Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

14.10.2025 ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить суд стягнути із нього на свою користь заборгованість за кредитним договором № 4795700 від 08.07.2024 у розмірі 158 537,50 грн., з яких: 25 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 86 662,50 грн. сума заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором; 46 875,00 грн. сума заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції», а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.07.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4795700. 27.02.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено Договір факторингу №27/02/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №27/02/2025 від 27.02.2025, ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 126 612,50 грн., з яких: 25 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 86 662,50 грн. сума заборгованості за процентами, 14 950,00 грн. заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам. Станом на дату укладання договору факторингу №27/02/2025 від 27.02.2025, строк дії договору № 4795700 від 08.07.2024 не закінчився. Тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 27.02.2025 (125 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 46 875,00 грн. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 4795700 від 08.07.2024 загальною сумою 158 537,50 грн., з яких: 25 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 86 662,50 грн. сума заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором; 46 875,00 грн. сума заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції», що спонукало ТОВ «Українські фінансові операції» звернутися до суду із вказаним позовом, який за викладених обставин просить задовольнити. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2025 матеріали вищевказаної справи було передано на розгляд Вознесенівському районному суду міста Запоріжжя за територіальною юрисдикцією (підсудністю). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2025, головуючим суддею у справі визначено Рибалко Н.І. Ухвалою судді від 17.11.2025 позовну заяву ТОВ «Українські фінансові операції» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи. 16.12.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] адвоката Скользнєвої В.В. до суду надійшов відзив, з посиланням на те, що зі змісту наданих листів ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Пейтек» не можливо встановити кому саме було зроблено переказ коштів, оскільки, не зазначено прізвища отримувача грошей, кому належить вказана банківська картка з номером [NUMBER] , його прізвища, імені та по батькові, РНОКПП особи. Враховуючи зазначене, підстави для задоволення позову відсутні, з огляду на не доведеність позивачем факту надання відповідачу кредиту в сумі, зазначеній в позовній заяві. У матеріалах справи відсутні докази верифікації банківської картки, на яку здійснювалося перерахування коштів за договором і первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували переказ коштів [PERSON] за кредитним договором. При цьому, вважає, що позивачем не доведено факт передачі прав вимоги первісним кредитором щодо боржника [PERSON] . Представник зазначила, що в разі, якщо судом не буде враховано зазначених аргументів, просила звільнити від нарахованих відсотків за кредитним договором №4795700 за період з 08.07.2024 по 31.03.2025 в розмірі 98 662,50 грн., у зв`язку із тим, що відповідач проходив військову службу в лавах ЗСУ. Відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування» сума нарахованих відсотків за кредитним договором №4795700 від 08.07.2024 року не повинна перевищувати 23 250 грн, а загальний розмір заборгованості пред`явлений до стягнення 48 250 грн. (25 000 (тіло) + 23 250 (відсотки)). Разом з тим, стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат не можливе до завершення військового стану та у тридцятиденний строк після його припинення. враховуючи той факт, що неможливо встановити конкретну дату коли повинно буде здійснюватися таке нарахування така вимога є беззмістовною та не підлягає задоволенню. Крім того, відшкодування заявлених представником позивача витрат у розмірі обумовленого сторонами угодою є завищеним та необґрунтованим, а також неспівмірними з витраченим часом та обсягом виконаних робіт. Враховуючи викладене, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та стягнути з ТОВ «Українські фінансові операції» на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 8 000,00 грн. 22.12.2025 через систему «Електронний суд» представником позивача ТОВ «Українські фінансові операції» Лисенком Д.В. подано відповідь на відзив, з посиланням на те, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на вебсайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. Відповідачем не було подано до суду жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем. Відповідачем не надано доказів повного та належного виконання зобов`язань за Договором № 4795700 від 08.07.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Матеріали справи № 336/9989/25 не містять належних доказів, що на момент виникнення спірних правовідносин (08.07.2024) позичальник не мав статус військовослужбовця Збройних Сил України. Отже, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не може розповсюджуватись на спірні правовідносини. Відповідачем не надано витягу із наказу по особового складу щодо зарахування [PERSON] до складу Збройний Сил України. Крім того, законодавчі норми, якими встановлено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, не є такими, що встановлюють відповідальність позичальника, а тому на відповідні норми не поширюється положення ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Крім того, позивач заперечує проти заявлених судових витрат відповідача в сумі 8 000 грн., оскільки вони не відповідають критеріям співмірності, складності та фактичного часу для виконання. Також вважає, що розмір таких витрат не може складати більше ніж 2 000 грн. