Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, зокрема, що позивач є донькою [PERSON] . [INFO] помер батько позивача. [PERSON] належав на праві приватної власності приватний будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Назва вулиці змінилась з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Спадкоємцями після смерті батька є позивач та її брат [PERSON] 04.02.2011 вони звернулись до Могилів-Подільської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. У березні 2025 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй було повідомлено, що на будинок накладено арешт, а тому до його скасування отримати відповідне свідоцтво неможливо. Позивачем було встановлено, що арешт накладений на невизначене майно, все майно, власником якого є [PERSON] , а стягувачем за зобов`язанням зазначений АТ «Ощадбанк». Представник позивача звернувся до відповідача із запитом про надання інформації щодо наявних боргових зобов`язань померлого перед банком та отримав відповідь, що будь-які зобов`язання у [PERSON] , станом на момент надання відповіді, відсутні. Після чого, позивач звернулась до відділу державної виконавчої служби з метою з`ясування наявності виконавчих проваджень відносно її батька та отримала відповідь, що зареєстрованих проваджень щодо [PERSON] немає. Адвокатом позивача було здійснено запит до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з метою з`ясування перебування у провадженні суду позову АТ «Ощадбанк» до [PERSON] та отримано відповідь, що матеріали даної цивільної справи знищено. Таким чином, на даний час відсутні правові підстави для накладення арешту на спадкове майно, оскільки жодних боргових зобов`язань у батька немає, однак арешт знято не було. Враховуючи викладене вище, позивач просить суд скасувати арешт та припинити обтяження з всього (невизначеного) майна [PERSON] , в тому числі, але не виключно, з приватного будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який накладено на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби АА №609058 від 17.07.2003, що зареєстрований 14.12.2007 за №6225384 реєстратором Могилів-Подільська державна нотаріальна контора. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08.10.2025 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. 24.10.2025 до суду надійшов відзив на позов, який мотивований тим, зокрема, що банк не є належним відповідачем, оскільки жодних прав позивача не порушував. Майно відносно якого вирішується питання про скасування арешту в заставі банку не перебуває та боргові зобов`язання [PERSON] та позивача перед АТ «Ощадбанк» відсутні. Крім того, рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 26.08.2025 у цивільній справі №138/1236/25 позивачу вже було відмовлено у задоволенні аналогічного позову. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 07.11.2025 витребувано у приватного нотаріуса витяг із спадкового реєстру щодо складання заповітів чи спадкових договорів, виданих свідоцтв про право на спадщину та за наявності належним чином завірених копії документів зі спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22.12.2025 постановлено здійснювати розгляд цивільної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилась, подавши до суду заяву про проведення судового засідання без її участі. Позовні вимоги підтримала. Представник АТ «Ощадбанк» в судове засідання не з`явився. У своєму відзиві на позов просив розгляд справи проводити без його участі. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. Представник Могилів-Подільського відділу ДВС у Могилів-Подільському районі в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений завчасно та належним чином. Представник Могилів-Подільської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилась. Подала до суду пояснення в яких зазначила, зокрема, що видача позивачу свідоцтва про право на спадщину зупинена до вирішення питання щодо скасування арешту на майно померлого [PERSON] . При вирішенні даного спору покладається на розсуд суду. Розгляд справи просила проводити без її участі. [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений завчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд встановив таке. Встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). 15.06.1996 [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.11). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 03.02.1988 [PERSON] належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Аналогічні відомості зазначені у довідці КП «Могилів-Подільське МБТІ» №688 від 15.11.2024. Крім того, у вказаній довідці зазначено, що [ADDRESS] (а.с.14). До майна померлого [INFO] [PERSON] 04.02.2011 було заведено спадкову справу №49/2011, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №26049569 від 04.02.2011 (а.с.15). В матеріалах справи наявні копії заяв [PERSON] та [PERSON] від 04.02.2011 про прийняття спадщини (а.с.18-19). Також, за клопотанням сторони позивача, було витребувано матеріали спадкової справи заведеної до майна померлого [PERSON] , з яких слідує, що спадщину прийняли лише позивача та третя особа [PERSON] (а.с.74-121). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №419987599 від 27.03.2025 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис №6225384 зареєстрований 14.12.2007 Могилів-Подільською державною нотаріальною конторою про арешт невизначеного майна, всього майна [PERSON] , який накладений на підставі постанови АА609058 від 17.07.2003 Відділу державної виконавчої служби. Також, зазначено, що [PERSON] є власником будинку по [ADDRESS] (а.с.21-22). В матеріалах справи наявна копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.07.2003, зі змісту якої слідує, що державний виконавець відділу державної виконавчої служби Могилів-Подільського районного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №2-199 від 18.04.2003, виданого Могилів-Подільським райсудом, про стягнення з [PERSON] , солідарно 2815,51 грн. на користь ВАТ «Ощадний банк» та 51 грн. держмита. Також, у вказані постанові встановлено, що боржнику належить будинок по [ADDRESS] , який належить йому на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 03.02.1988 (а.с.20). Таким чином, судом встановлено, що наявні розбіжності у документах щодо номеру будинку, що належав [PERSON] , оскільки у правовстановлюючому документів, на який також посилається державний виконавець у вказаній вище постанові, номер будинку зазначено як «7», тоді як у реєстрі заборон уже під номером «1». Тобто, на думку суду, державним виконавцем було допущено помилку при зазначені номеру будинку, що належав [PERSON] . Відповідно до довідки Могилів-Подільського відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області №128/22.14-49/1 від 24.04.2025 за результатами проведеної перевірки електронної бази АСВП встановлено, що виконавчі провадження відносно [PERSON] у відділі відсутні (а.с.23). Згідно довідки АТ «Державний ощадний банк України» №55/5.1-06/46881/2025 від 22.04.2025, станом на день подання відповіді, будь-які зобов`язання [PERSON] перед банком відсутні (а.с.24). Як слідує з листа Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області №ЕП-1565/25 від 30.09.2025 в провадженні цього суду перебувала справа за позовом Могилів-Подільського міжрайпрокурора в інтересах ВАТ «Державний Ощадний банк України» до [PERSON] і [PERSON] про розірвання кредитного договору і стягнення боргу. Даним рішення позов задоволено та стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ВАТ «Державний Ощадний банк України» 2815,59 грн. та 51 грн. держмита. Надати інформацію про видачу виконавчого листа неможливо, оскільки матеріали цивільної справи було знищено (а.с.25). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Відповідно до ст.317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. За змістом статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частина 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що боржником може бути фізична або юридична особа, яка зобов`язана за рішенням вчинити певні дії (передати майно, виконати інші обов`язки, передбачені рішенням) або утриматися від їх вчинення. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби в обмеженні права користування майном або його вилученні у боржника та передачі на зберігання іншим особам. Арешт застосовується, зокрема, для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Стаття 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 здійснено тлумачення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, де сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" АБО "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Також, аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі № 44277/98 "Стреч проти Сполученого Королівства" від 24.04.2003. Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанови від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16, від 07 квітня 2021 року у справі № 174/474/17). При цьому, Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2022 року у справі № 359/3609/19 звернув увагу на те, що вирішити питання про скасування арешту, накладеного у межах виконавчого провадження, без залучення до участі у справі в якості відповідачів усіх осіб, на користь яких накладено такий арешт, є неможливим. Зважаючи викладене вище, оскільки відповідач АТ «Ощадбанк» був стягувачем за виконавчим провадженням, в межах якого було накладено обтяження на нерухоме майно, що належало [PERSON] , то саме він є належним відповідачем, а тому твердження представника відповідача про неналежний склад відповідачів є безпідставними. Крім того, ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21.01.2026 провадження в частині вимог про скасування та припинення обтяження з приватного будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] було закрито. Враховуючи викладене вище, оцінивши докази у їх сукупності та встановивши, що у померлого [PERSON] будь-яких зобов`язань перед стягувачем АТ «Ощадбанк» немає, суд дійшов висновку, що наявність обтяження його майна порушує права спадкоємця, а тому арешт накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.07.2003 на невизначене майно, все майно спадкодавця підлягає скасуванню, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved