Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після смерті батька відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, площею 0,2500 га, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 5124184000:02:001:0252, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); земельну ділянку, площею 0,0227 га, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 5124184000:02:001:0272, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства; земельну ділянку, площею 2,78 га, що розташована у [ADDRESS] , кадастрові номери 5124184000:01:004:0056, 5124184000:01:003:0175, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Під час життя, [PERSON] склав заповідальне розпорядження, за якими заповів належне йому майно своїм синам, позивачу та [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, при зверненні позивача до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, у видачі свідоцтва йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що й стало підставою для звернення до суду. Позивач до судового засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про визнання позову, в якій також просила розглянути справу за її відсутності. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено судом, [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 01 листопада 2023 року Ренійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 388), який є батьком позивача та був чоловіком відповідача. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Отже, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, площею 0,2500 га, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 5124184000:02:001:0252, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); земельну ділянку, площею 0,0227 га, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 5124184000:02:001:0272, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства; земельну ділянку, площею 2,78 га, що розташована у [ADDRESS] , кадастрові номери 5124184000:01:004:0056, 5124184000:01:003:0175, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Частиною 1 ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). За життя, [PERSON] на випадок своєї смерті склав особисте розпорядження (ст. 1233 ЦК України): заповіт від 21 вересня 2015 року, який посвідчений секретарем Плавнінської сільської ради Ренійського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 104. Згідно заповіту, спадкодавець [PERSON] заповів зазначене вище та належне йому нерухоме майно своїм синам, позивачу та [PERSON] . З витребуваної у Ренійській державній нотаріальній конторі Одеської області спадкової справи, яка відкрита після померлого [INFO] [PERSON] , встановлено, що позивач 16 квітня 2024 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON] . Відповідач [PERSON] також 16 квітня 2024 року звернулась до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її чоловіка [PERSON] , а [PERSON] (син спадкодавця), в свою чергу звернувся із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька [PERSON] (заява від 16 квітня 2024 року посвідчена старостою Плавнівського старостинського округу Ізмаїльського району Одеської області та зареєстрована в реєстрі за № 33). Отже, [PERSON] прийняв спадщину у відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, у строки визначені ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину не встиг, помер [INFO] . За життя, [PERSON] на випадок своєї особистого розпорядження не залишив, згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 82771639 від 03 жовтня 2025 року, після померлого [INFO] [PERSON] свідоцтва про право на спадщину не видавались, спадкова справа не заводилась, тому спадкоємство здійснюється за законом. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить вищезазначене спадкове майно успадковане після смерті його батька [PERSON] та земельна ділянка площею 1,8745 га, кадастровий номер 5124184000:01:002:7051, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства. Частиною 1 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки, що визначено ч. 1 ст. 1261 ЦК України. Відповідач входить до першої черги спадкоємців за законом, однак, ніяких дій з прийняття спадщини не вчинила, не заперечує проти прийняття спадщини позивачем, про що свідчить подана нею заява про визнання позовних вимог. Позивач входить до кола другої черги спадкоємців за законом (ст. 1262 ЦК України), на час відкриття спадщини був зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 88 від 10 липня 2025 року, тому вважається таким, що прийняв спадщину у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Однак, при зверненні позивача до державної нотаріальної контори, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, про що видано відповідну постанову. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, що визначено ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, що визначено ч. 1 ст. 1273 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На підтвердження своїх позовних вимог, позивач надав суду копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на ім`я померлих [PERSON] та [PERSON] , а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не позбавляє спадкоємця можливості оформити своє право на спадщину, що визначено ч. 3 ст. 1296 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом, що визначено ст. 328 ЦК України. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені. Згідно ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у своїй заяві позивач просив залишити судові витрати за ним, питання про стягнення судових витрат з відповідача судом не розглядалось. На підставі викладеного та

Outcome: approved