Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

22.12.2025 до Бахмацького районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що Позивач на підставі договору факторингу від 26.07.2024 набув право вимоги до Відповідача про стягнення заборгованості в сумі 20166.12 грн. за кредитним договором, укладеним Відповідачем з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 05.11.2023. Оскільки Відповідач взяті на себе обов`язки по сплаті заборгованості за вказаним кредитним договором не виконує, Позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з Відповідача кредитну заборгованість в сумі 20166.12 грн. Окрім того, Позивач просить у порядку ч.10, ч.11 ст.265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення у справі нарахувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат : І = ((si*s) : 100) s, де І сума інфляційних втрат; si індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 переведення відсотків; Розрахунок 3% річних: С* 3:100:365*Дн., де С сума основного боргу; 3- 3% річних; 100 переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн.- кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволення суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3% річних з Відповідача; роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому, день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватись таке нарахування. Також, Позивач просить стягнути з Відповідача понесені Позивачем судові витрати у виді судового збору в сумі 2422.40 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 10000.00 грн. Згідно з ухвалою суду від 23.12.2025 вказану справу було прийнято до розгляду, відкрито провадження та прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін 20.01.2026. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник Позивача у позовній заяві просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи; Відповідач причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подав. З письмової згоди представника Позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, основним видом діяльності якої є 64.19 Інші види грошового посередництва (а.с.63-71, 90). Судом встановлено, що на підставі Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4116654 від 05.11.2023, укладеного в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Вебсайт або мобільний додаток «Credit7», Відповідач отримав від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» кредит у розмірі 3000.00 грн. на строк 360 днів із визначенням стандартної фіксованої процентної ставки 2.00% в день, зниженої процентної ставки 0.01% в день, періодичності платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, шляхом перерахування коштів на платіжну картку Відповідача № [NUMBER] ; орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 32646.25%; орієнтовна загальна вартість кредиту 24600.00 грн. (а.с.19-21, 22-31, 32-33). Уклавши вказаний договір на умовах, викладених у ньому, Відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором, підписавши договір, Додаток 1 до нього у виді таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та Паспорт споживчого кредиту з використанням одноразового ідентифікатора А700 (а.с.21, 31, 33). Відповідно до листа ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» ТОВ «УПР» №743-2607 від 26.07.2024, 05.11.2023 на платіжну карту [NUMBER] було успішно перераховано кошти від ТОВ «ЛІНЕУРА» на суму 3000.00 грн.; номер транзакції в системі іРаy.ua - 304981050 (а.с.57-59, 60). 26.07.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Позивачем був укладений договір факторингу №26/07/2024, за яким право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту, за плату було відступлено Позивачу (а.с.72-80, 81, 82). Зокрема, відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024 та розрахунку заборгованості, Позивач набув права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором №4116654 на суму 14469.73 грн., яка складає 2998 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто вісім) грн. 10 коп. - заборгованості за основною сумою боргу та 11471 (одинадцять тисяч чотириста сімдесят один) грн. 63 коп. - заборгованості за процентами (а.с.34-39, 61-62). Згідно із наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості, виконаним ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за кредитним договором №4116654 від 05.11.2023, Позивачем нараховано проценти в межах строку дії вказаного договору за період з 27.07.2024 по 29.10.2024 на суму 5696.20 грн. (а.с.84-85). 29.07.2024 Позивачем в особистий кабінет Відповідача було надіслано повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №4116654 (а.с.83). Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з положеннями ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. У силу статей 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором. Згідно з положеннями ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 ст.1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, надані Позивачем докази суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з Відповідача заборгованості за кредитним договором, який був укладений ним в електронному виді та підписаний з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора. У свою чергу Відповідачем, який відзиву на позов не подав, не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості перед Позивачем. Враховуючи, вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості у сумі 20166.12 грн. Що стосується позову в частині вимоги про застосування положень ч.10, ч.11 ст.265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч.10 ст.265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. В свою чергу, згідно з ч.11 ст.265 ЦПК України, остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, а також п.18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення; неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, суд вважає, що вимоги Позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч.10, ч.11 ст.265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні трати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. У зв`язку із частковим задоволенням позову (з двох вимог задоволено одну) у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору у сумі 1211.20 грн. та у виді витрат на правничу допомогу у сумі 5000.00 грн. (а.с.104-112). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial