Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 30.07.2024-100001767 від 30.07.2024 у розмірі 18139 грн. 03 коп. Тасудовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що30.07.2024 між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» укладено кредитний договір (оферту) № 30.07.2024-100001767, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 7000 грн., строком на 98 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1,35% за 1 день користування кредитними коштами та комісії у розмірі 15 % від суми кредиту.Також у разі неналежного виконання зобов`язання сплачується неустойка за кожен день невиконання зобов`язання. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав [PERSON] кредит у розмірі 7000 грн. 00 коп. на передбачених договоромумовах. Відповідач не надала своєчасно ТОВ «Споживчий центр» грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим, станом на 03.09.2025має заборгованість у сумі 18139грн. 03 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 7000 грн. 00 коп.,заборгованості за відсотками 7938 грн. 00 коп., комісії 261 грн. 03 коп.та неустойки 2940 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами. Про час і місце розгляду справи відповідач [PERSON] повідомлена належним чином, за встановленим місцем реєстрації останньої, про що свідчить реєстр відправки поштової кореспонденції. У встановлений судом строк, відзив на позовну заяву не надходив. Заява із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження також до суду не надходила. Оскільки відповідач не подала відзив на позовну заяву, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ознайомившись із матеріалами справи суд приходить до наступного. Електронний договір, відповідно до ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію», це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому, у тому числі, Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Судом установлено, що 30.07.2024 [PERSON] склала заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), ознайомилася та прийняла умови кредитного договору(кредитної лінії) (оферта) № 30.07.2024-100001767 від 30.07.2024,шляхом підписання одноразовим ідентифікатором: Е313, таотрималавід ТОВ «Споживчий центр» кредит у розмірі 7000 грн.,строком на 98днів, з кінцевою датою повернення 04.11.2024. Факт отримання [PERSON] кредитних коштів у розмірі 7000 грн. 00 коп. підтверджується довідкою ТОВ «УПР» від 30.07.2025 № 55-3007про проведення виплати в системіРаy.ua. За умовами договору позичальник зобов`язалася сплачувати відсотки за користування кредитними коштами протягом усього строку користування кредитом за ставкою 1,35% за 1 день користування кредитними коштами. Згідно п. 7.6 договору, у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником будь-яких грошових зобов`язань за договором, кредитодавець залишає за собою право нарахування неустойки, розмір якої встановлюється у заявці. Позивачем надано довідку розрахунок про стан заборгованості [PERSON] за кредитним договором№ 30.07.2024-100001767 від 30.07.2024, з якої вбачається, що останнямає заборгованість перед позивачем у сумі 18139 грн. 03 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 7000 грн. 00 коп., заборгованості за відсотками 7938 грн. 00 коп., комісії 261 грн. 03 коп. та неустойки 2940 грн. За умовами п. 15 договору, позичальник сплачує неустойку у розмірі 70 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання. Однак відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Із 24.02.2024 та на день винесення рішення судом, на території України діє воєнний стан, уведений Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 № 64/2022 та затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на період якого розповсюджується п. 18 Положень. За таких обставин, суд вважає, що вимога про стягнення з [PERSON] суми неустойки в розмірі 2940 грн. 00 коп. задоволенню не підлягає. Викладене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 28.11.2024 у справі № 756/8788/22 (провадження № 61-7585св24), від 27.11.2024 у справі № 759/4324/23 (провадження № 61-11727св24). А оскільки відповідачем не надано заперечень щодо нарахування іншої частини боргу, тому стягненню з останньої підлягають: заборгованість за тілом кредиту в сумі 7000 грн. 00 коп., заборгованості за відсотками в сумі 7938 грн. 00 коп. та комісія в сумі 261 грн. 03 коп., а всього 15199 грн. 03 коп. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2029 грн. 77 коп.

Outcome: partial