Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Житло Сервіс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача: загальну суму заборгованості по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком в розмірі 28917,45 грн., яка складається з: боргу в розмірі 25285,84 грн., інфляційних збитків в розмірі 2708,35 грн. та 3% річних в розмірі 923,26 грн.; витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. та судовий збір. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Згідно Рішення Бучанської міської ради Київської області від 24 вересня 2015 року за № 2462-78-VI вулиця Малиновського у м. Буча перейменована на [PERSON] . Вказує, що відповідно до Акту приймання-передачі багатоквартирних житлових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] в управління ТОВ «Укр Житло Сервіс» комісія у складі: голова комісії: Дяченко В.В. - директор ТОВ «Укр Житло Сервіс»; члени комісії: Лебедовський В.В. - головний інженер ТОВ Укр Житло Сервіс», Тарасюк В.М. - майстер дільниці ТОВ «Укр Житло Сервіс», Речкунов А.А. - слюсар-електрик ТОВ «Укр Житло Сервіс»; уповноважені особи співвласників: Карабанкіна К.О., Кормуш П.Г., Лещук М.М. 07 лютого 2018 року провела обстеження активів житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що передається в управління ТОВ «Укр Житло Сервіс» і встановила показники. Житловий комплекс по вул. А Михайловського. 86 та [ADDRESS] було передано без технічної документації (відсутня). Відповідно до Протоколу від 04 листопада 2017 року зборів багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: [ADDRESS] та [ADDRESS] , було прийнято рішення щодо визначення управителя ТОВ «УКР ЖИТЛО СЕРВІС» та затверджено умови договору на обслуговування. Тим же протоколом затверджено розмір витрат на управління багатоквартирним будинком, управителем ТОВ «УКР ЖИТЛО СЕРВІС»: у сумі - 6,00 грн. за 1 м2 на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з ПДВ та прибутком для житлових приміщень; 6,85 грн. за 1 м2 на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з ПДВ та прибутком для комерційних приміщень. Однак, в порушення визначеного грошового зобов`язання з оплати спожитих послуг, відповідач з 01 квітня 2018 року по 01 грудня 2023 року не вносить позивачу плату за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, у зв`язку з чим утворився борг в сумі 25285,84 грн. Звертає увагу, що позивач надавав відповідачу послуги у період з 01.04.2018 по 01.12.2023 включно. За цей період надання послуг, відповідачем було здійснено чотири платежі по оплаті даних послуг на загальну суму 9072,11 грн. Таким чином, станом на 18.03.2024 у період з 01.04.2018 по 01.12.2023 заборгованість відповідача становить 20424,43 грн. Зазначає, що станом на дату надання позову відповідач не здійснив оплату за надані послуги з управління багатоквартирним будинком. Позивачем обов`язки по договору виконуються в повному обсязі, надаються послуги з управління багатоквартирним будинком належної якості, а відповідач отримує данні послуги. У результаті цього, за відповідачем виникла заборгованість по оплаті послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.04.2018 по 01.12.2023 на загальну суму 25285,84 грн., на яку нараховувались: інфляційні збитки в розмірі 2708,35 грн. та 3 % річних в розмірі 923,26 грн. 03 грудня 2024 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 17 червня 2025 року відповідача [PERSON] замінено на належного відповідача [PERSON] . Відповідач повідомлялася про розгляд справи судом належним чином, шляхом надсилання копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками за адресою місцезнаходження нерухомого майна. Відзив на позов та клопотання від відповідача не надходили. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходили, тому суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Через відсутність від відповідача клопотань та відзиву на позов, враховуючи відсутність заперечень позивача на заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 07.02.2018 комісія у складі: голова комісії: Дяченко В.В. - директор ТОВ «Укр Житло Сервіс»; члени комісії: Лебедовський В.В. - головний інженер ТОВ Укр Житло Сервіс», Тарасюк В.М. - майстер дільниці ТОВ «Укр Житло Сервіс», Речкунов А.А. - слюсар-електрик ТОВ «Укр Житло Сервіс»; уповноважені особи співвласників: Карабанкіна К.О., Кормуш П.Г., Лещук М.М., провела обстеження активів житлового будинку та передали в управління ТОВ «Укр Житло Сервіс» житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії Протоколу зборів багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: [ADDRESS] та 8б/1 від 04.11.2017 було прийнято рішення щодо визначення управителя ТОВ «Укр Житло Сервіс» та затверджено умови договору на обслуговування. Поряд з цим, затверджено розмір витрат на управління багатоквартирним будинком, управителем ТОВ «УКР ЖИТЛО СЕРВІС» у сумі: 6,00 грн. за 1 м2 на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з ПДВ та прибутком для житлових приміщень; 6,85 грн. за 1 м2 на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з ПДВ та прибутком для комерційних приміщень. Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно п. 5 ч. 2. ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний, в тому числі оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Згідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги надаються безперебійно. Положеннями ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово- комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно із п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Виходячи з наведеного, а також враховуючи той факт, що письмових звернень про відмову від отримання послуги з управління багатоквартирного будинку та скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від відповідача не надходило, вказані обставини відповідачем не спростовувалися, а також те, що жодних відомостей та доказів на підтвердження зворотного стороною відповідача не надано, суд приходить до висновку, що послуги з управління багатоквартирним будинком, в якому знаходиться квартира відповідача, надавались вчасно та в повному обсязі. У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Однак, як вбачається з акту звірки взаємних розрахунків, в порушення визначеного грошового зобов`язання з оплати спожитих послуг, [PERSON] з 01.04.2018 по 01.12.2023 у повному обсязі не вносить позивачу плату за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, у зв`язку з чим у відповідача утворився борг в сумі 25285,84 грн. Разом з тим, на вказану суму заборгованості позивачем було нараховано інфляційні збитки та 3% річних. Таким чином, станом на дату звернення до суду з позовом (22 листопада 2024 року) зальний розмір заборгованості відповідача за період з 01.04.2018 року по 01.12.2023 становить 28917,45 грн., з яких: заборгованість по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком - 25285,84 грн., інфляційні збитки - 2708,35 грн., 3 % річних - 923,26 грн., що підтверджується розрахунком компенсації витрат з управління багатоквартирним будинком. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд виходить з наступного. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) висловлена наступна правова позиція: «ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За змістом частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04.07.2018 (справа № 14-154цс18)». Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved