Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

До суду звернувся Квартирно - експлуатаційний відділ міста Полтави до [PERSON] , третя особа військова частина, про усунення перешкод у користуванні майном шляхом її зі всіма членами сім`ї зі службової квартири жилого будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення. У обгрунтування позову зазначено, що військовослужбовець [PERSON] проходила військову службу у військовій частині з 13.04.2004 по 20.01.2023. З метою забезпечення безпеки у період дії воєнного стану, суд у рішенні не наводить номер військової частини, її дислокацію, відомості про керівництво. З 15.08.2008 [PERSON] перебувала на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та надання їм житлових приміщень згідно рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 15.08.2008 № 867. 19.03.2020 на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 406 відповідач забезпечена службовою жилою площею, а саме: однокімнатною квартирою загальною площею 31,1 кв. м, житловою площею 17,7 кв.м. у [ADDRESS] , на склад сім`ї у особи: [PERSON] та [PERSON] (дочка). 20.01.2023 відповідач згідно наказу командира військової частини № 21 переведена до іншої військової частини. З метою забезпечення безпеки у період воєнного стану, суд у рішенні не наводить номер військової частини, її дислокацію, відомості про керівництво. 02.02.2023 засіданням житлової комісії у зв`язку із виключенням зі списків особового складу військової частини та зняттям із квартирного обліку військовослужбовців, потребуючих поліпшення житлових умов у Кременчуцькому гарнізоні, зобов`язати відповідача вивільнити займану 1-кімнатну службову квартиру до 01.03.2023 та здати її представникам житлової комісії військової частини у встановленому порядку. На сьогоднішній день займане службове приміщення не вивільнене. 29.09.2025 ухвалою суду залишений позов без руху для усунення виявлених недоліків. 01.10.2025 представником позивача надана заява про усунення недоліків позову. 16.10.2025 судом отримана інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. 20.10.2025 відкрите провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. 24.11.2025 ухвалою суду, установивши після відкриття провадження, що позов поданий без додержання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, залишив позов без руху із зазначенням строку для усунення виявлених недоліків. 03.12.2025 представником позивача надана заява про усунення недоліків із зазначенням, зокрема про конкретизацію членів сім`ї відповідача, яких просять виселити із займаного службового житла, а саме: відповідача [PERSON] виселити із дочкою [PERSON] . Крім того, на підтвердження права позивача на звернення до суду із вказаним позовом, долучені копії: довідки, виданої безпосередньо позивачем від 06.10.2025 № 524/2900, про те, що спірна квартира є власністю держави в особі Міністерства оборони України, перебуває на балансі, в оперативному управлінні, експлуатується і обслуговується позивачем; інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 01.10.2025 уповноваженою особою позивача; листа виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 20.06.2017 за вих. № 01-30/3973 про надання статусу службового житла для зазначеної у позові квартири. 08.12.2025 ухвалою суду продовжений розгляд справи. 19.01.2025 клопотання представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволене. 19.01.2025 у судове засідання з`явилися представники військової частини Серажим О.С. та [PERSON] , які підтримали у повному осбязі вимоги позоної заяви, просили її задовольнити. Представником позивача 19.01.2026 через систему «Електронний суд» надана письмова заява про розгляд справи за його відсутності по причині неможливості прибуття у судове засідання для розгляду справи, а також відсутності технічної можливості бути присутнім у засіданні в режимі відеоконференції. Позовні вимоги просить задовольнити. Наголосили про відсутність додаткових заяв та клопотань по справі. Заперечень сторони позивача щодо заочного розгляду матеріали справи не містять. Відповідач [PERSON] , повідомлена належним чином про дату, час, місце розгляду справи на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, згідно якої днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Заяв та клопотань від відповідача не надходило, у тому числі про розгляд справи в режимі відеоконференції. Причини неявки суду не повідомив. Відзив, зустрічний позов до суду не надані. На підставі ст. ст. 280, 281, ч. 5 ст. 259 ЦПК України суд ухвалив провести на підставі наявних доказів заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими гл. 11 ЦПК України. Заслухавши представників військової частини, з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, судом оголошено 19.01.2026 про перехід до стадії ухвалення судового рішення на підставі ст. 244 ЦПК України, відклавши його ухвалення та проголошення на 15 год 30 хв 23.01.2026. Судом установлено з матеріалів справи, що власником квартири [ADDRESS] є держава Україна в особі Міністерства оборони України (інформація з Державного реєстру речових прав). Як зазначив позивач, надавши суду довідку Квартирно експлуатаційного відділу міста Полтави від 06.10.2025 № 524/2900, спірна квартира перебуває на балансі, в оперативному управлінні, експлуатується і обслуговується позивачем. [PERSON] з 15.08.2008 перебувала на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та надання їм житлових приміщень (рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 15.08.2008 № 867). Відповідач забезпечена службовою жилою площею, а саме: однокімнатною квартирою загальною площею 31,1 кв. м, житловою площею 17,7 кв.м. у [ADDRESS] , на склад сім`ї у 2 особи: [PERSON] та [PERSON] (дочка) (витяг з протоколу засідання житлової комісії військової частини № [NUMBER] від 03.07.2019, рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області «Про надання службової квартириу місті Кременчуці» № 406 від 19.03.2020). Згідно корінця ордеру на жиле приміщення № 2 серії Д, останній виданий 16.07.2020 для [PERSON] на склад сім`ї в 2 особи, у тому числі на дочку [PERSON] , на право заняття однокімнатної квартири житловою площею 17,6 кв.м. у [ADDRESS] . Відповідач виключена зі списків особового складу частини та вибула до нового місця служби (наказ командира військової частини № 21 від 20.01.2023). Згідно витягу з наказу командира військової частини від 02.02.2023 № 99 «Про оголошення рішень протоколу № 2 від 02.02.2023 засідання житлової комісії військової частини», з метою виконання рішення протоколу № 2 від 02.02.2023 засідання об`єднаної житлової комісії військової частини, у зв`язку із виключенням зі списків особового складу військової частини та зняттям із квартирного обліку військовослужбовців, потребуючих поліпшення житлових умов у Кременчуцькому гарнізоні, зобов`язано [PERSON] вивільнити займану 1-кімнатну службову квартиру до 01.03.2023 та здати її представникам житлової комісії військової частини у встановленому порядку. Правовий режим майна у Збройних Силах України є Закон України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», ст. 1 якого визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування (ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»). Міністерство оборони України здійснює військово - політичне та адміністративне управління Збройними Силами України та управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління (ст. 10 Закону України «Про Збройні сили України», ст. 10 Закону України «Про оборону України»). Відтак, Міністерство оборони України є органом, наділеним державою відповідними повноваженнями щодо розпорядженням військовим майном. Натомість, квартирно - експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно - експлуатаційними органами, до яких належать квартирно - експлуатаційні управління, Регіональні управління Держспецтрансслужби, Київське квартирно - експлуатаційне управління, квартирно - експлуатаційні відділи (квартирно - експлуатаційні частини району), підрозділи, визначені Адміністрацією Держспецтрансслужби, балансоутримувачі фондів військових містечок Держспецтрансслужби, підрозділи визначені РО Міноборони, балансоутримувачі фондів військових містечок РО Міноборони. Основними завданнями квартирно - експлуатаційного забезпечення в мирний час та особливий період є: організація забезпечення військових частин фондами військових містечок та земельними ділянками; організація розміщення військових частин, облік фондів військових містечок і земельних ділянок; утримання, експлуатація фондів військових містечок і територій, наданих для розміщення; забезпечення військових частин комунальними послугами; забезпечення військових частин квартирним майном та котельним паливом; планування та організація фінансування квартирно-експлуатаційних витрат (п. п. 1, 2 розділу ІІ Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення в системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 03.07.2013 № 448 із змінами). Контроль за вивільненням службових жилих приміщень (службової жилої площі) покладається на командирів військових частин та начальників КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району (п. 27 розділу IV Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України 31.07.2018 № 380). Фонд державного майна України здійснює у визначених законодавством межах формування і ведення Єдиного реєстру об`єктів державної власності (Закон України «Про управління об`єктами державної власності», Положення про Єдиний реєстр об`єктів державної власності, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.2004 № 467, Порядок та умови користування Єдиним реєстром об`єктів державної власності, затверджений наказом Фонду державного майна України 23.03.2005 № 622). З метою забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловим приміщенням у кожній військовій частині формується фонд службового житла, що призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири (ч. 1 ст. 118 ЖК України). Щодо посилання позивача на те, що спірна квартира перебуває на його балансі, в оперативному управлінні, експлуатується і обслуговується ним згідно довідки Квартирно експлуатаційного відділу міста Полтави від 06.10.2025 № 524/2900, а тому має право на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном міністерства оборони України, суд звертає увагу на таке. Виключно власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України. Як встановлено судом, власником квартири [ADDRESS] є держава Україна в особі Міністерства оборони України (інформація з Державного реєстру речових прав). Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ст. 182 ЦК України). До речових прав на нерухоме майно згідно ч. 1 ст. 137 ГК України, що втратив чинність на підставі Закону України № 4196-IX від 09.01.2025, ст. 12 Закону України № 4196-IX від 09.01.2025 « Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» відноситься у тому числі і право оперативного управління, як речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником. Доказів державної реєстрації права оперативного управління зазначеним майном за позивачем або інших доказів на право звернення до суду із вказаним позовом, позивач суду не надав. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Щодо суб`єктного складу відповідачів по справі. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). Згідно ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов поданий не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження по справі. Після спливу строків, зазначених у ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд може залучити до участі по справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову по справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч. 3 ст. 51 ЦПК України). Ст. 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 по справі № 523/9076/16-ц вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження по справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Разом з тим, якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідачів, а суд позбавлений можливості з`ясувати у позивача через його неявку позицію останнього щодо заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача, у задоволенні позову потрібно відмовляти, оскільки суд не має права самостійно залучати співвідповідачів без ініціативи позивача. Для законного виселення кожна особа, яку виселяють, повинна бути належним чином повідомлена про судове провадження та мати можливість захистити свої права (бути відповідачем по справі з відповідними процесуальними правами). Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 по справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі в справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Як слідує із змісту позову та доданих до нього документів, заяв позивача від 03.12.2025 та 19.01.2026, позивач обізнаний про те, що відповідач [PERSON] забезпечена спірною службовою жилою площею на склад сім`ї у 2 особи: [PERSON] та на її дочку [PERSON] . Крім того, ухвалою суду від 24.11.2025 позивачу роз`яснено, що згідно п.п. 4, 5 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, серед іншого зміст позовних вимог (спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов поданий до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Так, суд зазначив у цій ухвалі, що позивачем не конкретизований зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. У позові не зазначені власник та балансоутримувач зазначеної квартири та підстави звернення Квартирно-експлуатаційного відділу міста Полтави до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні відомчим житловим фондом Міністерства оборони України. Позов про виселення [PERSON] із службової квартири подане до суду зі всіма членами її сім`ї без надання іншого жилого приміщення не містить конкретизації яких саме членів сім`ї, а також їх процесуального статусу по справі. Позивач заявою від 03.12.2025 конкретизував членів сім`ї відповідача, яких просять виселити, однак процесуального статусу дочки відповідача не визначив шляхом подання уточнення позовних вимог. У подальшому від нього заяв, клопотань не надходило, у тому числі щодо залучення дочки відповідача в якості співвідповідача. Незалучення зазначеної особи до участі у справі позбавляє її права на вчинення процесуальних дій, передбачених законом, зокрема, можливості подання відзиву на позовну заяву, зустрічного позову, заяви про застосування позовної давності тощо. Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників, а тому підставами для відмови у позові є неналежний суб`єктний склад учасників справи. Аналогічні висновки щодо відмови у позові по причині неналежного суб`єктного складу учасників справи викладені у постанові Верховного Суду від 23.06.2022 по справі № 344/1762/17. У зв`язку із цим Суд прийшов до висновку про відсутність підстав для відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справах № 362/884/16 та № 758/3921/15 та застосованих апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні. Постановою Верховного Суду від 18.12.2024 по справі № 202/8251/18 зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див, зокрема постанови Верховного Суду від 18.10.2023 по справі № 300/808/19, від 07.12.2023 по справі № 363/2300/20, від 13.12.2023 по справі № 753/8710/21). Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів по справі, в яких наявна їх обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див., зокрема постанову Верховного Суду від 17.01.2024 по справі № 947/6589/21). З урахуванням наведеного вище, у задоволенні позові слід відмовити з підстав не доведення позивачем належними та достатніми доказами чи були порушені, не визнані або оспорені саме його права, свободи чи інтереси по цій справі, а також заявлення позовних вимог не до всіх належних відповідачів. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог (постанови Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17). Стороною позивача протилежного суду не доведено, встановлені судом обставини та факти не спростовані. Клопотань, заяв представником позивача не заявлено. Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України). За змістом ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у задоволенні позову - на позивача.

Outcome: dismissed