Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що вони з відповідачем на даний час спільно проживають в одному будинку, у його матері, але фактично вони перестали існувати як сім`я. Близько року тому у них почалися погані стосунки, між ними постійно виникають сварки та скандали по вині відповідача, який часто їх вчиняє без причини. Він не поважає її як дружину та жінку, матір його дітей. Відповідач не приділяв уваги дітям та своїй сім`ї. Між ними повністю відсутнє взаєморозуміння, вони майже не спілкуються, у них немає спільних інтересів. Спільного домашнього господарства вони не ведуть, у них відсутній спільний бюджет. На її прохання змінити свою поведінку, відповідач не відреагував, тому на даний час примирення між ними не можливе. Вони не мають інтересу один до одного. Крім того, наскільки їй відомо, відповідач бажає створити нову сім`ю. Від спільного проживання з відповідачем мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , спору щодо місця проживання яких не виникає. Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 26.09.2025 було задоволено клопотання відповідача та надано сторонам по справі строк на примирення терміном на 4 місяці. В судове засідання сторони не з`явилися, але надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позовні вимоги підтримує, зазначивши, що за строк, наданий їм на примирення, вони не примирилися. Відповідач позовні вимоги визнає, зазначивши також, що вони не примирилися. Врахувавши позиції сторін, наведені в їх письмових заявах, та дослідивши в судовому засіданні письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб 24.10.2015 (актовий запис №128). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя , дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України законодавець закріпив, що шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. При цьому, законодавець не визначив будь-які виключення з положень вказаних правових норм. В судовому засіданні встановлено, що відносини між сторонами не склалися. Вони припинили спільне проживання та на даний час проживають окремо. За строк, наданий їм на примирення, вони не примирилися. Тобто, фактично шлюб не існує, збереження сім`ї стало неможливим. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. в дохід держави, який відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved