Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.09.2021 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» укладено договір № 2778967. За умовами договору №2778967 від 04.09.2021 ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кредит у розмірі 5000 грн, проценти за користування кредитом становили 1875 грн, нараховувалися за ставкою 2,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, процентна ставка становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти були надані відповідачу шляхом переказу на картковий рахунок, а договір було укладено в електронній формі. 26.01.2022 було укладено договір №26-01/2022-83, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальника, в тому числі, за договором №2778967. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2778967. Таким чином, ТОВ «Коллект центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №2778967. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаним договором, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 22628,38 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4584 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 17094,38 грн, заборгованість за комісіями - 950 грн. Просить стягнути заборгованість за кредитним договором, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн. Від представниці відповідача [PERSON] адвоката Партики О.В. надійшов відзив, у кому вона просить відмовити у задоволенні позову з огляду на те, щосвої зобов`язання за даним кредитним договором відповідач намагався виконувати належним чином, але через захворювання не зміг оплачувати кредит, про що вчасно повідомив позикодавця. Як вбачається з позову, 26.01.2022 було укладено договір № 26-01/2022-83 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2778967. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2778967. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» вважає себе наділеним правом вимоги до відповідача за договором № 2778967. Новий кредитор нарахував [PERSON] заборгованість у розмірі 22628,38 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 4584,00грн, заборгованість по відсотках 17094,38 грн. Проте вважає, що позивач не має права заявляти до [PERSON] вимогу про стягнення такої заборгованості, так як насамперед перед ТОВ «Коллект Центр» в нього не має невиконаних зобов`язань. Розмір заборгованості був розрахований попереднім фактором ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 26.01.2022 по 10.01.2023, що підтверджується долученим до позову розрахунком заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал». Однак згідно умов Кредитного договору №2778967 від 04.09.2021, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Мілоан», кредит у розмірі 5000,00 грн надавався строком на 15 днів з дня отримання кредиту, до 19.09.2021 року. Проценти за користування кредитом складали 1875,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку Кредиту за кожен день користуванням Кредитом. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Оскільки строк виконання Кредитного договору №2778967 від 04.09.2021 закінчувався 19.09.2021 року, нарахування ТОВ «Вердикт Капітал» процентів поза межами даного строку є незаконним, як і подальше їх стягнення позивачем. Як вбачається з вищевикладеного розрахунку, заборгованість по основній сумі кредиту становить 4584,00 грн, тому заборгованість за процентами не може бути більшою за вказаний розмір у Кредитному договорі - 1875,00гр н. Беручи до уваги наведене, вважаємо, що заборгованість Відповідача перед ТОВ «Мілоан» на день можливого продажу права вимоги становила не більше 6459,00 грн, та не могла збільшуватися новими можливими кредиторами. З приводу стягнення витрат за надання правової допомоги зазначила, що розмір, заявлений позивачем, є не співмірний з заявленими вимогами та підлягає зменшенню у випадку задоволення позову. Від сторони позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що відповідачем було зазначено, що невірно зазначена сума заборгованості по тілу кредиту, проте вказані посилання є необґрунтованими та незрозумілими. Відповідно до умов договору, сума кредиту 5 000 грн. Відповідна сума зазначені і в розрахунку заборгованості. Всі проведені сплати відображені в розрахунку заборгованості, проте у зв`язку із порушенням строків сплати процентів за договорами, заборгованість в повному обсязі не була погашена відповідачем, тому вказані посилання представника відповідача є безпідставними. 3 дати відступлення прав вимоги фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані клієнтом) за договорами фінансових послуг за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів фінансових послуг. Вказана заборгованість підтверджується доданими до позовної заяви розрахунками заборгованості, та є чинною та такою, що не спростована відповідачем. Виходячи з чого, вбачається, що стягувачем було правомірно та у відповідності до домовленостей між сторонами, що викладені в даному Договорі, нараховано відсотки в межах дії даного договору з урахуванням погоджених умов щодо строку договору та строку нарахування процентів. Всі інші доводи представника відповідача є нічим іншим як непогодженням з позовними вимогами, без належного правового обґрунтування, з урахуванням визначеності правомірності правочину. Крім цього ТОВ «Коллект Центр» заборгованість не нараховував, а звернувся до суду з позовом до боржника про стягнення заборгованості виключно з сумою, яка була передана в рамках підписаного договору відступлення прав вимоги. 2. Заяви та клопотання сторін. Представниця позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримала у повному обсязі, просила позов зовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач та його представниця у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. 3. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 22.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04.09.2021 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» укладено договір № 2778967. Згідно з п. 1.1. договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5000.00 грн. Згідно з п. 1.5.1 комісія за надання кредиту: 950 грн, яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 1875 грн, які нараховуються за ставкою 2,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. коговору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Відповідно до п. 6.1. договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний зокрема через сайт Кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби /арк. справи 35-39/. Відповідачем було надано згоду на кредитні умови, запропоновані кредитодавцем, шляхом використання одноразового ідентифікатора J39808 при укладенні договору /арк. справи 84/. Кредитодавець виконав свої зобов`язання перед [PERSON] , нарахувавши на його картковий рахунок суму кредиту у розмірі 5000 грн, що доводиться квитанцією Liqpay /арк. справи 85/. 26.01.2022 було укладено договір №26-01/2022-83, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі, за договором №2778967 /арк. справи 52-56/. Згідно з відомостями про щоденні нарахування та погашення, складеними ТОВ «Мілоан» загальна сума збаргованості [PERSON] перед позичальником станом на період переходу права вимоги становила 15981,58, що складася з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4584 грн, заборгованості за процентами у розмірі 10447,58 грн. 10.01.2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2778967. Таким чином, ТОВ «Коллект центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №2778967 /арк. справи 24-29/. Відповідно до реєстру боржників до вищевказаного договору позивач ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] /арк. справи 19-23/. Згідно з реєстром боржників до договору № 10-01/2023, складеним 10.01.2023, розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №2778967 становить 22628,38 грн /арк. справи 23/. 5. Оцінка суду. Перш за все, суд наголошує, що розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Суд звертає увагу, що обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, якими Суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати Суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі №904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження №12-57гс21). Оцінюючи фактичні обставини цієї справи, з урахуванням вищевикладених підходів, суд зазначає, що за правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Суд враховує, що відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Також у статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Повертаючись до фактичних обставин цієї справи, з урахуванням викладеного вище, суд вважає доведеним факт укладення між ТОВ «Мілоан» та відповідачем кредитного договору від 04.09.2021 № 2778967 та його належне виконання зі сторони кредитора та наявність підстав для стягнення суми основної заборгованості договором у розмірі 5000,00 грн. Також здійснивши перевірку розрахунку нарахованих процентів, суд зазначає про таке. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16.06.2021 у справі №554/4741/19 (провадження №61-7013св20), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі №520/1185/16-ц (провадження №61-28728сво18), постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Велика Палата Верховного Суду також вже неодноразово (див. напр., постанову від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.02.2020 у справі №912/1120/16) звертала увагу на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Подібний за змістом висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі №910/10374/17. У зазначеному контексті Суд нагадує, що під час розгляду юридичних спорів він здійснює тлумачення правочинів contra proferentem (лат.verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Це означає, що особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які не були індивідуально узгоджені (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір під переважним впливом однієї зі сторін (under the diminant sinfluence of the party). Так, згідно з умовами пунктів 1.3, 1.5.2 Кредитного договору між сторонами узгоджено строк кредитування 14 днів та розмір. Також за змістом пункту 2.3.1.2 Кредитного договору позичальник (Відповідач) може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, але таке продовження загалом не може перевищувати 60 (шістдесят) днів. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2)правонаступництва; 3)виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4)виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі статею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 №352 Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року № 231, передбачено, що до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Діюче законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, і на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17, від 18.10.2018 у справі №910/11965/16. Встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора, необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №752/8842/14-ц. Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги, за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору. При цьому, суд враховує, що згідно із загальними принципами цивільного права, ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Повертаючись до фактичних обставин цієї справи суд констатує, що на його переконання, згідно з укладеними договором факторингу від 26.01.2022 №26-01/2022-83 та договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 №10-01/2023 до позивача перейшло право вимоги сплати заборгованості у розмірі 15981,58 грн, яка складається із непогашеної основної заборгованості 4584 грн і 10447,58 за нарахованими процентами, які підлягають стягненню з Відповідача. 6. Розподіл судових витрат. Суд наголошує, що згідно положеннями статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат здійснюється пропорційно задоволених позовних вимог. При цьому Суд враховує, що згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір судовий збір» справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Також за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесення витрат, пов`язаних з правничою допомогою позивачем долучено до матеріалів копію договору від 01.07.2024 №01-07/2024 про надання правничої допомоги, укладеного між ТО «Коллект Центр» і адвокатським об`єднанням «Лігал Аасістанс» /арк. справи 68-72/, заявку на надання юридичної допомоги /арк. справи 78/ та витяг з акта про надання юридичної допомоги на суму 13000,00 грн / арк. справи 79/. Оцінюючи надані документи Суд наголошує, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу він має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання щодо оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі також ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268). Також у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічні посилання мають постанови ВП ВС від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, від 05.06.2024 у справі №910/14524/22, від 26.06.2024 у справі №686/5757/23, додаткові постанови ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, від 15.06.2022 у справі №910/12876/19). При цьому для Суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови ВП ВС від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, постанови КГС ВС від 24.04.2024 у справі №922/3850/23, 11.04.2024 у справі №910/11136/23, постанови КЦС ВС від 22.11.2023 року у справі №220/571/21, від 20.06.2024 у справі № 760/11612/23). Підсумовуючи наведене, враховуючи незначну складність цієї справи, наявність доволі сталої судової практики щодо розгляду аналогічних питань, суд вважає, що заява про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, підлягає частковому задоволенню на суму 6500 грн, а сплачений судовий збір має бути компенсовано відповідачем пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1528,53 грн. Виходячи із викладеного,

Outcome: approved