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим у позовній заяві просив суд розглянути справу за відсутності представника, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. 15.01.2026 судом завершено розгляд справи та суд перейшов до стадії ухвалення рішення, оголосивши перерву для виготовлення його повного тексту до 20.01.2026. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». За правилами ч. ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Судом встановлено, що 08.07.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4795700, відповідно до умов якого відповідач отримав фінансовий кредит в розмірі 27 000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Згідно з п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 08.07.2024 по 03.07.2025. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Пунктом 1.4.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 1,50% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору. Згідно з п. п. 3.1 Кредитного договору обчислення нарахування процентів за цим Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису «19574», відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Підписанням Кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усім умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредит ТОВ «Лінеура Україна» (п. п. 9.9. Кредитного договору), які розміщені на веб-сайті, повністю приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору. Також, 08.07.2024 відповідачем було підписано таблицю обчислення загальної вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту. Кредитні кошти у розмірі 27 000,00 грн. були перераховані ТОВ «Лінеура Україна» на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 06.03.2025 №1-0603. Таким чином, зарахування кредитних коштів в сумі 27 000,00 грн. на картковий рахунок відповідача підтверджується належними доказами. Надалі, 08.07.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додатковий договір до договору № 4795700 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.07.2024 за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 2 900,00 грн. Сума кредиту на дату укладення Додаткового договору, з урахуванням платежів, здійснених клієнтом за договором становить 29 900,00 грн. Відповідач [PERSON] підписав Додатковий договір, Паспорт споживчого кредиту до Додаткового договору, Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта в редакції Додаткової угоди електронним підписом одноразовим ідентифікатором 19574. Кредитні кошти у розмірі 2 900,00 грн. були перераховані ТОВ «Лінеура Україна» на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , емітовану АТ «ПУМБ», що підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК» від 06.03.2025 №20250306-1734. Враховуючи вищевикладені положення Закону, суд доходить до висновку, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строки та умови надання грошових коштів, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На підтвердження розміру заборгованості позивачем наданий розрахунок заборгованості первісного кредитора, відповідно до якого у відповідача утворилася заборгованість у період з 08.07.2024 по 27.02.2025 у розмірі 126 612,50 грн., з яких: 25 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 86 662,50 грн. сума заборгованості за процентами, 14 950,00 грн. заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. 27.02.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено Договір факторингу №27/02/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №27/02/2025 від 27.02.2025, ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 126 612,50 грн., з яких: 25 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 86 662,50 грн. сума заборгованості за процентами, 14 950,00 грн. заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору про відступлення прав вимоги, як первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» направлено повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Таким чином до позивача, перейшли всі права щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором № 4795700 від 08.07.2024. Крім того, договір факторингу не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована. Укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» договір факторингу є належним доказом переходу прав вимог до боржника за кредитним договором. Суд погоджується з твердженнями позивача, що доводи відповідача щодо відсутності доказів укладення кредитного договору є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, вказаний договір не був би укладений. Тобто відповідачем здійснено ряд активних дій з метою укладання кредитного договору, зокрема надано особисті відомості такі як дані паспорту, РНОКПП, номер платіжної картки, правильність яких не спростовано. Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій кредитний договір не був би укладений між сторонами, суд приходить до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача та відповідача. Суд враховує, що правомірність укладеного кредитного договору № 4795700 від 08.07.2024 як правочину ким-небудь із сторін не оспорено, тому він є чинним і обов`язковими для виконання. