Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором № 9339023 від 11.01.2023 року, посилаючись на те, що відповідач, на підставі договору про споживчий кредит отримала у ТОВ «МІЛОАН» грошові кошти (кредит) в сумі 5000 гривень та зобов`язалася виконати кредитні зобов`язання відповідно до умов договору в строк встановлений кредитним договором. Кредитодавець умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в сумі визначеній умовами договору. П. 7.1. кредитного договору № 9339023 від 11.01.2023 року визначає, що Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1. договору. Строк дії договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості згідно п.1.4 договору. Однак, відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору. Відповідач та кредитодавець уклали договір у вигляді електронного документа у відповідності до ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. На підтвердження укладення кредитного договору надають копію Анкети-заяви на кредит №9339023 від 11.01.2023 року, копію договору про споживчий кредит №9339023 від 11.01.2023 рок, копію довідки про ідентифікацію. Згідно п. 2.1 кредитного договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . На підтвердження виконання товариством зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором надають платіжне доручення про успішне перерахування коштів за кредитним договором №9339023 від 11.01.2023 року. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 19975 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 5000 грн., заборгованість за процентами 14475 грн. заборгованість за комісією 500 грн. 27.04.2023 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №95-МЛ (договір додається). Згідно вказаного договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] за кредитним договором №9339023 від 11.01.2023 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Суду подав заяву, у якій позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, розгляд справи проводити за відсутності представника, щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причину неявки суд не повідомила. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого правонаступник фінансової установи позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника заборгованості. 11.01.2023 року відповідачка уклала з ТОВ «МІЛОАН» договір про надання споживчого кредиту № 9339023, за яким ТОВ «МІЛОАН» надав, а позичальник (відповідачка) отримала кредит в розмірі 5000 гривень (а.с.25-34). Відповідно до п. 1.3. договору кредит надається загальним строком на 105 днів з 11.01.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 26.01.2023 року (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 26.04.2023 (дата остаточного погашення заборгованості). Відповідно до п.1.4. договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 26.01.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 26.04.2023 (останній день строку кредитування). Відповідно до п. 1.5.1 договору комісія за надання кредиту 500 грн., яка нараховується за ставкою 10 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Відповідно до п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки [NUMBER] *36. В розділі 6 договору визначено порядок його укладення та спосіб ідентифікації позичальника. Кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті Позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор для підписання цього кредитного договору. На договір накладається електронний підпис уповноваженого працівника Кредитодавця. Після укладення цей кредитний договір надається (надсилається) Позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті Позичальника. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. В статті Закону України «Про електронну комерцію» зазначено,що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі, а електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Отже, між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі із дотриманням вимог чинного законодавства та відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 16600 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, відповідачка порушила строки сплати кредиту. 27.04.2023 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №95-МЛ (а.с.36-42). Згідно вказаного договору ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] за кредитним договором №9339023 від 11.01.2023 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №95-МЛ від 27.04.2023. Відповідачці надсилалась претензія №22679331 від 12.09.2025 року про погашення заборгованості та повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №9339023 від 11.01.2023. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Згідно розрахунку борг за кредитним договором №9339023 від 11.01.2023 року станом на дату відступлення права вимоги становить 19975 грн., з яких: 5000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 14475 грн. заборгованість за процентами, 5000 грн. заборгованість за комісією. Свого розрахунку заборгованості чи доказів того, що розрахунок позивача є невірним, відповідачка суду не надала. Будь-яких доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачкою суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини. На які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св 19). Також, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124 св 20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються договором про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025 щодо надання правової допомоги щодо захисту прав та інтересів, зокрема у справах про стягнення заборгованості за кредитним договором, актом №994 надання послуг правової допомоги з детальним описом наданих послуг, відповідно до якого сума наданих послуг становить 8000 грн. Приписами частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» установлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Тому з відповідачки слід стягнути 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 2422,40 грн. судового збору на користь позивача. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень частини шостої статті 259, частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог частини четвертої статті 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 527 ч.1, 530, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 ЦК України,

Outcome: approved