Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 червня 2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" і [PERSON] було укладено договір № 4710768 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн, строком кредитування 350 днів по 21 травня 2025 року. На пільговий строк 25 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 1.5% у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього застосовано повну ставку кредитування у розмірі 1.5% в день. В подальшому позичальником було підписано додатковий договір від 07 червня 2024 року. Грошові кошти згідно з договором у розмірі 5000 грн від первісного кредитора були надіслані платіжною системою ТОВ "Пейтек Україна" на картку споживача. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 31 березня 2025 року ТОВ "Лінеура Україна" на підставі договору факторингу № 31-1/03/2025 за плату відступило, а ТОВ "Українські фінансові операції" набуло права вимоги до відповідача. За даними поденного розрахунку заборгованості, сформованого первісним кредитором, у період з дати укладення договору, а саме з 05 червня 2024 року по 31 березня 2025 року (дата укладення договору факторингу) у відповідача перед первісним кредитором утворилась заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами у межах погодженого строку дії договору у розмірі 58047 грн 42 копійки. Відповідно до п. 1.1. договору факторингу № 31-1/03/2025 від 31 березня 2025 року, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до умов, строк дії п. 1.3 договору № 4710768 строк кредиту 350 днів, з 05 червня 2024 року по 21 травня 2025 року. Станом на дату укладення договору факторингу строк дії кредитного договору №4710768 від 05 червня 2024 року не закінчився. Тому в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором і відповідачем, ТОВ "Українські фінансові операції" з 01 квітня 2025 року донарахувало відсотки за 50 календарних днів (15000 грн * 1.5% = 224.9997 грн * 50 календарних днів = 11249,985 грн - відсотки, нараховані ТОВ "Українські фінансові операції". Нараховані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Всупереч умовам договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після укладення договору факторингу та переходу права вимоги до позивача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, ні на рахунки ТОВ "Українські фінансові операції", ні на рахунки первісного кредитора. Таким чином відповідач має заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 84297 грн 39 коп., з яких 14999 грн 98 коп. тіло кредиту, 58047 грн 42 коп. проценти, нараховані первісним кредитором, 11249,985 грн відсотки, нараховані ТОВ "Українські фінансові операції". Враховуючи вказані обставини, просив стягнути з [PERSON] заборгованість в загальному розмірі 84297 грн 39 коп., відшкодувати сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу. За ухвалою судді від 29 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання; у встановлені судом строки, в тому числі додаткові строки, надані у зв`язку з неотриманням копії ухвали, відповідач відзив на позов суду не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 05 червня 2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" і [PERSON] укладено договір № 4710768 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який було підписано електронним підписом позичальника, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 10000 грн строком кредитування 350 днів до 20 травня 2025 року, зі сплатою стандартної процентної ставки 1.50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 62500 гривень (а.с. 78-83, 76-77, 75, 46-48, 54, 68-73). 07 червня 2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" і [PERSON] укладений додатковий договір до договору № 4710768 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05 червня 2024 року, за умовами якого сторони за взаємною згодою домовились, що згідно з умовами додаткового договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту, яка надається згідно з додатковим договором 5000 гривень. Відповідно до п. 1.3 договору, сторони погодили внести зміни у п. 1.2 договору та викласти його у наступній редакції: "1.2. На умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти у гривні (далі- кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. Тип кредиту кредит. Загальний розмір кредиту складає 15000 гривень. З урахуванням зміненої суми кредиту за договором орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення додаткового договору за стандартною ставкою складає 93525 гривень (а.с.86-88, 55). Згідно з розрахунком ТОВ "Лінеура Україна", заборгованість [PERSON] за договором № 4710768 станом на 31 березня 2025 року становить 80547 грн 40 коп., з яких: 14999 грн 98 коп. тіло кредиту, 58047 грн 42 коп. проценти за користування кредитом, 7500 грн штрафні санкції (а.с. 49-53). 31 березня 2025 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "Українські фінансові операції" було укладено договір факторингу № 31-1/03/2025, за умовами якого ТОВ "Українські фінансові операції" набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4710768 (а.с. 18-22, 37, 62). Оскільки, станом на день укладення договору факторингу № 31-1/03/2025 від 31 березня 2025 року строк дії договору № 4710768 від 05 червня 2024 року не закінчився, ТОВ "Українські фінансові операції" здійснило нарахування процентів за стандартною процентною ставкою за період з 01 квітня 2025 року по 20 травня 2025 року за 50 днів у сумі 11249 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України "Про електронну комерцію" встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму кредиту) не повернув, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми кредиту в розмірі 14999 грн 98 коп. і вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд враховує таке. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма була введена в дію на підставі Закону України від 22.11.2023 № 3498-ХІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", який набрав чинності 24.12.2023. Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування") поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір № 4710768 про надання коштів на умовах споживчого кредиту був укладений між ТОВ "Лінеура Україна" і [PERSON] 05 червня 2024 року строком кредитування 350 днів до 20 травня 2025 року, тобто до внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», і строк дії такого договору продовжено після набрання чинності цим Законом, а тому строк дії, передбачений пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ "Про споживче кредитування" поширюється на вказаний договір. Відповідно до розрахунків заборгованості проценти за користування кредитними коштами нараховані первісним кредитором у розмірі 58047 грн 42 коп. і 11249 грн 96 коп. Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" за стандартною процентною ставкою 1.5% в день, а всього 69297 грн 40 копійок. Однак, з урахуванням п. 17 Перехідних та Прикінцевих положень Закону України "Про споживче кредитування" кредитор мав право нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитом у розмірі 1% в день. Враховуючи вказані обставини, з відповідача підлягають до стягнення проценти за користування кредитними коштами в загальному розмірі 52500 грн (15000 грн х 350 днів х 1%). З розрахунку заборгованості за договором № 4710768 від 05 червня 2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту вбачається, що станом на 31 березня 2025 року відповідачем в рахунок погашення заборгованості за договором сплачено 9224 грн 64 копійки (а.с. 49-53). Таким чином, оскільки відповідач умови вказаного договору належним чином не виконував, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Українські фінансові операції" заборгованість за договором № 4710768 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05 червня 2024 року в розмірі 58275 грн 34 коп. (14999 грн 98 коп. тіло кредиту + 52500 грн - відсотки 9224 грн 64 коп. кошти, сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості) Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає таке. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial