Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

І. Стислий зміст позовних вимог та заперечень відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф», діючи через свого представника Бачинського О.М., звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за Договором кредиту від 30.09.2020 № 1100546 про надання коштів на умовах фінансового в розмірі 12 836 грн. 31 коп., судові витрати у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. 00 коп. Вказує, що 30.09.2020 між відповідачем та первісним кредитодавцем ТОВ «Лінеура Україна» в електронній формі було укладено договір кредиту № 1100546, за умовами якого відповідач отримала 3000 грн. 00 коп. та зобов`язалася своєчасно повернути кредит і сплатити проценти, однак належним чином зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість; право вимоги за вказаним договором у подальшому було відступлено за договорами факторингу спочатку ТОВ «Сіроко Фінанс», а згодом ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф», яке є належним кредитором. Станом на 17.06.2025 загальна заборгованість відповідачки становить 12 836 грн. 31 коп., що включає заборгованість за тілом кредиту, нарахованими та простроченими відсотками, а також інфляційні втрати, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму боргу, судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн. 00 коп. Представник відповідача адвокат Мельник І.А. заперечує проти позовних вимог, посилаючись на відсутність предмета спору та неправомірність заявлених вимог, зазначивши, що відповідно до договору факторингу № 20240821/1 від 21.08.2024 позивач набув право вимоги до [PERSON] лише в обсязі заборгованості за тілом кредиту та відсотками у загальній сумі 11 484 грн. 00 коп. без інфляційних витрат; при цьому зазначена заборгованість була повністю сплачена відповідачем після отримання повідомлення про заміну кредитора, що підтверджується платіжною квитанцією, у зв`язку з чим між сторонами відсутні неврегульовані спірні правовідносини. Представник відповідача вказала, що позивач не має права вимагати інфляційні витрати за період з січня 2021 року по лютий 2022 року, оскільки право вимоги у нього виникло лише з моменту укладення договору факторингу, а також з огляду на положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якими на період дії воєнного стану позичальників звільнено від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим представник відповідача просила суд закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Представник позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, посилаючись на те, що після подання позову відповідач 18.09.2025 сплатила 11 484 грн. 00 коп., у зв`язку з чим позовні вимоги зменшено. Право вимоги за договором було послідовно відступлено ТОВ «Сіроко Фінанс», а згодом ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф», яке є належним кредитором. З урахуванням здійсненого платежу, за твердженням позивача, станом на 23.09.2025 залишок заборгованості становить 1 352 грн. 31 коп., при відсутності заборгованості за відсотками, пенею та інфляційними втратами. У зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача 1 352 грн. 31 коп. заборгованості, а також судовий збір і витрати на правничу допомогу. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 19 червня 2025 року справа передана для розгляду судді Балацькій О.Р. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 липня 2025 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін ( а.с. 49-50). Від представника відповідача адвоката Мельник І.А. надійшло клопотання про закриття провадження справі, посилаючись на те, що відповідачем сплачено заборгованість за кредитним договором у сумі 11 484 грн. 00 коп. (а.с. 67-71) Від представника позивача Бачинського О.М. надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором1 352 грн. 31 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн. 00 коп., сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. Від представника відповідача адвоката Мельник І.А. надійшли додаткові пояснення, у яких вона зазначила, що право вимоги за кредитним договором перейшло до позивача на підставі договору факторингу від 21 серпня 2024 року лише в частині тіла кредиту та відсотків, без інфляційних втрат, а заборгованість у сумі 11 484 грн була повністю погашена відповідачем 18 вересня 2025 року. У зв`язку з цим представник відповідача вказує на відсутність предмета спору в частині стягнення основної заборгованості та безпідставність вимоги про стягнення інфляційних втрат за період, коли позивач не мав права вимоги, та просила закрити провадження у справі в цій частині, а в решті позовних вимог відмовити. У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується довідками про доставку електронних документів. У позовній заяві просив розгляд справи провести без участі позивача. Представник відповідача адвокат Мельник І.А. у своїй заяві, просить суд проводити розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило. З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, докази. Суд встановив, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. 30 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про надання коштів на умовах фінансового кредиту № 1100546, за умовами якого відповідачці було надано кредит у розмірі 3 000 грн. 00 коп. строком на 30 днів на умовах платності, строковості та зворотності з обов`язком сплати процентів за користування кредитом. (а.с. 8-11) Кредитні кошти були перераховані 30.09.2020 на банківський картковий рахунок відповідачки № [NUMBER] , номер транзакції у системі iPay.ua 67798529, що підтверджується листом ТОВ «Лінеура Україна» (а.с. 36) У зв`язку з неможливістю своєчасного виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами укладалися додаткові договори, якими строк користування кредитом продовжувався до 31 січня 2021 року. (а.с. 16-18) Водночас відповідачка належним чином не виконала зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів у встановлені договором строки, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 22 лютого 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» був укладений договір факторингу № 015-220221, за яким право вимоги за кредитним договором № 1100546 було відступлено новому кредитору ТОВ «Сіроко Фінанс». (а.с. 19-25) У подальшому, 21 серпня 2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 20240821/1, відповідно до якого право вимоги до відповідачки перейшло до позивача у цій справі. (а.с. 26-32) Згідно з умовами договору факторингу від 21 серпня 2024 року, до позивача перейшло право вимоги до відповідачки у частині заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками у загальній сумі 11 484 грн 00 коп., без переходу права вимоги інфляційних втрат. Після отримання повідомлення про заміну кредитора відповідачка 18 вересня 2025 року сплатила на користь позивача заборгованість у зазначеному розмірі, що підтверджується платіжною квитанцією та не заперечується сторонами (а.с. 70). Судом також встановлено, що на момент звернення позивача до суду з уточненими позовними вимогами заборгованість відповідачки за тілом кредиту та процентами була повністю погашена, а предметом спору фактично залишалася вимога про стягнення інфляційних втрат у розмірі 1 352 грн 31 коп., нарахованих за період з січня 2021 року по лютий 2022 року, право вимоги на які позивач набув після укладення договору факторингу від 21 серпня 2024 року. Інших обставин, які б свідчили про наявність у відповідачки непогашеної заборгованості за кредитним договором у частині тіла кредиту або процентів, судом не встановлено, що підтверджується наявними у справі письмовими доказами та поясненнями сторін. ІV. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що передбачено пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно з статтею 629 України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави щодо позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частини 1, 2 статті 1055 ЦК України визначають, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Обсяг переданого права вимоги визначається умовами відповідного договору факторингу. Як встановлено судом, згідно з договором факторингу № 20240821/1 від 21 серпня 2024 року до ТОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» перейшло право вимоги до відповідачки виключно в частині заборгованості за тілом кредиту та процентами у загальній сумі 11 484 грн 00 коп., без переходу права вимоги інфляційних втрат. Отже, позивач набув право вимоги лише у межах і з моменту, визначених договором факторингу, а саме з 21 серпня 2024 року. Судом встановлено, що відповідачка 18 вересня 2025 року сплатила на користь позивача всю суму заборгованості, право вимоги на яку перейшло до нього за договором факторингу, що відповідно до статті 599 ЦК України свідчить про припинення зобов`язання належним виконанням. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що після сплати відповідачкою суми 11 484 грн 00 коп. між сторонами відсутній предмет спору в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами. Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 1 352 грн 31 коп., суд зазначає таке. За змістом ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс19) зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. Згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Як зазначено в ст. 625 ЦК України «Відповідальність за порушення грошового зобов`язання», дана норма передбачає таку відповідальність у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, з урахуванням того, що між кредитодавцем та позичальником було укладено споживчий кредит, на вказані правовідносини розповсюджуються норми п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», за яким у разі прострочення споживачем у період дії карантину своїх зобов`язань за споживчим кредитом він звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. З позовної заяви вбачається, що періодом прострочення грошового зобов`язання, визначеного кредитором є з 01.02.2021 по 23.02.2022 період дії карантину. Отже, в цій частині вимоги про стягнення 3 відсотків річних, пені та інфляційних втрат не підлягають задоволенню з вищенаведених мотивів. Крім того, суд бере до уваги, що право вимоги до відповідачки позивач набув лише з 21 серпня 2024 року, а відтак не має правових підстав вимагати інфляційні втрати за період з січня 2021 року по лютий 2022 року, коли він не був кредитором у відповідному зобов`язанні. Така правова позиція узгоджується з положеннями статей 514, 625 ЦК України та усталеною судовою практикою Верховного Суду щодо меж реалізації прав нового кредитора. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що станом на день подання позовної заяви у відповідача існує заборгованість перед ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», а відтак у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору та на правову допомогу слід покласти на позивача. На підставі викладеного ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Outcome: dismissed