Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

заявник звернулася в суд із заявою про встановлення факту належності [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ), правовстановлюючого документу, а саме: актового запису про одруження № 761 від 26.06.1965 р., складеного Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції на ім`я [PERSON] . Заяву обґрунтовує тим, що її бабусі [PERSON] на праві приватної власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Після смерті бабусі відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі і на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Заявник вказує, що вона є єдиним спадкоємцем належного померлій майна за заповітом. Зазначає, що її бабуся [PERSON] за життя 08.02.2016 року на випадок своєї смерті склала заповіт, згідно якого все належне її майно заповіла заявниці. Водночас, з метою реалізації свого права на спадкування, вона звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Герич І.Б. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, що належало [PERSON] , яка померла [INFO] . Проте, 17.04.2025 року отримала відмову у зв`язку із невідповідністю прізвища спадкодавця - « [PERSON] » вказаним у свідоцтві про смерть та заповіті з прізвищем, вказаним в актовому записі про одруження № 761 від 26.06.1965 року, складеного Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції на прізвище - « [PERSON] ». Наявність у документах таких розбіжностей не дає їй можливості прийняти спадщину та реалізувати належне право власності. У зв`язку з наведеним, просить заяву задовольнити. Заява поступила до суду 11.12.2025 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 12.12.2025 року, прийнято заяву та відкрито провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду. Заявник [PERSON] та її представник - адвокат Нецкар Ю.І. в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. При цьому, представник заявника 20.01.2026 року подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності заявника, вимоги заяви підтримує, просить про задоволення такої. Заінтересована особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Герич І.Б. в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. При цьому, 24.12.2025 року на адресу суду скерувала заяву про розгляд справи у її відсутності, заяву підтримує. Представник заінтересованої особи Франківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, письмових пояснень не подав. З врахуванням зазначених обставин та відповідно до вимог ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності учасників процесу, які не з`явилися в судове засідання. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 20.01.2026 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності сторін по справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів. Крім того, як зазначив ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України» (заява №18986/06; п.57) суд зазначає, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (Teuschler v. Germany, №47636/99; Sukhorubchenko v. Russia, №69315/01, § 48; Gurzhyy v. Ukraine, №326/03). Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка м.Львова, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с.16). Заявниця є онукою [PERSON] . Вказані обставини сторонами не оспорюються. Згідно копії свідоцтва про одруження від 26.06.1965 року, виданого Львівським міським бюро ЗАГС та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану № 00049569198 від 19.02.2025 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, актовий запис про одруження № 761 від 26.06.1965 року, складений Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Після реєстрації шлюбу бабуся заявника взяла прізвище « [PERSON] » (а.с.12, 15). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] , виданого Львівською міською адміністрацією 10.11.1993 року, внесеного до реєстрової книги за № 6489, вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво видано згідно з розпорядженням від 29.10.1993 року № 1269 (а.с.13). З копії заповіту, складеного у місті Львові Львівської області 08.02.2016 року вбачається, що спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, про те, що все її майно, де б воно не було із чого б не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом буде мати право заповідає своїй онуці [PERSON] (а.с.9). Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого 15.01.2019 року, вбачається, що бабуся заявника [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено запис за № 63 (а.с.7). Згідно Витягу із Спадкового реєстру № 42881894 від 08.02.2016 року, Другою Львівською державною нотаріальною конторою 08.02.2016 року заведена спадкова справа № 58547689 після смерті [PERSON] (а.с.8). Як вбачається з відповіді № 80/02-14 від 17.04.2025 року, приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Герич І.Б. заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з підстав невідповідності прізвища спадкодавця « [PERSON] » вказаним у свідоцтві про смерть та заповіті із прізвищем, вказаним в актовому записі про одруження № 761 від 26.06.1965 року, складеного Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції на прізвище - « [PERSON] » (а.с.10-11). Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.315 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, судом встановлено, що у свідоцтві про смерть Серія [NUMBER] , виданого 15.01.2019 року, заповіті від 08.02.2016 року та актовому записі про одруження № 761 від 26.06.1965 року, складеного Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, містяться розбіжності у зазначенні прізвища бабусі заявника (спадкодавця), які утворились внаслідок застосування правил транслітерації та позбавляють заявника можливості реалізувати належне їй право власності. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що факт належності правовстановлюючих документів знайшов своє підтвердження в матеріалах справи, будь якого спору між заявником та заінтересованими особами не має, крім того, встановлення факту є реалізацією гарантованого законом права на приватну власність, перешкодою чому є невідповідність прізвища бабусі заявника (спадкодавця) в актовому записі про одруження та документах, що посвідчують таке право, а тому, суд вважає, що даний факт підлягає встановленню. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved