Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

18 листопада 2024 року представник позивача Талаш В.Ю. звернулася до суду із позовом, яким просить суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 43 482,68 грн., а також судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками житлового будинку за адресою : [ADDRESS] та є споживачем електричної енергії, яку постачає ТОВ «Київська обласна ЕК». Відповідачі не виконують свої зобов`язання належним чином, зокрема не сплачують вартість спожитої електроенергії. Внаслідок чого у них виникла заборгованість за період з 01 січня 2019 року по лютий 2024 року у розмірі 43482 гривень 68 копійок. Від добровільного погашення заборгованості відповідачі ухиляються, тому ТОВ «Київська обласна ЕК» вимушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 16 грудня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням та викликом сторін. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 29 січня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на позов, згідно яких відповідач просив у задоволенні позову відмовити та врахувати, що строк позовної давності для частини заборгованості, починаючи з 2019 року, сплив. (а.с. 49-50). 25 лютого 2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення, згідно яких відповідач просила відмовити у задоволенні позову враховуючи також те, що позивачем пропущено строк позовної даності (а.с. 63-64). Ухвалою суду від 23 квітня 2025 року клопотання представника позивача задоволено частково, та витребувано докази. [INFO] померла [PERSON] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданий Бориспільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 11 листопада 2025 року. Ухвалою суду від 26 січня 2026 року провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог : Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про стягнення заборгованості закрито в частині вимог до [PERSON] . В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник позивача подав до суду заяву, якою просив розгляд справи у здійснити у його відсутність. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, дослідивши заяву представника позивача, матеріали справи та наявні в ній докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» є постачаль-ником універсальних послуг та отримало ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, що підтверджується постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 червня 2018 року за № 429. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що визнається відповідачем у справі, а тому згідно п. 62 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» та п. 1.1.12 ПРРЕЕ він є побутовим споживачем - індивідуальним побутовим споживачем (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) електроенергії за вищевказаною адресою. Наведене також підтверджується копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 398229462 від 08 жовтня 2024 року від 08 жовтня 2024 року (а.с. 6). З 01 листопада 2000 року [PERSON] до 09 листопада 2025 року (дата смерті) була споживачем електричної електроенергії, що підтверджується копією Договору про користування електричної енергії № 069-039 від 17 березня 2000 року (а.с. 124). ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» є оператором системи розподілу електричної енергії та здійснює функції постачальника послуг комерційного обліку для споживачів електричної енергії на території Київської області. Вказана обставина визнається учасниками справи, а тому не підлягає доказуванню. 01 січня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» укладено Договір про постачання електричної енергії постачальником універсаль-них послуг №200250068. Вказаний договір є публічним договором приєднання, до якого приєднайся відповідач, оскільки продовжував споживати електричну електроенергію після набрання чинності Закону України «Про ринок електричної електроенергії». Обґрунтовуючи поданий позов, ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» зазначило, що відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з постачання електричної енергії, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яка станом на лютий 2024 року складає 43482 грн. 68 коп. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Відповідно ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організа-ції остання має право на стягнення заборгованості. Згідно ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги», п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року за № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом п. 1.2.8. Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та зміст якого визначається постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсаль-них послуг (додаток 6 до цих Правил), та укладається в установленому цими Правилами порядку. Постачальник універсальної послуги не може відмовити побутовому споживачу, малому непобутовому споживачу або іншому споживачу, який відповідно до законодавства має право на отримання універсальних послуг, електроустановки якого розташовані на території діяльності постачальника універсальної послуги, в укладенні такого договору за умови наявності у споживача чинного договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії. Згідно п. 1.2.15 Закону України «Про ринок електричної енергії» укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). На підтвердження позовних вимог ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» надало: копію договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг; копію комерційної пропозиції «Побут», копію особової картки споживача [PERSON] ; копії рахунків за електроенергію, копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 398229462 (а.с. 6-14, 20-28). Заперечуючи щодо позовних вимог відповідач [PERSON] посилався на те, що у період з 2011 року був відсутній та не проживав за адресою [ADDRESS] . На підтвердження наведеного відповідачем [PERSON] подано до суду копію Акту звіряння розрахунків за період 01 січня 2019 31 травня 2024 року за адресою: [ADDRESS] , копію Акту обстеження житлово-побутовий умов від 27 січня 2025 року (а.с. 51-55). За приписами ст. 356, 357 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. У разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру. Крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваж-женого власника квартири (постанови Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 522/7683/13-ц та від 01 вересня 2020 року у справі № 352/2163/13-ц). При цьому, не проживання особи у житловому будинку, який належить йому на праві приватної чи часткової власності, та факт не проживання в даному будинку, не звільняє власника від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг. На цьому наголосив Верховний Суд у постанові від 02 квітня 2020 року ухваленої у справі за 757/29813/17-ц. Враховуючи, що [PERSON] на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] , суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за спожиті послуги постачання електричної енергії за період 01 січня 2019 року по лютий 2024 року у розмірі 21741 грн. 34 коп. (1/2 частини заборгованості), відповідно розміру його частки. Доводи відповідача про те, що ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» не надано належних доказів укладення між сторонами договору про надання послуг, суд відхиляє, оскільки будучи споживачем послуг з електропостачання [PERSON] приєдна-лася до умов публічного договору постачання електричної енергії, що відповідає вимогам Закону України «Про ринок електричної енергії». Крім того, отримання послуг відповідачем за адресою: [ADDRESS] само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі. Доводи відповідача [PERSON] про те, що позовні вимоги ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» про стягнення заборгованість за житлово-комунальні послуги заявлені поза межами позовної давності, суд відхиляє з огляду на наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19» на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. З урахуванням вищенаведеного, строк позовної давності за вимогами, які виникли після 02 квітня 2020 року, продовжено на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» просило стягнути із [PERSON] та [PERSON] заборгованість за спожиті послуги постачання електричної енергії за період з 01 січня 2019 року по лютий 2024 року у розмірі 43482 грн. 68 коп. Враховуючи вищевикладене та період, за який ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» просило стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги, суд відхиляє посилання [PERSON] щодо спливу позовної давності. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] заборго-ваності за спожиті послуги постачання електричної енергії за період з 01 січня 2019 року по лютий 2024 року в розмірі 21741 грн. 34 коп. (1/2 частини заборгованості), а тому позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню. В свою чергу, у задоволені позовних вимоги ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» до [PERSON] слід відмовити враховуючи те, що представником позивача суду не надано жодних доказів щодо наявності права власності за [PERSON] на частини житлового за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжних інструкцій кредитового переказу коштів (а.с.5) вбачається, що при пред`явленні позову до суду ТОВ «Київська обласна ЕК» сплатило судовий збір у розмірі 3028 гривень. Пред`явлений позов задоволений частково. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1514 гривень (1/2 частина пронесених витрат). На підставі викладеного та

Outcome: partial