кольору, державний номерний знак [NUMBER] . На підставі викладеного, суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки вони є суперечливими та не підтверджені належними і допустимими доказами. Водночас, окрім свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 05.10.2011 року на ім`я [PERSON] , як власника, факт придбання автомобіля марки Skoda, модель Octavia А 5 Ambiente, 2011 року випуску? бежевого кольору, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] , які на час придбання цього автомобіля проживали однією сім`єю , підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Крім того, спірний автомобіль дотепер знаходиться у його співвласника позивачки по справі [PERSON] , а не у родини [PERSON] . Отже, відповідачками не спростовано презумпції спільної сумісної власності майна, набутого під час спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю. Враховуючи викладене, а також відсутність доказів на підтвердження доводів відповідачок, суд доходить висновку, що спірний автомобіль марки марки Skoda, модель Octavia А 5 Ambiente, 2011 року випуску? бежевого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , є майном, набутим [PERSON] та [PERSON] під час спільного проживання однією сім`єю, та належить їм на праві спільної сумісної власності. В суді встановлено, що згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 17.06.2014 року [PERSON] є власником автомобіля марки Volkswagen, модель Transporter, 2009 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ( а.с.27, т.1). Отже, в суді встановлено, що вказаний спірний автомобіль було придбано 17 червня 2014 року . Відповідачками не заперечується, що станом на день придбання цього автомобілю позивачка та [PERSON] проживали разом однією сім`єю. Проте, ними стверджується, що вказаний транспортний засіб був придбаний виключно за особисті кошти [PERSON] від здійснення ним підприємницької діяльності. Фінансової участі позивачка у придбанні цього автомобіля не приймала. Однак, на підтвердження зазначених доводів відповідачками не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував особистий характер грошових коштів, за які було придбано вказаний автомобіль, а також відсутність участі позивачки у його придбанні. Отже, відповідачками не виконані вимоги, передбачені частиною першою статті 81 ЦПК України. Водночас відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Суд зазначає, що самі по собі твердження відповідачок про придбання спірного автомобіля за особисті кошти [PERSON] без надання відповідних доказів не можуть бути підставою для спростування презумпції спільної сумісної власності майна, набутого під час спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю. Враховуючи викладене, а також відсутність доказів на підтвердження доводів відповідачок, суд доходить висновку, що спірний автомобіль марки Volkswagen, модель Transporter, 2009 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] є майном, набутим [PERSON] та [PERSON] під час спільного проживання однією сім`єю, та належить їм на праві спільної сумісної власності. Наступне спірне майно, а саме : автомобіль марки ЗАЗ- Daewoo, модель Lanos, 2012 року випуску, червоного кольору, номер шасі ( кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] та квартира [ADDRESS] , були придбані у період часу, який відповідачками не визнається як період, протягом якого [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 17.01.2018 року [PERSON] є власником автомобіля марки ЗАЗ- Daewoo, модель Lanos, 2012 року випуску,червоного кольору, номер шасі ( кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ( а.с.27, т.1). За договором купівлі продажу від 11 серпня 2021 року , посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською- Фастовець О.О., зареєстрованим в реєстрі за № 1807, [PERSON] придбав у [PERSON] , [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45.72 кв.м., житловою площею 30.81 кв.м. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] (а.с.24на праві власності-26,т.1). Доказуванню підлягає факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю на дату придбання вказаного спірного майна. В суді встановлено, що з 2003 року по грудень 2021 року [PERSON] з [PERSON] проживали в квартирі [ADDRESS] . З 2007 року по 2015 рік [PERSON] та [PERSON] займалися приватним підприємництвом ; у період часу з 01.05.2007 року по 01.12.2015 року позивачка була оформлена за трудовим договором у приватному підприємстві « Дубовик», засновником якого був [PERSON] , що підтверджується відповідними записами під номерами 16,17 у трудовій книжці [PERSON] . У жовтні 2011 року, жовтні 2012 року, жовтні-листопаді 2013 року [PERSON] та [PERSON] разом відпочивали у Туреччині, Єгипті, що підтверджується відповідними відмітками у їх закордонних паспортах, договором на туристичне обслуговування , відповідними ваучерами. В період часу з 2003 року по 2021 рік [PERSON] в інших зареєстрованих шлюбах не перебував, що сторонами не заперечується. Позивачка з попереднім чоловіком [PERSON] перебувала у шлюбі з 26.10.1991 року по 29.06.2000 рік. Допитані в ході судового розгляду свідки : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали свідчення, які підтверджують , що станом на день придбання всього спірного майна і до дня смерті [PERSON] 11.12.2021 року [PERSON] з [PERSON] проживали разом однією сім`єю як чоловік та жінка , характер їх стосунків свідчив про усталені відносини, які склалися між ними і які були притаманні подружжю, в розумінні частини другої статті 3 СК України. Засвідчені взаємини між позивачкою та [PERSON] підтверджують факт ведення ними спільного господарства. Показання вказаних свідків є послідовними, узгоджуються між собою та з письмовими доказами, наявними у матеріалах справи. Надані позивачкою в якості доказів фотокартки , на яких позивачка та [PERSON] спільно зображені на відпочинку, святах та інших визначних подіях, у тому числі з дочкою [PERSON] [PERSON] , та її дочкою [PERSON] , датовані 2011 р., 17.06.2019 р., 28.07.2021 р., 10.08.2021 р., 18.08.2021 р., 19.08.2021 р ( а.с.61-94), у тому числі без зазначення дати їх виготовлення, суд оцінює як докази, що підтверджують характер взаємин між [PERSON] та [PERSON] , їх спільне проведення часу та сімейний характер відносин. Водночас відсутність дати виготовлення окремих фотознімків не дає можливості суду самостійно встановити конкретний період, у який вони були зроблені, у зв`язку з чим такі докази оцінюються судом виключно у сукупності з іншими доказами у справі. Надані позивачкою в якості доказів : інтернет- замовлення № 12428 від 06.09.2021 р. на придбання плитки для стін та інших будівельних матеріалів на загальну суму 10 100,00 грн., у якому зазначено адресу об`єкта нерухомості : [ADDRESS] ( а.с.101,т.1); видаткова накладна № 196639 від 15.09.2021 р. на ім`я [PERSON] на придбання нею будівельних матеріалів ( труби тощо) на загальну суму 2 414,00 грн. ( а.с.102, т.1) ; замовлення покупця № 50221 від 04.10.2021р., № 51734 від 11.10.2021р., № 54663 від 25.10.2021 р. на ім`я [PERSON] на придбання будівельних матеріалів на загальні суми 5 446,10 грн., 5 066,20 грн., 7 118, 10 грн , у яких зазначено адресу об`єкта нерухомості : [ADDRESS] ( а.с.103,104,105 т.1); товарні чеки : від 06.09.2021 р. б/н, № 8 від16.11.2021 р. ( а.с.106,т.1) ; акти приймання передачі виконаних робіт : № 1 від 11.10.2021 р. на загальну суму 26 000,00 грн. ; №2 від 08.11.2021 р на загальну суму 31 375,00 грн. ; № 3 від 18.12.2021 р. на загальну суму 17 850,00 грн. ( замовник : [PERSON] , адреса : [ADDRESS] )( а.с.107, 108, 109,т.1), підтверджують твердження позивачки про те, що після покупки 11.08.2021 року квартири [ADDRESS] , в тому числі вона з дочкою почали робити в цій квартирі капітальний ремонт. Таким чином, сукупність досліджених судом доказів підтверджує, що [PERSON] та [PERSON] в період, протягом якого було придбано спірне майно з січня 2003 року по вересень 2021 року, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільний побут, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, а їхні відносини носили сталий і тривалий характер. Наведені покази свідків, письмові докази спростовують твердження відповідачок, що з 2017 року по день смерті [PERSON] останній вже не мешкав з позивачкою однією сім`єю та не вів з нею спільного господарства. Так, в суді відповідачки пояснювали, що з 2017 року по грудень 2021 року [PERSON] та їх брат [PERSON] мешкали у квартирі [ADDRESS] , фактично як сусіди ; спільного бюджету та побуту у них не було, їх не пов`язували права та обов`язки, притаманні подружжю. Проте, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наведених ними тверджень суду не надано. Отже, в суді встановлено, що у період придбання спірного майна [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу. Щодо придбання 17 січня 2018 року [PERSON] та [PERSON] автомобіля марки ЗАЗ- Daewoo, модель Lanos, 2012 року випуску,червоного кольору, номер шасі ( кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ( а.с.27, т.1) слід зазначити таке. В суді встановлено, що станом на день придбання цього автомобіля 17 січня 2018 року позивачка з [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу. Відповідачки стверджують, що вказаний автомобіль був придбаний [PERSON] виключно за його особисті кошти. З 1995 року по грудень 2021 року він здійснював підприємницьку діяльність, що забезпечувало стабільний дохід та сформувало власні заощадження, достатні для фінансування купівлі майна. Терміновість укладення правочину зумовила тимчасове залучення частини коштів, а саме 2 500 доларів США , позичених у сина відповідачки [PERSON] [PERSON] , з обов`язком повернення після завершення строку депозиту до 15.02.2018 року. Однак, на підтвердження зазначених доводів відповідачками не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував особистий характер грошових коштів, за які було придбано вказаний автомобіль, а також відсутність участі позивачки у його придбанні. Отже, відповідачками не виконані вимоги, передбачені частиною першою статті 81 ЦПК України. Водночас відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Суд зазначає, що самі по собі твердження відповідачок про придбання спірного автомобіля за особисті кошти [PERSON] без надання відповідних доказів не можуть бути підставою для спростування презумпції спільної сумісної власності майна, набутого під час спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю. Враховуючи викладене, а також відсутність доказів на підтвердження доводів відповідачок, суд доходить висновку, що спірний автомобіль марки ЗАЗ- Daewoo, модель Lanos, 2012 року випуску,червоного кольору, номер шасі ( кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] є майном, набутим [PERSON] та [PERSON] під час спільного проживання однією сім`єю, та належить їм на праві спільної сумісної власності. Щодо придбання 11 серпня 2021 квартири [ADDRESS] , загальною площею 45.72 кв.м., житловою площею 30.81 кв.м., слід зазначити таке. Відповідачки стверджують, що джерелом коштів для придбання цієї квартири були особисті кошти [PERSON] , отримані внаслідок спадкування після смерті батька та від продажу частки попереднього об`єкта нерухомості. Згідно з пунктом 4.1. договору купівлі- продажу спірної квартири, за номером 1807 від 11.08.2021 року, посвідчений ПН Єдемською Фастовець О.О., покупець [PERSON] підтверджує, що на момент придбання квартири він не перебував у зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах, не проживав спільно з будь-якою особою, і кошти, витрачені на придбання квартири, є його особистою приватною власністю. Крім того, [PERSON] мав депозитні та карткові рахунки в доларах США та національній валюті в кількох банках України АТ «Ощадбанк»,АТ КБ « Приватбанк», АТ « А-Банк». Таким чином, як на думку відповідачок, квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] і будь-які претензії позивачки на її частку не мають правового підґрунтя. В суді встановлено, що станом на день придбання цієї квартири 11 серпня 2021 року позивачка з [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу в розумінні статті 74 СК України. Сутність презумпції спільності права власності на майно жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, яке набуте ними за час спільного проживання, полягає в тому, що на певний об`єкт поширюється правовий режим спільного сумісного майна, що не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час спільного проживання. Проте за наявності спору така презумпція може бути спростована, тому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на заінтересовану особу, яка її оспорює. Такими особами у спорі, який є предметом цього судового розгляду є відповідачки, тому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на них. У цій справі відповідачки надали докази на підтвердження того, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали право на спадщину після померлого [INFO] батька [PERSON] за заповітом по 1/3 частці вкладів, а саме по 3 333 доларів США кожний ( свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.11.2020 року) ; після продажу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 31.05.2021 року квартири [ADDRESS] за 1 237 518,00 грн., кожен з продавців від реалізації квартири, у тому числі [PERSON] , отримав по 412 506,00 грн. ( а.с.172-173, 164-167,т.1), однак не надали належних і допустимих доказів того, що : 1.) зазначені кошти зберігались у [PERSON] до моменту купівлі спірної квартири 11.08.2021 року та були доступні для розрахунку ( банківські виписки, рух коштів, документи про зняття готівки/переказ у період, наближений до дати купівлі, тощо) ; 2.) оплата за спірну квартиру здійснювалась саме за рахунок цих коштів ( платіжні доручення, квитанції, розписки продавця із зазначенням джерела/суми, банківські документи або переказ продавцю) ; 3.)квартира була оплачена виключно особистими коштами [PERSON] , без участі спільного бюджету/ спільних витрат [PERSON] та [PERSON] . За відсутності доказів конкретного механізму розрахунку ( безготівковий переказ/готівка, дата зняття, сума, контрагент) твердження про оплату квартири особистими коштами має характер припущення. Відповідно, надані відповідачками докази підтверджують лише факт певних майнових надходжень [PERSON] у 2020-2021 роках, але не встановлюють причинно наслідкового зв`язку між цими надходженнями та оплатою спірної квартири 11.08.2021 року, а тому не спростовують правового режиму спільної сумісної власності майна, набутого [PERSON] та [PERSON] у період проживання однією сім`єю без шлюбу. Надалі, з дослідженого в судовому засіданні договору купівлі продажу від 11 серпня 2021 року , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською- Фастовець О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1807, за яким [PERSON] придбав у [PERSON] , [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45.72 кв.м., житловою площею 30.81 кв.м. ( а.с.24,т.1), вбачається таке. У пункті 4.1 зазначеного договору покупець [PERSON] стверджує той факт, що в зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, однією сім`єю з будь-якою особою спільно не проживає, гроші витрачені ним на купівлю квартири є його особистою приватною власністю, осіб, які б могли поставити питання про визнання за ним права власності на них, в тому числі відповідно до статей 65,74 та 97 Сімейного кодексу України, немає. Продавцям цей факт доведено до відома. Суд вважає, що включення такого пункту в договір купівлі- продажу саме по собі не може створювати, змінювати або припиняти права та обов`язки позивачки та [PERSON] в контексті їх стосунків як чоловіка та жінки, оскільки правовий режим майна визначається нормами сімейного законодавства, а не одностороннім волевиявленням однієї зі сторін, зафіксованим у договорі з третьою особою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.11.2024 року у справі № 761/23526/20. Суд також виходить із того, що продавець квартири не є та не може бути учасником сімейних правовідносин між покупцем та іншою особою, яка проживала з ним однією сім`єю, а тому включення до договору купівлі- продажу положень щодо сімейного стану покупця або правового режиму коштів має значення виключно для цивільно правових відносин між продавцем і покупцем та не визначає права та обов`язки інших осіб. Таким чином , посилання відповідачок на пункт 4-1 договору купівлі- продажу квартири як на доказ особистого характеру спірного майна суд оцінює критично та вважає таким, що не спростовує презумпції спільної сумісної власності, встановленої статтею 74 СК України щодо майна, набутого піж час проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу. За відсутності письмового договору між [PERSON] та [PERSON] про інший правовий режим майна, а також за відсутності належних і допустимих доказів придбання спірної квартири виключно за особисті кошти [PERSON] , суд дійшов висновку, що зазначена квартира є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , а доводи відповідачок з цього приводу є необґрунтованими. Оцінивши докази у їх сукупності та виходячи з наведених правових висновків суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. У задоволенні позовних вимог щодо встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до дня смерті [PERSON] 11 грудня 2021 року та визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] : 2/5 частини квартири [ADDRESS] ; квартири [ADDRESS] ; автомобіля марки Volkswagen, модель Transporter, 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; легкового автомобіля марки Skoda, модель Octavia А 5 Ambiente, 2011 року випуску? державний номерний знак [NUMBER] ; легкового автомобіля марки ЗАЗ- Daewoo, модель Lanos, 2012 року випуску, слід відмовити , оскільки позивачем в цій частині обрано неналежний спосіб захисту порушеного права. Водночас позовна вимога про визнання за [PERSON] права власності на : 1/5 частини квартири [ADDRESS] ; частину квартири [ADDRESS] ; частину автомобіля марки Volkswagen, модель Transporter, 2009 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; частину легкового автомобіля марки Skoda, модель Octavia А 5 Ambiente, 2011 року випуску?бежевого кольору, номер шасі ( кузов, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; частину легкового автомобіля марки ЗАЗ- Daewoo, модель Lanos, 2012 року випуску,червоного кольору, номер шасі ( кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , які були придбані [PERSON] та [PERSON] у період їх проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, є обґрунтованою та підлягає задоволенню відповідно до статті 74 СК України. Щодо розподілу судових витрат слід зазначити таке. Подана позивачкою позовна заява складається з вимог, як майнового характеру, так і не майнового ( а.с.5-16). При подачі позову до суду позивачкою сплачено судовий збір : за вимоги майнового характеру у розмірі 8 547,60 грн., за вимогу немайнового характеру у розмірі 496,20 грн. ( а.с.1,2). Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовної вимоги немайнового характеру позивачці відмовлено, сплачений судовий збір за таку вимогу у розмірі 496,20 грн. покладається на позивачку. Разом із тим позовні вимоги майнового характеру задоволено частково шляхом визнання за позивачкою права власності на частки кожного з об`єктів спірного майна, що свідчить про фактичний захист її майнового права. За таких обставин судовий збір, сплачений за подання позову майнового характеру у розмірі 8 547,60 грн., підлягає стягненню з відповідачок у рівних частках на користь позивачки.

Outcome: partial