Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

1. Підстава позову (позиція позивача). [PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Трускавецька міська рада Львівської області та державний нотаріус Самбірської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Свій позов мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , який за життя склав заповіт, згідно з яким усе своє майно, у тому числі, житловий будинок з усіма надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, заповів позивачу. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, у тому числі, на частку квартири [ADDRESS] . Спадщину він прийняв шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини за останнім місцем проживання спадкодавця, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, оскільки зазначена квартира перебуває у спільній сумісній власності, і частка спадкодавця не визначена, тому з метою оформлення своїх спадкових справ він змушений звертатися до суду. Просить визнати за ним право власності на 1/5 частку у квартирі за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . 2. Позиція відповідачів та третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Представник позивача [PERSON] адвокат Ломакін В.В. звернувся до суду з заявою, у якій просив проводити розгляд справи його відсутності та відсутності його довірителя, оскільки позивач проходить військову службу у Державній спеціальній службі транспорту. Позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду з заявою, у якій просила проводити розгляд справи у її відсутності, а також вказала, що повністю визнає заявлені позивачем вимоги. Відповідачка [PERSON] скерувала до суду заяву, згідно з якою повністю визнала позовні вимоги позивача, просила позов задовольнити та проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] надіслав до суду заяву, згідно з якою повністю визнав позовні вимоги позивача, просив позов задовольнити та проводити розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Трускавецької міської ради просив проводити розгляд справи у відсутності представника третьої особи, при розгляді справи поклався на думку суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в.о. завідувача Самбірської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мариняк Н. просила проводити розгляд справи у відсутності представника третьої особи. 3. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 05.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 10.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Згідно з ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Верховного суду від 07.02.2019 по справі № 742/722/17 зазначено, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. 4. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Дрогобицького міськвиконкому 26.01.1999 /арк. справи 11/. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 15.03.2024 Хирівською міською радою Самбірського району Львівської області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] /арк. справи 9/. За життя померлим було складено заповіт, відповідно до якого [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не було і з чого в воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом буде мати право, в тому числі, житловий будинок, з усіма надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку [PERSON] /арк. справи 10/. Згаданий заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі за номером 72415089, що підтверджується витягом № 76905050 від 09.05.2024, складеного Самбірською державною нотаріальною конторою /арк. справи 12/. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.01.1998, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Трускавецького міськвиконкому, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] /арк. справи 15/. Слід зазначити, що після укладення шлюбу 24.09.2011 [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що доводиться свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції /арк. справи 17/. Згідно з листом завідувача Самбірської державної нотаріальної контори Львівської області Поливки В. № 1035/02-14 від 23.05.2025 видати свідоцтво про право на спадщину [PERSON] неможливо, оскільки у правовстановлюючому документі на квартиру [ADDRESS] , частина якої належала [PERSON] , який помер [INFO] , та іншим співвласникам на праві спільної сумісної власності частки яких в даному документі не визначені /арк. справи 8/. 5. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно достатті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Нормами ч. 1, ч. 2 ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності, при цьому майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як слідує із статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до положень частини 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України. Пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачає, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.02.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20) вказано, що «для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом ст. 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четвертастатті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положеньстатті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20.06.2018 у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20.06.2018 у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20.03.2019 у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22.04.2020 у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22.04.2020 у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27.05.2020 у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16.09.2020 у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.[…]Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду». 6. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову. Частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Таким чином, оскільки квартира належить на праві спільної сумісної власності п`ятьом співвласникам, відсутні докази, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою, а тому частка спадкодавця у вказаному майні є рівною часткам інших співвласників та становить 1/5 частку цього майна. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на визнання позову відповідачами та враховуючи, що частки у праві спільної сумісної власності на квариру не визначалися, а іншим чином, окрім звернення до суду, захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на невизначену частку померлого співвласника не можливо, з метою забезпечення належної реалізації права власності позивача у спільному сумісному майні, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити: визнати за ним право власності на 1/5 частку у квартирі за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі наведеного та

Outcome: approved