Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулося АТ «Таскомбанк» з посиланням на те, що 7 серпня 2024 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було підписано заяву-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування № 002/27808651-СК_SB, на підставі якої йому 07.08.2024 було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] , на який було встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту (200000 грн.), а саме надані кредитні кошти в сумі 26000 грн. на строк 12 місяців з автоматичною пролонгацією, зі сплатою процентів у розмірі 59 %. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 02.09.2025 становить 41043,52 грн., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту 26000 грн.; заборгованість по процентам 15043,52 грн.. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за заявою-договором № 002/27808651-СК_SB від 07.08.2024 в розмірі 41043,52 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою судді Ставищенського районного суду Київської області від 29 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 168). Відповідачу надано строк на подання відзиву. Представник позивача в судове засідання не прибув, АТ «Таскомбанк» в позовній заяві просить справу розглядати без участі представника (а.с. 2-5). Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки, за зареєстрованим місцем проживання (а.с.167,171), проте, вказане поштове відправлення повернулось з довідками відділення ПАТ «Укрпошта» з відміткою щодо отримання поштового відправлення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 172), тому суд вважає, що відповідач відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України про розгляд справи повідомлена належним чином, відзив на позовну заяву не надала. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, приходить до наступного. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 7 серпня 2024 року сторонами було підписано заяву-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування в межах проєкту «izibank» та заяву-договір на відкриття банківського вкладу на вимогу для фізичних осіб «zanachka» № ДВ-IZI/2771483 (а. с. 6-9, 9зв.-11). Підписавши вказану заяву-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування в межах проєкту «izibank», [PERSON] погодився, що ця заява договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб разом з Публічною пропозицією (офертою) АТ «Таскомбанк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в межах проєкту «izibank» та тарифами банку, що розміщені на сайті АТ «Таскомбанк», складають Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в мобільному застосунку izibank. Відповідно до п. 1.1 заяви договору відповідач просив банк відкрити на його ім`я поточний рахунок № [NUMBER] , оформити на її ім`я безоплатно віртуальну картку Master Card World Contactless в мобільному застосунку та надати фізичну пластикову картку Master Card World Contactless; надати кредит на споживчі цілі для здійснення платіжних операцій з поточного рахунку при тимчасовій відсутності власних коштів на поточному рахунку в межах кредитного ліміту. Пунктом 1.2 - 1.3 заяви-договору погоджено, що кредитний ліміт на поточному рахунку встановлено на максимально доступну суму, або вказану в Мобільному застосунку в подальшому, в період дії поточного рахунку, в межах максимальної суми загального кредитного ліміту, що складає 200000 грн.. Строк дії загального кредитного ліміту /кредитного ліміту на поточному рахунку становить 12 місяців (365 днів) з можливістю автоматичної пролонгації на той самий строк. На кредит нараховується процентна ставка 59% річних, починаючи з дня виходу із пільгового періоду. В рамках дії пільгового періоду, крім операцій «quasi-cash», буде нараховуватися процентна ставка 0,0001% річних. [PERSON] підтвердив генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з особистим ключем та відповідним відкритим ключем, що буде використовуватися ним в мобільному застосунку izibank для вчинення правочинів (у формі електронного документа), розрахунково-касовому обслуговуванні та/або при отриманні банківських, платіжних та інших фінансових послуг УЕП є аналогом власноручного підпису, його накладення має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Крім того, відповідач погодився з тим, що невід`ємною частиною заяви-договору є розділ «Згода та запевнення клієнта до договору», з підписанням якого в мобільному застосунку izibank договір набуває чинності. Заява-договір набуває чинності з моменту її підписання сторонами та є невід`ємною частиною договору. Сторони погодили, що інші права та обов`язки сторін, а також відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, що не обумовлені в заяві-договорі, визначаються в ДКБО, який розміщено на сайті банку та є невід`ємною частиною цієї заяви-договору. Відповідно до п. 2 згоди та запевнення клієнта до договору, відповідач підтвердив, що дотримання другого примірника заяви-договору, цієї згоди, тарифів, Правил користування електронними платіжними засобами, емітованими АТ «Таскомбанк» в мобільному застосунку та приєднався до ДКБО шляхом укладання договору в цілому і зобов`язався виконувати його умови. Згідно довідки АТ «Таскомбанк» [PERSON] з 30.10.2023 є власником поточного рахунку у гривні № [NUMBER] , який відкритий до Заяви-Анкети з номером кредитного договору № 002/27808651-СК_SВ від 07.08.2024, № картки [NUMBER] , відкритого в АТ «Таскомбанк» (а. с. 13). Позивачем до позовної заяви також додано Публічну пропозицію (оферту) АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в межах проєкту «izibank», тарифи та умови обслуговування поточного рахунка (а.с. 14-97). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Так, відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України встановлено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями статті 1048 ЦК України, яка на підставі частини 2 статті 1054 цього Кодексу застосовується до відносин за кредитним договором), передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позичальник підписанням Заяви-договору, згоди та запевнення клієнта до договору, що містить детальний розпис складових загальної вартості кредиту підтвердив, що ознайомлений з відомостями в тому числі, про розмір ліміту кредитування, відсоткову ставку, комісійну винагороду за видачу готівки за рахунок кредитних коштів, відповідно й усвідомлював необхідність сплати тіла кредиту та процентів в зазначеному розмірі. Крім цього, встановлено, що кредитний договір не розірваний, не змінений, не визнаний судом недійсним, а відтак повинен виконуватись його сторонами в силу ст. 204 ЦК України. Відповідно до виписки по особовим рахункам кредитного договору (а.с. 99-146) та розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором станом на 02.09.2025, вчиненого АТ «Таскомбанк» (а.с. 98), заборгованість за вказаним кредитним договором становить 41043,52 грн., з яких 26000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 15043,52 грн. заборгованість за процентами. Суд враховує, що такий розрахунок не спростовано відповідачем, та ним не надано суду свій контррозрахунок на суму боргу. 25.09.2025 АТ «Таскомбанк» було направлено відповідачу повідомлення-вимогу про повернення кредиту та сплату нарахованих процентів за користування кредитом (а.с. 147). Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позову повністю обґрунтовані, а відтак заборгованість за кредитом у загальному розмірі 41043,52 грн. слід стягнути із відповідача на користь АТ «Таскомбанк». Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved