Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

23.06.2025 до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Коган Р.В., до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя набутого під час шлюбу. Позовна заява обгрунтована тим, що між [PERSON] та [PERSON] , 17 серпня 2013 року було укладено шлюб. [INFO] у Позивача з Відповідачем народився син - [PERSON] . Спору про місце проживання Дитини у сторін немає. Дитина проживає разом з матір`ю, [PERSON] , за кордоном. в провадженні Заводського районного суд м. Запоріжжя перебуває справа № 332/2909/25, за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.08.2013 року. За цей період було набуто наступне майно: - Транспортний засіб FORD FOCUS, номер кузова (VIN): [NUMBER] ( державний номер: [NUMBER] , зареєстрований за фізичною особою - [PERSON] , 08 серпня 2019 року в ТСЦ МВС № 2341 на підставі договору купівлі-продажу № 2341/2019/1605503 від 08 серпня 2019 року, вартість транспортного засобу вказана в договорі купівлі продажу - 151364.91 грн. - Житловий будинок, загальною площею (кв.м): 79.9, за адресою: [ADDRESS] , що належить Відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 822, виданий 30.06.2021 року. - Земельна ділянка, площа (га): 0.0541, з кадастровим номером: 2310100000:04:022:0246, за адресою: [ADDRESS] . Оскільки, все вищевказане майно було придбане Позивачем разом з Відповідачем спільними зусиллями, в період шлюбу, вона належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, то позивач просить суд визнати таке майно спільною сумісною власністю подружжя, а також встановити за нею право власності на 1/2 частку кожного з зазначених об`єктів нерухомої майна. Автомобіль FORD FOCUS, номер кузова (VIN): [NUMBER] ) державний номер: [NUMBER] , наразі знаходить на території України та [PERSON] використовує вищевказаний транспортний засіб для власних потреб. Позивач не має бажання залишити вказаний автомобіль собі та виражає згоду для отримання грошової компенсації з її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль та просить виділити у власність [PERSON] транспортний засіб FORD FOCUS, номер кузова (VIN): [NUMBER] , державний номер: [NUMBER] , взамін на грошову компенсацію у розмірі 1/2 від вартості рухомого майна, а саме: 75 682.45 грн, розмір яких був підтверджений Листом про надання інформації від РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях ТС1 МВС № 1242 № 31/29/1242/18/632аз6102025 від 12.06.2025 року. Крім того, представник позивача у позовній заяві зазначив, що розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу, які [PERSON] понесла в зв`язку із розглядом справи буде надано до суду додатково після прийняття судового рішення, попередній розрахунок судових витрат, які поніс і які очікує понести Позивач, у зв`язку із розглядом справи складає: 9084 грн. судового збору та 40 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: Транспортний засіб FORD FOCUS, номер кузова (VIN): [NUMBER] державний номер; [NUMBER] ; Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Земельну ділянку з кадастровим номером: 2310100000:04:022:0246, за адресою [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку наступного майна: Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Земельну ділянку з кадастровим номером: 2310100000:04:022:0246, за адресою [ADDRESS] . Виділити у власність [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), транспортний засіб марки FORD FOCUS, номер кузова (VIN): [NUMBER] , державний номер: [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , вартість 1/2 частини транспортного засобу марки FORD FOCUS, номер кузова (VIN): [NUMBER] , державний номер: [NUMBER] , а саме у сумі 75 682.45 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 9084 грн. 00 коп. судового збору. Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 27.06.2025 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито підготовче позовне провадження у справі з викликом сторін. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. 04.08.2025 року, відповідач [PERSON] подав до суду заяву в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. 15.09.2025 року, відповідач [PERSON] подав до суду заяву в якій вказав, що визнає позовні вимоги позивачки, в той же час не визнає окремо вказані судові витрати, які позивачка просить суд повністю покласти на відповідача щодо судового збору та правничої допомоги, яка ще не повністю розрахована. Зазначає що жодного спору між подружжям не було і не має, позивачка звертається до суду тільки тому що не бажає приїжджати до Запоріжжя та витрачати зайві кошти на видачу довіреності. Зазначив, що не бажає сплачувати судові витрати за штучно видуманий позивачкою спір. Просив задовольнити позовні вимоги позивачки в частині саме поділу спільного майна подружжя, але відмовити їй у вимогах щодо покладення судового збору саме на відповідача, а також відмовити у задоволенні вимог щодо правничої допомоги, які вона просить покласти на відповідача. Ухвалою суду Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 01.10.2025 року, було закрито підготовче судове засіданні та призначено справу до розгляду по суті. 02.12.2025 року, від представника відповідача [PERSON] адвоката Волошиної Є.В. надійшли заперечення щодо заявлених витрат на правничу допомогу, в якому представник просив відмовити у відшкодування витрат на правничу допомогу. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, представник позивача надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засідання зазначив, що визнає позов щодо поділу майна подружжя, окрім стягнення витрат на правничу допомогу. Також просив долучити до матеріалів справи копію Договору купівлі-продажу будинку від 30.06.2021 року та Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.06.2021 року. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, між [PERSON] та [PERSON] , 17 серпня 2013 року було укладено шлюб, який зареєстровано Орджонікідзевським відділої державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міської управління юстиції, про що було складено відповідний актовий запис № 254, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17 серпня 2013 року. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 16.12.2014 року. Отже сторони перебували у шлюбі з 17 серпня 2013 року. 08 серпня 2019 року, у період перебування у шлюбі, [PERSON] , на підставі Договору купівлі-продажу транспортного засобу №2341/2019/1605503 від 08 серпня 2019 року, набула у власність транспортний засіб FORD FOCUS, номер кузова (VIN): [NUMBER] , державний номер: [NUMBER] , що підтверджується відповіддю Територіального сервісного центру МВС №1242 РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізьких областях від 12.06.2025 року. 13 червня 2021 року, у період перебування у шлюбі, [PERSON] , на підставі Договору купівлі-продажу будинку від 13 червня 2021 року, набув у власність житловий будинок, загальною площею (кв.м): 79.9, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу будинку від 13.06.2021 року, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М, 13.06.2021 року, реєстровий номер №822 та інформаційною довідкою №430984268 від 12.06.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Також, 13 червня 2021 року, у період перебування у шлюбі, [PERSON] , на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 червня 2021 року, набув у власність земельну ділянку площею 0,0541 гектарів, кадастровий номер: 2310100000:04:022:0246, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.06.2021 року, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М, 13.06.2021 року, реєстровий номер №822 та інформаційною довідкою №430984268 від 12.06.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за змістом вказаної норми щодо майна, придбаного під час шлюбу, діє презумпція його спільності для подружжя, дока один з них не доведе його придбання за особисті кошти. Частиною 2 та 3 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ст.368 ЦК України майно, придбане подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором між ними чи законом. Згідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Майно може належати на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, оскільки майно було придбано у власність під час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, на підставі ст.61 СК України воно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - сторін у справі, а тому вказане майно подружжя підлягає поділу. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що майно, яке придбано сторонами за час шлюбу, а саме: транспортний засіб FORD FOCUS, номер кузова (VIN): [NUMBER] , державний номер: [NUMBER] , земельна ділянка площею 0,0541 гектарів, кадастровий номер: 2310100000:04:022:0246, що розташована за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок, загальною площею (кв.м): 79.9, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ,- є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. Враховуючи те, що вказане майно набуте сторони під час шлюбу, відповідно до вимог законодавства, суд приходить до висновку про визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , наступне майно : 1) Транспортний засіб FORD FOCUS, номер кузова (VIN): [NUMBER] державний номер; [NUMBER] . 2) Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . 3) Земельну ділянку з кадастровим номером: 2310100000:04:022:0246, за адресою [ADDRESS] . Відповідно до частини 1 та 3 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, враховуючи вимоги позовної заяви [PERSON] , яку визнав [PERSON] , враховуючи що набуте під час шлюбу майно визнано спільною сумісною власністю подружжя, суд в частині поділу між сторонами земельної ділянки та житлового будинку, вважає за необхідне визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частку наступного майна: 1) Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . 2) Земельна ділянка з кадастровим номером: 2310100000:04:022:0246, за адресою [ADDRESS] . В частині поділу між сторонами транспортного засобу FORD FOCUS, номер кузова (VIN): [NUMBER] державний номер; [NUMBER] суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається з позовної заяви та підтверджується відповіддю Центру обробки спеціальної інформації №19/47813-25, позивачка [PERSON] не проживає на території України та не використовує транспортний засіб задля власних потреб. Враховуючи вищевикладене, позивачка просила виділити вказаний автомобіль у власність відповідача та стягнути на її користь грошову компенсацію в розмірі однієї другої частки вартості автомобіля. Відповідачем [PERSON] не заперечувався факт того, що автомобіль знаходиться у його користуванні. Відповідно до ч.3 ст. 370 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу),співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до ч.2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Метою позивачки є поділ спільного сумісного майна подружжя. Таким майном є неподільна річ - автомобіль. Отже, вимоги про визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивачки відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 08.02.2022 року у справі №209/3085/20 року зауважила, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. У вказаній вище постанові Велика Палата Верховного Суду від 08.02.2022 року, дійшла висновку щодо застосування норм права, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Як зазначено вище, [PERSON] , набула у власність транспортний засіб FORD FOCUS, номер кузова (VIN): [NUMBER] , державний номер: [NUMBER] , на підставі Договору купівлі-продажу №2341/2019/1605503 від 08.08.2019 року, вартість транспортного засобу була вказана в договорі 151364,91 грн. Відповідач [PERSON] , визнаючи позовні вимоги, вартість транспортного засобу в розмірі 151364,91 грн. не заперечував. Враховуючи вищевикладене, враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного суду від 08.02.2022 року у справі №209/3085/20 , суд приходить до висновку про виділення транспортного засобу марки FORD FOCUS, номер кузова (VIN): [NUMBER] , державний номер [NUMBER] у власність [PERSON] та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , грошової компенсації за 1/2 частини вартості транспортного засобу марки FORD FOCUS, номер кузова (VIN): [NUMBER] , державний номер: [NUMBER] у сумі 75 682,45 (сімдесят п`ять тисяч шістсот вісімдесят дві гривні 45 коп.). Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя набутого під час шлюбу, підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Крім того, згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судом позов задоволено повністю, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у заявленому позивачем розмірі у сумі 9084 грн. Суд також звертає увагу відповідача, який заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу, що в позовній заяві представник позивачки [PERSON] зазначив орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, в той же час вказав, що розрахунок та докази надання витрат на професійну правничу допомогу будуть надані п`яти днів після ухвалення рішення суду, тому питання про стягнення правничих витрат наразі не вирішується.

Outcome: approved