Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначає, що 03.05.1992 року у віконавчому комітеті Підлипецької сільської ради Золочівського району Львівської області, між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. У цьому шлюбі у них народилися діти, які на даний час досягли повноліття. Зазначає, що причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між ними, впродож шести років їхні шлюбні відносини фактично припинені, відповідачка проживає в м. Київ, спільного господарства вони не ведуть, спільного бюджету у них немає, між собою не спілкуються. Даний шлюб існує формально та суперечить його інтересам. В судове засідання позивач не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Оцінивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення, з огляду на таке. Згідно з ч.1 ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони зареєстрували такий 03.05.1992 року у виконавчому комітеті Підлипецької сільської ради Золочівського району Львівської області, про що складено відповідний актовий запис № 06. Судом встановлено, що у сторін неповнолітніх дітей немає. Згідно зі ч. 1, 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є відсутність бажання у сторін будувати у подальшому сімейні відносини, різні погляди на шлюб та сім`ю. Сторони проживають окремо тривалий період часу, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Відповідно до ч. 3,4 ст 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно змісту ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Враховуючи наведене вище, а також заяву відповідачки, згідно якої вона визнає позовні вимоги та не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що не має підстав для подальшого збереження шлюбу, у зв`язку з чим доцільно такий розірвати, а позов відповідно задовольнити. З врахуванням положень ст. 142 ЦПК України, позивачу слід повернути з державного бюджету 50% судового збору, що становить 605,60 грн., сплаченого при поданні позову, та стягнути з відповідачки в користь позивача 605,60 гривень судового збору.

Outcome: approved