Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

07.05.2025 адвокат Халабурдін С. В. в інтересах позивача [PERSON] через систему "Електронний суд" надіслав позовну заяву до [PERSON] вимогою стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти у розмірі 62 000 гривень. Також, у заяві просив надати позивачці строк на доведення розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї позовної заяви упродовж п`яти днів з дня ухвалення рішення. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] придбала на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.05.2012 № 759 у [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 6321782505:00:000:0165, площею 0,1100 га. Згідно п. 2.1 Договору, продаж земельної ділянки вчинений за 62 000 гривень, які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього договору. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану земельну ділянку і майнових претензій один до одного не мають. Вказана земельна ділянка належала відповідачу на праві власності на підставі Державного акта серії ЯК № 160510 на право власності на земельну ділянку, виданого 13.04.2012 на підставі рішення XІII сесії VI скликання Задонецької сільської ради від 20.09.2011. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 09.11.2022 по справі № 621/799/21, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 19.12.2023, частково задоволено позовну заяву керівника Чугуївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Національного природного парку "Гомільшанські ліси" до Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON] , [PERSON] , третя особа Департамент екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування наказів, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, повернення земельної ділянки, позовні вимоги. Визнано незаконним та скасовано рішення XXXVII сесії V скликання Задонецької сільської ради від 18.10.2010 про дозвіл на розроблення проекту землеустрою [PERSON] щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд площею 0,11 га на території Задонецької сільської ради в [ADDRESS] . Визнано незаконним та скасовано рішення XIII сесії VІ скликання Задонецької сільської ради від 20.09.2011 про затвердження проекту землеустрою та безкоштовної передачі у приватну власність громадянину [PERSON] у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1100 га на території Задонецької сільської ради в [ADDRESS] . Визнано недійсним державний акт серії ЯК N 160510 від 13.04.2012 на право власності на земельну ділянку, відповідно до якого [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,11 га для індивідуального дачного будівництва кадастровий номер 6321782505:00:000:0165. Витребувано у [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 6321782505:00:000:0165 площею 0,11 га у відання держави в особі НПП "Гомільшанські ліси". Судове рішення набрало законної сили 19.12.2023. Задоволення позовних вимог мотивовано тим, що набуття відповідачем [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку відбулося усупереч вимогам чинного законодавства України. Земельна ділянка знаходиться у межах земель території Національного природного парку "Гомільшанські ліси", які є землями природно-заповідного фонду та не підлягають передачі з державної власності у приватну, індивідуальне будівництво на землях природно-заповідного фонду суперечитиме статусу і завданням Національного природного парку "Гомільшанські ліси", оскільки може перешкоджати збереженню Національного природного парку в природному стані як унікального комплексу, а також забезпеченню умов організованого відпочинку населення. Крім того, судом зроблено висновок, що в силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки, [PERSON] , проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що спірна ділянка належить до земель природно-заповідного фонду та є частиною Національного природного парку «Гомільшанські ліси». Отже, у позивача вилучено за рішенням суду земельну ділянку, придбану у відповідача, на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу земельної ділянки. При цьому, враховуючи висновки суду у справі № 621/799/21, відповідач мав знати, що земельна ділянка належить до земель природно-заповідного фонду та є частиною Національного природного парку "Гомільшанські ліси", але незважаючи на це відповідач відчужив відповідну земельну ділянку позивачу та отримав від позивача кошти за неї. Велика Палата Верховного Суду у пункті 122 постанови від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 звернула увагу на те, що навіть у випадку повернення земельної ділянки від кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжної набувачки, в якої придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Таку ж вимогу може заявити і проміжна набувачка до первинного набувача. Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510цс15 (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 93), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 63), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 125.6.3)). Враховуючи, що у позивача вилучено земельну ділянку, придбану у відповідача, з підстав, які існували до продажу земельної ділянки, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу дійсну вартість земельної ділянки з кадастровим номером 6321782505:00:000:0165 площею 0,1100 га. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19.05.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 30.06.2025. 30.06.2025 відповідач [PERSON] подав заяву: про відвід судді Зміївського районного суду Харківської області Філіп`євої В. В.; клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Зміївську міську раду Чугуївського району Харківської області; заяву, в якій просив провести судове засідання 30.06.2025 за його відсутності, під час судового засідання задовольнити його заяву про відвід та клопотання про залучення третьої особи у справі. 30.06.2025 представник позивача Халабурдін С. В. надіслав клопотання, в якому просив розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав. 30.06.2025 ухвалою суду задоволено заяву відповідача [PERSON] про відвід судді Філіп`євої В. В. На підставі розпорядження керівника апарату Зміївського районного суду Харківської області від 30.06.2025 (№ 02-06/95) призначено повторний автоматизований розподіл судової справи та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2025, для розгляду визначено суддю Вельможну І. В. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 09.07.2025 (головуючий суддя - Вельможна І. В.) прийнято цивільну справу до провадження та призначено судовий розгляд. 05.08.2025 ухвалою суду залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Зміївську міську раду Чугуївського району Харківської області, та відкладено судовий розгляд на 27.08.2025. 08.08.2025, 08.09.2025 представник третьої особи Заможська К. В. подала заяви, в яких просила проводити розгляд справи за відсутності представника Зміївської міської ради за наявними в матеріалах справи матеріалами. 21.08.2025 представник позивача Десятерик В. В. надіслала заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 27.08.2025 судовий розгляд відкладено на 06.10.2025. 25.09.2025 представник відповідача Браславська О. А. подала заяву про відкладення судового розгляду у зв`язку з перебуванням у відпустці. 15.10.2025, у зв`язку із тривалим лікуванням судді Зміївського районного суду Харківської області Вельможної І. В., здійснено повторний розподіл та автоматизованою системою документообігу для розгляду справи визначено суддю Зміївського районного суду Харківської області Овдієнка В. В. та призначено судовий розгляд на 03.12.2025. 03.12.2025 через відсутність доступу до системи ВКЗ суд не мав можливість розпочати судове засідання об 11:00 годині за участі представника відповідача. 03.12.2025 за клопотанням представника відповідача Браславської О. А. судовий розгляд відкладено на 22.01.2026. 21.01.2026 представник відповідача Браславська О. А. надіслала письмові пояснення, в яких зазначила, що джерелом спірних правовідносин у справі стали: рішення ХХХVII сесії V скликання Задонецької сільської ради від 18.10.2010 про дозвіл на розроблення проекту землеустрою [PERSON] щодо відведення земельної ділянки у власність; рішення ХІІІ сесії VI скликання Задонецької сільської ради від 20.09.2011 про затвердження проекту землеустрою та безкоштовної передачі у приватну власність [PERSON] у власність земельної ділянки. Зазначені рішення породили для [PERSON] право, яке було анульоване згодом судом. Рішення суду в цій справі за позовом [PERSON] , у разі задоволення позову, фактично покладає на [PERSON] відповідальність за шкоду, яка виникла внаслідок незаконних дій органу місцевого самоврядування. Жодних неправомірних дій під час отримання у приватну власність земельної ділянки [PERSON] не вчиняв. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.12.2025 у справі № 990/14/25 зазначила, що у справі "Лелас проти Хорватії" Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що держава, чиї органи влади не дотримувалися власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. 04 грудня 2025 року Європейський Суд з прав людини виніс рішення у справі Космацька проти України. Під час розгляду цієї справи Уряд України покликався на те, що заявниця могла б подати до суду на продавців зазначеного майна відповідно до положень Цивільного кодексу щодо недійсності правочинів (див. статті 217 та 661 Цивільного кодексу), щоб повернути кошти, які вона за нього сплатила. Європейський суд на це зазначив в рішенні про наступне: "У справі Gladysheva v. Russia, no. 7097/10, §§ 80-81, 06 грудня 2011, Суд постановив, що вимога порушувати окремі позови про компенсацію проти колишніх власників була надто формальною та надмірним тягарем для заявниці. У цій справі заявницю було позбавлено права власності на квартиру, яка шахрайським шляхом перейшла з володіння держави, та яку заявниця придбала у іншої особи. Їй не було надано жодної компенсації, і вона не мала жодних перспектив отримати заміну житла від держави. Суд вважав, що вимога до заявниці подати до суду на продавця відповідної нерухомості за відшкодування збитків буде рівносильна пропозиції заявниці перекласти свій надмірний індивідуальний тягар на іншого добросовісного фізичного покупця. У такій ситуації Суду було важко зрозуміти, як це покращить баланс між суспільними інтересами та необхідністю захисту прав осіб. Європейський Суд зазначав, що ситуація у цій справі подібна до ситуації у справі Гладишевої цитованої вище, оскільки, земельні ділянки, про які йде мова, спочатку вийшли з володіння держави неправомірно, що негативно вплинуло не лише на заявника як останнього добросовісного власника, але й, можливо, на осіб, на чиє ім`я земля була спочатку приватизована. За таких обставин держава мала, перш за все, забезпечити дотримання чинної процедури приватизації землі, а пізніше, коли було виявлено можливі правопорушення, забезпечити притягнення винних до відповідальності, зокрема щодо можливої цивільної відповідальності за збитки, понесені державою. Європейський Суд зазначив, що якщо не було вжито жодних ефективних кроків у цьому напрямку, як це, очевидно, сталося в цій справі, внаслідок чого останній добросовісний власник, найімовірніше, не зможе визначити осіб, які в кінцевому підсумку відповідають за збитки, щоб отримати від них компенсацію, виникають сумніви щодо пропорційності втручання держави у майнові права добросовісного власника. Європейський Суд також зазначає, що український законодавець шляхом внесення змін до Цивільного кодексу 2025 року, спрямованих на захист прав добросовісних власників, по суті визнав, що у разі повернення майна у таких власників саме держава повинна нести наслідки, зокрема фінансові. Це чітко підтверджується вимогою забезпечити на момент подання віндикаційного позову наявність коштів, які будуть присуджені як компенсація відповідній особі, якщо цей позов буде задоволено. Крім того, ці зміни, не розрізняють способи придбання майна останнім (або єдиним) власником безпосередньо від держави (шляхом приватизації) або через іншу операцію, таку як продаж. Важливо те, що відповідне майно спочатку належало державі (або місцевим органам влади) і що останній власник є добросовісним набувачем. Це правда, що нове законодавство не може виправити ситуацію заявника, оскільки воно застосовується лише до майбутніх справ (зі зворотною дією лише для справ, що розглядаються судами першої інстанції), але Суд вважає, що такий підхід є показником погляду законодавця на спосіб вирішення складних ситуацій, які стоять на кону в цій справі. Європейський Суд з прав людини постановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції та вирішив, що Держава відповідач (Україна) повинна забезпечити, належними засобами та протягом розумного терміну, повне повернення заявнику права власності на рекультивовану землю або надання заявнику грошової компенсації чи аналогічного майна. Виходячи з наведеного, просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 22.01.2026 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача Халабурдін С. В. у клопотанні від 30.06.2025 просив розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Браславська О. А. у письмових поясненнях просила проводити розгляд справи за її відсутності та за відсутності відповідача. Представник третьої особи Заможська К. В. подала заяву, в якій просила просила проводити розгляд справи за відсутності представника Зміївської міської ради за наявними в матеріалах справи матеріалами. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного : Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними копії Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЯК № 160510, виданого 13.04.2012 Управлінням Держкомзему у Зміївському районі Харківської області, підтверджується, що [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка, яка розташована по [ADDRESS] , площею 0.1100 га, з кадастровим номером 6321782505:00:000:0165 (а. с. 8). Даними копії договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 04 травня 2012 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В., підтверджується, що [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку, яка розташована по [ADDRESS] , площею 0.1100 га, з кадастровим номером 6321782505:00:000:0165. (а. с. 9). Відповідно до пункту 2.1 Розділу 2 договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 04 травня 2012 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В., продаж земельної ділянки вчинений за 62 000 гривень, які [PERSON] сплатила [PERSON] до підписання договору. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану земельну ділянку і майнових претензій один до одного не мають. Право власності позивача [PERSON] на вказану земельну ділянку, також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 11285000 від 04.05.2012 (а. с. 10, 11). Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 09 листопада 2022 року по справі № 621/799/21, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 19 грудня 2023 року, позовні вимоги керівника Чугуївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Національного природного парку «Гомільшанські ліси» до Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON] , [PERSON] , третя особа Департамент екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування наказів, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, повернення земельної ділянки задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення XXXVII сесії V скликання Задонецької сільської ради від 18.10.2010 про дозвіл на розроблення проекту землеустрою [PERSON] щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд площею 0,11 га на території Задонецької сільської ради в [ADDRESS] . Визнано незаконним та скасовано рішення XIII сесії V скликання Задонецької сільської ради від 20.09.2011 про затвердження проекту землеустрою та безкоштовної передачі у приватну власність громадянину [PERSON] у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,11 га на території Задонецької сільської ради в [ADDRESS] . Визнано недійсним державний акт серії ЯК №160510 від 13.04.2012 на право власності на земельну ділянку, відповідно до якого [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,11 га для індивідуального дачного будівництва кадастровий номер 6321782505:00:000:0165. Витребувано у громадянки [PERSON] (РНОК [NUMBER] ) земельну ділянку з кадастровим номером 6321782505:00:000:0165 площею 0,11 га у відання держави в особі НПП "Гомільшанські ліси". В іншій частині позовних вимог у задоволенні - відмовлено. Стягнуто з Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, (вул. Адміністративна, 9, м.Зміїв, Чугуївський район, Харківська область, 63404 код ЄДРПОУ 04058674), [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] ), [PERSON] ( [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , код РНОКПП [NUMBER] ) судовий збір на користь Харківської обласної прокуратури (код 02910108, р/р UA 178201720343160001000007171, банк отримувача Держказначейська служба України, код класифікації видатків бюджету (КЕКВ):2800, призначення платежу: повернення судового збору) по 3 783 грн (три тисячі сімсот вісімдесят три) 33 коп з кожного (а. с. 13-18). Згідно частини 1, пункту 4 частини статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. У постанові від 15 вересня 2020 року по справі № 469/1044/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що навіть у випадку повернення земельної ділянки від кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжної набувачки, в якої придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Таку ж вимогу може заявити і проміжна набувачка до первинного набувача. Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510цс15 (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 93), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 63), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 125.6.3)). Відповідно до статті 661 Цивільного кодексу України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Правочин щодо звільнення продавця від відповідальності або щодо її обмеження у разі витребування товару у покупця третьою особою є нікчемним. Представником позивача надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з укладанням договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 04 травня 2012 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В., та ухвалення судом рішення, за яким у позивача витребувано земельну ділянку на користь держави, оскільки відповідач не права на відповідну земельну ділянку, отже вимога про відшкодування грошових коштів, сплачених за придбання земельної ділянки, є правомірною. Покликання представника відповідача до практики ЄСПЛ є нерелевантним, оскільки наведені приклади стосуються гарантування державою для добросовісного набувача, у якого було вилучене майно, на відшкодування збитків у тих ситуаціях, коли така особа пред`явила вимогу про відшкодування збитків саме до держави, або в тих випадках, коли у такої особи немає можливості вимагати відшкодування збитків від продавця. У цій справі, позивач обрала спосіб захисту, що відповідає вимогам статті 661 ЦК України, а застосування такого способу захисту не суперечить висновкам ЄСПЛ, до яких покликалася представник відповідача. За таких обставин, позовна заява [PERSON] про стягнення з [PERSON] коштів, сплачених за придбання земельної ділянки, підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору (а. с. 7).

Outcome: approved