Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 12.03.2021 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, на підставі якої [PERSON] було надано кредит на наступних умовах: тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту «RED cash»; мета кредиту для особистих потреб; ліміт кредитної лінії 200 000,00 грн.; процентна ставка 26 % річних; тип процентної ставки фіксована; тип картки MasterCard Debit World; порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн. Свої зобов`язання за договором щодо надання позичальнику кредиту банк виконав у повному обсязі, однак відповідач, як позичальник, свої зобов`язання виконувала неналежним чином, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 132 243,23 грн., з яких: 86 727,14 грн. заборгованість за тілом кредиту; 45 516,09 грн. заборгованість за відсотками, яку позивач, а також судові витрати по справі просив стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 02.12.2025 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Розгляд (формування та зберігання) судової справи проводиться в змішаній (паперовій та електронній) формі. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] повідомлялася судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої вона є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 , постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надала до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що 12.03.2021 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було підписано оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, на підставі якої [PERSON] було надано кредит на наступних умовах: тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту «RED cash»; мета кредиту для особистих потреб; максимальна сума кредиту (кредитної лінії) 200 000,00 грн.; процентна ставка 26 % річних; тип процентної ставки фіксована; тип картки MasterCard Debit World; порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.11.2022. З наданого АТ «Сенс Банк» розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30.09.2025 загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №631602868 становить 132 243,23 грн., з яких: 86 727,14 грн. заборгованість за тілом кредиту; 45 516,09 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 11.02.2021 № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Доказів виконання своїх зобов`язань, відповідачем до суду не надано. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за наданим кредитом в розмірі 132 243,23 грн., з яких: 86 727,14 грн. заборгованість за тілом кредиту; 45 516,09 грн. заборгованість за відсотками. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Позивач заявив про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10 981,09 грн. На підтвердження таких витрат надав до суду Договір про надання послуг № 1006 від 28.01.2025, укладений між Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс», у п. 1.1.1. якого передбачено комплекс юридичних послуг, які надає Адвокатське об`єднання. Утім, розділ 1 даного Договору не містить посилань на конкретний спір (позов) з визначеним суб`єктом. Акт наданих послуг/виконаних робіт, підписаний сторонами, в матеріалах справи також відсутній. Відповідно, документи на підтвердження надання правової допомоги не містять ідентифікуючих ознак такої допомоги та не дозволяють зробити висновок про те, що адвокат надавав правничу допомогу саме у цій справі. Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження правового зв`язку між представником - адвокатом Дворською А.Р. та адвокатським об`єднанням, з яким укладено Договір про надання послуг. Отже, суд дійшов висновку про те, що обставина надання правничої допомоги не доведена позивачем, а відповідна вимога про стягнення витрат на неї задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: partial