Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 07.08.2022 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №8816105, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 8700,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідачем [PERSON] умови Кредитного договору не виконано. 02.12.2022 між ТОВ «Мілоан» та позивачем було укладено Договір про відступлення прав вимоги №85-МЛ, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило права вимоги за договором ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Позивач набув права вимоги до відповідача на суму 34365,00 грн, з яких 8700,00 грн сума основного боргу, 24795,00 грн заборгованість за відсотками та 870,00 грн заборгованість за комісією. Позивач зазначив, що відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за вказаним кредитним договором. Просили суд стягнути з відповідача на їх користь суму заборгованості у розмірі 34365,00 грн за кредитним договором №8816105 від 07.08.2022, а також судові витрати: сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.. Ухвалою суду від 18 листопада 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Представник позивача, сповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просили проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність. Позовні вимоги визнала частково, просила зменшити суму відсотків по кредиту а також витрати на правничу допомогу , вважала їх завищеними (а.с. 30). В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 07.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 8816105. Договір укладено в електронному вигляді та підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором S86395. За умовами Кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 8700,00 грн (п.1.2. Договору), на строк 105 днів (п.1.3. Договору), термін (дата) повернення кредиту 20.11.2022 (п.1.4 Договору). Пунктом 1.5 Договору передбачено, що загальні витрати Позичальника за пільговий період складають 2175,00 грн. в грошовому виразі та 22,711.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна річна процентна ставка пільговий період), загальні витрати позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 25665,00 грн в грошовому виразі та 1025,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 10875,00 гривень. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (за весь строк кредитування) складає 34365,00 гривень. Відповідно до п.1.5.1 Комісія за надання кредиту: 870,00 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Згідно п.1.5.2 Договору проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1305,00 грн, які нараховуються за ставкою 1.00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Згідно п.1.5.3 Договору проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 23490,00 грн, які нараховуються за ставкою 3.00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду. Перерахування коштів підтверджується копією платіжного доручення № 79998675 від 07.08.2022, долученого позивачем до позовної заяви, про перерахування коштів ТОВ «Мілоан» відповідачу [PERSON] в сумі 8700 грн на картковий рахунок [NUMBER] . 02.12.2022 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №85-МЛ, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 8816105 від 07.08.2022. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №85-МЛ від 02.12.2022 ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 34365,00грн, з яких: 8700,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 24795,00 грн сума заборгованості за відсотками, 870,00 грн сума заборгованості по комісії. Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором №8816105 від 07.08.2022, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», станом 22.10.2025 (включно) складає 34365,00 грн, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту 8700,00 грн; прострочена заборгованість по комісії 870,00 грн; прострочена заборгованість по відсотках 24795,00 грн. Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Законом України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII (далі Закону) встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону України ««Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). Жодних обмежень щодо заміни кредитодавця у зобов`язанні, що випливає з кредитного договору, закон не містить, таких обмежень не встановлено і укладеним між ТОВ «Мілоан» та відповідачем договором про споживчий кредит № 8816105 від 07.08.2022. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст.ст. 1077, 1079 цього Кодексу за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор), яким може бути лише банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частина 1 ст. 1078 ЦК України визначає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога) а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Сторони відповідно до ст. 6 ЦК України є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Наведені умови строку і порядку користування кредитними коштами, визначення розміру плати за користування кредитом є чіткими, не допускають множинного тлумачення та/або розуміння і не суперечать вимогам закону, який регулює спірні правовідносини. З наведених підстав, слід виходити з того, що завлений позивачем розмір процентів відповідає умовам договору і проценти обраховані у межах строку кредитування. Щодо стягнення комісії за користування кредитним кошами у розмірі 870,00 грн., суд вважає, що наявні підстави для її стягнення, оскільки такий розмір відповідає умовам кредитного договору, а саме п.1.5.1. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Отже, фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку позичальником не повернуті, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про стягнення заборгованості у розмірі 8700,00 грн за тілом кредиту, 24795,00 грн за відсотками, 870,00 грн за комісією. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання зобов`язань відповідачем за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 18092,00 грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч.1-3 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до правових висновків висловлених Верховним Судом у справі №922/1964/21 від 16.11.2022 учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. При цьому, суд приходить до висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду викладеної у постанові від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, правовим позиціям Верховного Суду викладеним у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, від 2 жовтня 2019 року у справі № 815/1479/18, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20,від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19). До матеріалів справи було долучено договір про надання правової допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладений між позивачем та АО «Апологет»; детальний опис послуг, наданих АО «Апологет» по підготовці позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] від 22.10.2025; акт №Д/5567 від 22.10.2025 про надання послуг (правової (правничої) допомоги). Зі змісту Договору про надання правової допомоги № 0107 від 01.07.2025, вбачається що вартість наданих послуг за 1 справу складає: 8000 грн без ПДВ (п.2.3. Договору). В силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, якає малозначною, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у таких справах є майже типовими та фактично шаблонними, а обсяг наданих доказів є невеликим, участі в судовому засіданні представник позивача не брав, а тому суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу, до 3000 гривень. Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката суд вважає співмірним із складністю даної справи та виконаних робіт, витраченим на виконання таких часом, обсягом наданих послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторін.

Outcome: approved