Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 1762641 від 05 грудня 2021 року у сумі 24000,00 грн, з яких: 8000,00 грн заборгованість за основним боргом, 16000,00 грн заборгованість за відсотками. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1762641, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в сумі 8000,00 грн. [PERSON] умови кредитного договору не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 24000,00 грн, що обумовило звернення позивача до суду з цим позовом. Представник відповідача через систему «Електронний суд» 17 червня 2025 року подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень стверджує, що позивач не надав доказів укладення спірного кредитного договору, надання коштів у кредит, наявності будь-якої заборгованості відповідача перед позивачем. Відповідач заперечує, що вона зареєструвалася в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, створив в такій системі особистий кабінет, отримала пропозицію (оферту) та ознайомилася з нею, отримала електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором, ввела одноразовий ідентифікатор, використала одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) кредитного договору. Надані позивачем із позовом електронні копії електронних та паперових доказів не можуть бути достовірними доказами укладення кредитного договору. Нарахування відсотків за кредитом здійснене позивачем поза узгодженим сторонами строком кредиту. За відсутності доказів пролонгації строку кредитування, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача процентів у сумі 16000,00 грн не є обґрунтованими. Представником відповідача 13 вересня 2025 року заявлене клопотання про витребування у позивача для дослідження у судовому засіданні оригіналів електронних доказів на носії їх створення (флеш-накопичувач, жорсткий диск тощо), а саме договору про споживчий кредит від 05 грудня 2021 року № 1762641, а також оригінал інформаційної довідки ТОВ «Профіт гід», відповідно до якого на карту № [NUMBER] було перераховано 8000,00 грн. Клопотання обґрунтоване ч. 6 ст. 95 та ч. 5 ст. 100 ЦПК України. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2025 року прийнято цю позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача належним чином повідомлений про розгляду справи, в судове засідання не з`явився, зі змісту позову та наявних в матеріалах справи заяв просить здійснити розгляд справи без його участі. Відповідач, представник відповідача, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив наступні фактичні обставини. 05 грудня 2021 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 1762641 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, згідно з умовами якого позикодавець надає, на умовах визначених цим Договором, грошові кошти в позику в сумі 8000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 1.5. договору. Строк позики за цим договором починається з 05 грудня 2021 року та складає тридцять днів, позика має бути повернута згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит до 04 січня 2022 року (п.1.3 договору). За змістом п.1.4 договору цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Протягом строку позики, встановленого п. 1.3 договору, розмір основних процентів становить: 1,8 % від суми позики, але не менш ніж 50,00 грн за перший день користування позикою; 1,8% від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 цього договору (п.1.5.1 договору). Відповідно до п. 1.5.2 договору у разі, якщо позичальник не повернув суму позику у строк, встановлений п. 1.3 договору, нарахування процентів, встановлених п.1.5.1 договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами (понадстрокове користування грошовими коштами), в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Договір про споживчий кредит від 05 грудня 2021 року № 1762641 підписаний [PERSON] одноразовим електронним ідентифікатором vs9658. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №1762641 від 05 грудня 2021 року загальна сума заборгованості становить 24000,00 грн, з яких: 8000,00 грн залишок тіла кредиту, 16000,00 грн залишок відсотків. Згідно з даними, які містяться у копії листа за підписом директора ТОВ «Профітгід» щодо підтвердження здійснення переказу грошових коштів, Товариством з обмеженою відповідальністю «Профітгід» було здійснено наступний успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача: платник - ТОВ «Веллфін», код 39932827; сума переказу 8000,00 грн; номер платіжної картки отримувача [NUMBER] ; емітент платіжної картки отримувача - PRIVAT BANK. Відповідно до відомостей, викладених в листі АТ КБ «Приватбанк» від 17 жовтня 2025 року № 20.10.0.0/7-251014/89952, на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] , по зазначеному рахунку 05 грудня 2021 року було зарахування коштів в сумі 8000,00 грн. Відповідно до частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Положеннями частини 1 статті 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Судом встановлено, що договір про споживчий кредит від 05 грудня 2021 року № 1762641 відповідачка підписала у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому за правовими наслідками цей договір прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі. Укладення зазначеного кредитного договору № 1762641 та перерахування позичальнику на його платіжну картку коштів у сумі 8000,00 грн підтверджується копією листа за підписом директора ТОВ «Профітгід» щодо підтвердження здійснення переказу грошових коштів, а також відомостями, викладеними в листі АТ КБ «Приватбанк» від 17 жовтня 2025 року № 20.10.0.0/7-251014/89952, відповідно до яких на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] , по зазначеному рахунку 05 грудня 2021 року було зарахування коштів в сумі 8000,00 грн. Відомості, що містяться в копії кредитного договору № 1762641, в копії листа за підписом директора ТОВ «Профітгід» - є належними та допустимими, узгоджуються з відомостями, наданими АТ КБ ПриватБанк в листі від 17 жовтня 2025 року № 20.10.0.0/7-251014/89952. Окрім того, суд зауважує, що при укладанні кредитного договору відповідачкою були надані позивачу відомості щодо номеру паспорту, номеру банківської картки. Відтак, суд вважає, що позивачем доведено факт укладення договору та надання відповідачці грошових коштів за кредитним договором № 1762641, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Зважаючи на встановлені обставини, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги представника відповідача щодо витребування у позивача оригіналів доказів. Відповідно до положень ч. 6 ст. 95 та ч. 5 ст. 100 ЦПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал доказу. Відтак, зазначені положення дозволяють суду в межах наданих законом дискреційних повноважень залежно від конкретних обставин як витребувати оригінали, так і не робити цього. Оскільки судом не встановлено обставин, що викликають розумний сумнів наданих позивачем доказів, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів укладення кредитного договору та перерахунку коштів не беруться судом до уваги, розцінюються як спосіб захисту з метою уникнення виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 1762641. Положеннями статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Всупереч умовам кредитного договору, відповідачка не виконала свого зобов`язання щодо повернення кредиту, а тому вимога щодо стягнення простроченої заборгованості за сумою кредиту підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 16000,00 грн, суд зазначає, що вказані вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Велика Палата Верховного Суду 28 березня 2018 року у постанові у справі №444/9519/12 зробила висновок, відповідно до якого припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За умовами кредитного договору №1762641 від 05 грудня 2021 року сторони встановили строк кредитування 30 днів, тобто до 04.01.2025 (дата остаточного погашення заборгованості). Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Водночас, з розрахунку заборгованості за договором позики №1762641 від 05 грудня 2021 року вбачається, що нарахування відсотків здійснювалось до 27.03.2025. Суд вважає, що нарахування відсотків за перші тридцять днів користування позикою здійснено на підставі п. 1.5.1 договору в межах строку позики, визначеної п. 1.3. договору. Подальше нарахування здійснене на підставі положень п.1.5.2 договору, яка визначає наслідок прострочення виконання грошового зобов`язання та нарахування відсотків, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Водночас, згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, нарахування позикодавцем відсотків, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, включно з 24 лютого 2022 року не ґрунтується на вимогах закону, такі відсотки підлягають списанню позикодавцем, а тому в цій частині вимога позивача підлягає частковому задоволенню. З розрахунку заборгованості за договором позики №1762641 від 05 грудня 2021 року вбачається, що по 23 лютого 2022 року загальна сума нарахованих відсотків, що підлягає стягненню з відповідача, становить 11520,00 грн. Суд зауважує, що зважаючи на вимоги статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували поданий позивачем розрахунок заборгованості за вищевказаним договором, а тому суд не має підстав піддавати його сумніву. Щодо розподілу судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Рішенням суду стягнуто на корить позивача 19520,00 грн (8000,00 грн + 11520,00 грн), що становить 81,33 % від ціни позову, а тому з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1970,14 грн (2422,40 грн х 81,33 %).

Outcome: partial