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача ТОВ «Українські фінансові операції» за 125 календарних днів (28.02.2025-02.07.2025) за вказаним кредитним договором складає 158 537,50 грн., з яких: 25 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 86 662,50 грн. сума заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором; 46 875,00 грн. сума заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції». Суд перевіряючи розрахунок заборгованості за договором № 4795700 від 08.07.2024 в частині процентів, не може погодитися з його правильністю, з огляду на таке. У матеріалах справи міститься письмове повідомлення, яке ТОВ «Українські фінансові операції» як новий кредитор направляло на адресу відповідача таке повідомлення не містить вимоги достроково виконати умови кредитного договору, а лише носить інформаційний характер щодо реквізитів нового кредитора та засобів зв`язку із ним. Таким чином, оскільки на момент переходу права вимоги за Договором факторингу до позивача, кредитний договір ще діяв, то до нового кредитора (позивача у справі) перейшли всі права та обов`язки за цим договором, зокрема, право нараховувати процента за користування кредитними коштами. Відповідно до 1.4.1. договору стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 1,5% в день. Розрахунок, наданий позивачем здійснено саме з урахуванням такої відсоткової ставки, з якою суд погодитись не може, виходячи з наступного. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором, проценти за користування кредитом нараховувалися за відсотковою ставкою в розмірі 1,5% у період з 28.02.2025 по 02.07.2025. Загальна сума нарахованих відсотків становить 133 537,50 грн (86 662,50 відсотки нараховані первісним кредитором + 46 875,00 грн відсотки нараховані позивачем). У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначала, що відповідач звільнений від нарахованих відсотків за кредитним договором №4795700 за період з 08.07.2024 по 31.03.2025 в розмірі 98 662,50 грн., у зв`язку із тим, що він проходив військову службу в лавах ЗСУ, що підтверджується довідкою форми 5 №114 від 01.04.2025, відповідно до якої відповідач проходив службу з 08.03.2022 по 31.03.2025; військовим квитком серія [NUMBER] . Пунктом 15 ст. 14 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі N 199/3051/14 (провадження N 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України "Про "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей". У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року N 18- 112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року N 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Судом встановлено, що відповідач був військовослужбовцем, який проходив службу, що підтверджується військовим квитком серії [NUMBER] та Довідкою форми 5 №114 від 01.04.2025, тому на нього поширюються пільги, встановлені вищевказаним Законом та йому не повинні нараховуватися проценти за користування кредитами, які були нараховані з 08.07.2024 по 31.03.2025 у сумі 98 662,50 грн. Разом з тим, враховуючи встановлені обставини, суд відхиляє доводи представника позивача про те, що позичальник не мав статус військовослужбовця Збройних Сил України, отже Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не може розповсюджуватись на спірні правовідносини. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна процентна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%. Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися із нормами Закону. Кредитний договір № 4795700 укладений 08.07.2024 строком 360 днів. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року набрав чинності 24 грудня 2023 року. Тобто даний кредитний договір укладений після набрання чинності цим Законом, а тому розрахунок заборгованості по відсоткам має бути здійснений з урахуванням його положень. Таким чином, розмір заборгованості відповідача за процентами за період з 01.04.2025 по 02.07.2025 з розрахунку 1 % в день на суму заборгованості 25 000,00 грн. становить 23 250,00 грн. Щодо вирішення питання в порядку частин 10-11 ст. 265 ЦПК України про зобов`язання органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Згідно ч. 11 ст. 265 ЦПК України, остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, і це питання повинно вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 08.07.2024, тобто вже під час дії в Україні воєнного стану, що діє і на даний час. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні трати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат. На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача суду надано договір про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01.08.2024, згідно з яким послуга надавалась ТОВ «Українські фінансові операції» адвокатом Дідухом Є.О., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, заявка №4795700 від 21.04.2025 на виконання доручення до договору, акт №4795700 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 18.09.2025, детальний опис робіт (наданих послуг), рахунок на оплату №4795700 -2025 від 18.09.2025. Загальний розмір правничої допомоги заявленої до стягнення з відповідача становить 10000,00 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу представник відповідача надала: ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1249349 від 03.12.2025; акт здачі-прийняття наданих послуг по договору про надання правничої допомоги від 03.06.2025 у якому зазначено, що загальна вартість послуг склала 8 000,00 грн., з яких: 2 000,00 грн. ознайомлення з матеріалами справи, 6 000,00 грн. написання відзиву на позовну заяву; копію квитанції до прибуткового касового ордера № б/н від 16.12.2025. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь ТОВ «Українські фінансові операції» підлягають стягненню витрати на правову допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3 043,00 грн. (30,43%). Крім того, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу пропорційно до відмовлених позовних вимог у розмірі 5 565,60 грн. (69,57 %). Крім того, оскільки позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам (30,43%), які в даному випадку складають 737,14 грн.

Outcome: partial