Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

04.12.2025 до Тиврівського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він, [PERSON] , українець, громадянин України, учасник бойових дій (захищав м. Бахмут), має понад десять воєнних контузій. 21.03.2024 він з відповідачкою зареєстрував шлюб у Тиврівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 25. Спільних дітей, спільного та спірного майна у них з відповідачкою немає. Через відсутність любові, поваги, взаєморозуміння, взаємопідтримки, взаємної довіри він з відповідачкою один рік разом не проживає, подружніх стосунків не підтримує і надалі підтримувати не бажає; взаємних прав вони не здійснюють, взаємних обов`язків не виконують, спільного побуту не ведуть. Оскільки між ним та відповідачкою відсутні любов, повага, взаєморозуміння, взаємопідтримка, взаємна довіра, спільний побут, взаємні права і обов`язки, подружніх стосунків вони один рік не підтримують і наміру їх підтримувати в подальшому він не має, то це свідчить про остаточний розпад їхньої сім`ї, а тому їх шлюб необхідно розірвати як такий, що суперечить його інтересам. Просить розірвати шлюб між ним, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований 21.0».2024 р. Тиврівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) актовий запис №25. Справу розглянути без його участі, строку на примирення не надавати, на заочний розгляд справи погоджується, судових витрат з відповідачки не стягувати. Ухвалою суду від 19.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи суд вирішив проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений своєчасно, в установленому законом порядку, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.20). Згідно позовної заяви просить справу розглянути без його участі, строку на примирення не надавати, на заочний розгляд справи погоджується, стягнення судових витрат з відповідачки просить не застосовувати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причин неприбуття суду не повідомила, про розгляд справи була належно повідомлена, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за адресою, яка вказана позивачем в позовній заяві (а.с.19). Будь-яких заяв та клопотань від неї, відзиву на позов, на час розгляду справи не надійшло. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Із досліджених судом доказів вбачається, що 21.03.2024 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. З позовної заяви вбачається, що фактично шлюб розпався, вони з відповідачем не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Вони втратили взаємні почуття один до одного, взаємоповагу та довіру. За таких обставин примирення між ними уже неможливе, тому збереження даного шлюбу немає сенсу і не відповідає інтересам позивача. Дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку. Стаття 51 Конституції України, частина 1 статті 24 СК України визначають, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частинами 3, 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, позивач вважає, що примирення та збереження їх сім`ї є неможливим. Вказані обставини стверджуються матеріалами позову. Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечень до суду не подав, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки, на переконання суду, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які свідчать про те, що надання строку для примирення сторонам допоможе збереженню сім`ї, оскільки їх шлюб носить формальний характер. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує викладену в позовній заяві позицію позивача про залишення за нею суми сплаченого судового збору, а тому судовий збір залишає за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved