Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

ТОВ «Цикл фінанс» звернулось до Радивилівського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.06.2019 р. між [PERSON] та АТ "Банк Кредит Дніпро" укладений кредитний договір N 22031000129452. Відповідно до умов договору, Банк надав відповідачу кредит у розмірі 18000 грн. строком до 03.06.2021 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом. Банк зобов`язання по кредитному договору виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти в сумі 18000 грн. Однак, відповідач порушив умови договору в частині своєчасної погашення заборгованості по тілу кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 23359,81 грн., з яких: 18000 грн. тіло кредиту, 0,17 грн. заборгованості по процентам, 12690 грн. комісії, 362,58 грн. інфляційні та 58,96 грн. 3% річних. Ухвалою від 17.09.2025 р. позовну заяву прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 11.11.2025 р. судове засідання відкладено. Позивач в судове засідання не з`явився. Разом з тим, в прохальній частині позовної заяви просив провести розгляд справи без участі його представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про виклик до суду на офіційному сайті Судова влада. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявки у судове засідання відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору у даній справі, суд враховує наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 03.06.2019 р. між АТ "Банк Кредит Дніпро" та [PERSON] укладено кредитний договір № 22031000129452. Умовами договору передбачено, що відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим договором розмірах і строках, виконати свої зобов`язання за цим договором в повному обсязі (п. 1.1). За цим Договором Банк надає клієнту грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту 18000 грн., строк кредитування 24 місяці, кінцева дата повернення кредиту 03.06.2021 р.. Цільове призначення на споживчі потреби. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту 4,7% від суми кредиту; процентна ставка - фіксована, нараховується на строкову заборгованість за кредитом в розмірі 0,001% річних. Графіком платежів сторони узгодили оплату заборгованості рівними частинами щомісяця строком до 03.06.2021 р. (п. 4). 03.06.2019 р. на виконання умов договору, АТ "Банк Кредит Дніпро" перерахувало на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 18000 грн., що підтверджується інформацією Банку від 04.12.2025 р. та випискою по рахунку відповідача (а.с. 53-54). Однак, відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем. 15.12.2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено Договір факторингу №15/12/21, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло права нового кредитора до відповідача за спірним Кредитним договором. Відповідно до умов Договору, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с. 11-14). Відповідно до п.6.2.2 Договору факторингу права вимоги переходять до фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписання Акта приймання-передачі права вимоги (Додаток 3), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Перехід права вимоги відбувається шляхом підписання Акта приймання-передачі права вимоги відповідно до Додатку №3 до даного Договору в день підписання Договору та набрання ним чинності. 15.12.2021 р. АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» підписали акт приймання-передачі прав вимоги за Договором факторингу від 15.12.2021 р. (а.с. 26). Відповідно до витягу з реєстру боржників, АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило ТОВ «Цикл Фінанс» право грошової вимоги до [PERSON] по договору №22031000129452 в загальній сумі 22938,27 грн., з яких: 10248,1 грн. заборгованість по тілу кредита, 0,17 грн. відсотки, 12690 грн. комісії (а.с. 16). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до долучених до справи договорів факторингу, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, визначили межі, зміст прав, які перейшли до нового кредитора, порядок передачі документів новому кредитору, що підтверджують права вимоги до боржника. Вказаний договір факторингу підтверджує належний перехід прав вимоги до [PERSON] від АТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «Цикл Фінанс». Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавец) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором Банк виконав належним чином, надававши відповідачу кредиті кошти в сумі 18000 грн.. Будь-яких заперечень щодо факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, відповідачем суду не надав. Крім того, відповідач здійснював часткове погашення заборгованості. В порушення норм чинного законодавства та умов договору, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, кредитні кошти у визначений договором строк не повернув, а відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 10248,1 грн. тіла кредиту є обгрунтованою та підлягають задоволенню. Позивач пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Сторони узгодили, що процентна ставка - фіксована, нараховується на строкову заборгованість за кредитом в розмірі 0,001% річних. Здійснивши розрахунок відсотків, враховуючи межі позовних вимог, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 0,17 грн. відсотків. Щодо позовних вимог в частині стягнення 12690 грн. комісія, суд враховує наступне. Відповідно до умов кредитного договору, щомісячна комісія за обслуговування кредиту складає 4,7% від суми кредиту Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на дату укладення договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Частиною 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинною на час укладення договору) передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Суд зауважує, що немає підстав вважати умову конкретного кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом нікчемною, ані з огляду на приписи статті 21 Закону № 1023-XII у редакції, чинній на час укладення кредитного договору, ані з огляду на приписи статті 228 ЦК України. Ця умова є недійсною як оспорювана. Саме такий правовий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17. 21 вересня 2022 року. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним. (Постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 р. справа № 622/1148/13). Оскільки, умови договору щодо комісії, в порядку ст. 215 ЦК України недійсними не визнавались, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення 12690 грн. комісії. Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України 362,58 грн. інфляційних втрат та 58,96 грн. 3% річних, нарахованих за період з 15.12.2021 р. по 23.02.2022 р., суд враховує наступне. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Здійснивши розрахунок, суд погоджується з позовними вимогами в частині стягнення з відповідача на користь позивача 362,58 грн. інфляційних та 58,96 грн. 3% річних. В силу вимог ст. 267 ЦК України суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність, однак, відповідач з заявою про застосування строків позовної давності до суду першої інстанції не звертався. Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати за розгляд позовної заяви слід покласти на відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). У даній категорії справ заявник повинен довести сам факт надання послуг, а не їх оплату. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Установлено, що в позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.. На підтвердження наданих послуг, представником позивача долучено: договір про надання правничої допомоги від 02.0.2025 р. та додаткову угоду, детальний опис робіт, акт підтвердження факту надання правничої допомоги від 25.08.2025 р., ордер на надання правничої допомоги. Як вбачається із матеріалів справи, 02.01.2025 р. між ТОВ "Цикл Фінанс" та адвокатом Кеню Д.В. укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 32-34). Умовами договору передбачено, що клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором. Деталі предмету договору встановлюються додатковими угодами. Загальна вартість послуг складається з вартості наданих юридичних послуг, згідно тарифної сітки, вказаної п. 48 Договору, а також гонорар, який зазначений у п. 4.9 Договору (п. 4.1). Згідно акту наданих послуг від 25.08.2025 року адвокатом Кеню Д.В. надані юридичні послуги: правовий аналіз обставин спірних правовідносин, складання позовної заяви, в т.ч. попередніх розрахунків судових витрат, формування додатків до позовної заяви. Вартість послуги 3000 грн. З огляду на зазначене, врахувавши характер та обсяг виконаної адвокатським об`єднанням роботи, принципу співмірності і розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та виходячи з конкретних обставин справи, її складності, суд дійшов висновку про обгрунтованість стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн. витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved