Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області на підставі ухвали Новокодацького районного суду міста Дніпра надійшли для розгляду за підсудністю матеріали цивільної справи №205/12590/25 позовна заява Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради до [PERSON] про стягнення надміру виплачених коштів допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Позовні вимоги мотивовані тим, що Управління соціального захисту населення (Лівобережне) департаменту соціальної політики Вінницької міської ради звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплачених коштів допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 2 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач перебувала на обліку в УСЗН (Лівобережне) як внутрішньо переміщена особа та отримувала допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332 «Про деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам». 18 квітня 2023 року відповідач власноруч подала до УСЗН (Лівобережне) заяву про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та заяву про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. На підставі поданих документів їй була видана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 529-5002716272 від 18.04.2023, в якій зазначено зареєстроване місце проживання в Донецькій області, м. Маріуполь, та фактичне місце проживання у м. Вінниці. Рішенням УСЗН (Лівобережне) від 19 квітня 2023 року відповідачу було призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 2 000 грн щомісячно, яку вона отримувала у період з квітня 2023 року. 11 липня 2023 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб», якою встановлено додаткові умови виплати допомоги на проживання, зокрема припинення виплат внутрішньо переміщеним особам, які мають у власності житлове приміщення, розташоване на територіях, не включених до переліку територій, на яких ведуться бойові дії або які є тимчасово окупованими. Як зазначив позивач, 31 серпня 2023 року до УСЗН (Лівобережне) надійшли результати верифікації з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, відповідно до яких було встановлено, що у власності відповідача перебуває житловий будинок загальною площею 47,4 кв. м, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач зазначив, що відповідач не повідомила орган соціального захисту населення про наявність у неї житлового приміщення у власності, хоча відповідно до пункту 9 Порядку № 332 була зобов`язана протягом 14 календарних днів поінформувати про обставини, які впливають на право отримання допомоги. У зв`язку з встановленими обставинами виплату допомоги відповідачу було припинено з 1 вересня 2023 року, однак кошти за вересень 2023 року в розмірі 2 000 грн були вже нараховані та фактично отримані відповідачем, унаслідок чого утворилася надміру виплачена сума. З метою досудового врегулювання спору УСЗН (Лівобережне) надсилало відповідачу повідомлення від 01 грудня 2023 року та повторне повідомлення від 03 березня 2025 року з вимогою добровільно повернути надміру виплачені кошти. Однак станом на 14 серпня 2025 року кошти відповідачем повернуті не були. Посилаючись на положення пункту 29 Порядку № 332, статті 1212 Цивільного кодексу України та правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27 лютого 2024 року у справі № 560/9166/23, позивач вказав на наявність підстав для стягнення з відповідача надміру виплачених коштів у судовому порядку. У зв`язку з викладеним позивач просив суд стягнути з [PERSON] надміру виплачені кошти допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 2 000,00 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору у сумі 3 028,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснити без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце судового засідання вважається повідомленим належним чином, причини неявки суду невідомо. На підставі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. У визначені судом строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. З огляду на викладене, суд вирішив проводити розгляд справи у відсутність учасників справи, фіксування судового засідання, відповідно до вимог ЦПК України не проводилось. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 с.247 ЦПК України). При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 2 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Пунктом першим постанови Кабінету Міністрів України від 16.04.2022р. № 457 «Про підтримку окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України» встановлено, що для підтримки окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, надається внутрішньо переміщеним особам, відомості про яких включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, - допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022р. № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам». Встановленим судом фактам відповідають правовідносини у сфері соціального захисту внутрішньо переміщених осіб (надалі за текстом - ВПО), зокрема щодо питання виплат допомоги на проживання ВПО. Механізм взяття на облік внутрішньо переміщених осіб встановлено Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (надалі за текстом Порядок № 509). Призначення та виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам регулюється Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (надалі за текстом Порядок № 332). Згідно підпункту 5 пункту 7-1 Порядку № 332 із 1 грудня 2023 р. допомога не призначається/не виплачується на сім`ю, яка вперше звертається за її призначенням, якщо протягом трьох місяців перед зверненням або під час її отримання особа з числа членів сім`ї на 1 число місяця, з якого призначається допомога, або на 1 число кожного місяця, в якому отримується допомога, має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване на територіях, не включених до переліку територій, або територіях, включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. При цьому не враховуються житлові приміщення, які непридатні для проживання, що документально підтверджується органом місцевого самоврядування (а в разі його відсутності обласною державною (військовою) адміністрацією), або інформацією (за технічної можливості), внесеною до Реєстру пошкодженого та знищеного майна, або житлове приміщення (частина житлового приміщення) площею менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї), або житлове приміщення/частини житлового приміщення, придбані за кошти, отримані на підставі договору кредиту, якщо перший внесок, сплачений особою з числа членів сім`ї, становив менш як 100 тис. гривень. Пунктом 9 Порядку № 332 визначено, шо уповноважена особа зобов`язана протягом 14 календарних днів після виникнення змін, які впливають на визначення права на отримання допомоги, поінформувати про це засобами поштового/електронного зв`язку (за технічної можливості з накладенням електронного підпису або використанням засобів електронної ідентифікації з високим або середнім рівнем довіри відповідно до вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги») орган Пенсійного фонду України, уповноважену особу виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або адміністратора центру надання адміністративних послуг. Відповідно до пункту 29 Порядку № 332, у разі неправомірної або повторної виплати отримувачу допомоги за певний період суми такої виплаченої допомоги повертаються отримувачем добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Згідно з частиною 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом, Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення (Лівобережне) департаменту соціальної політики Вінницької міської ради як внутрішньо переміщена особа та отримувала допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332. Правові та організаційні засади забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб визначені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII. Відповідно до частини першої статті 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Як встановлено судом, 18.04.2023 відповідач подала заяву про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, у яких зазначила: зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ; фактичне місце проживання: [ADDRESS] . На підставі зазначених заяв Управлінням соціального захисту населення (Лівобережне) 18.04.2023 сформовано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 529-5002716272, а рішенням від 19.04.2023 відповідачу призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 2 000 грн щомісячно. Відповідно до пункту 5 Порядку № 332 внутрішньо переміщені особи несуть відповідальність за достовірність інформації, поданої для отримання допомоги, а згідно з пунктом 9 цього Порядку зобов`язані протягом 14 календарних днів повідомляти орган соціального захисту населення про обставини, які впливають на визначення права на отримання допомоги. 11.07.2023 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб», якою з 01.09.2023 передбачено припинення виплати допомоги внутрішньо переміщеним особам у разі встановлення факту наявності у власності житлового приміщення, розташованого на територіях, не включених до переліку територій, на яких ведуться бойові дії або які є тимчасово окупованими. Судом встановлено, що 31.08.2023 до Управління соціального захисту населення (Лівобережне) в програмному комплексі ЄІССС надійшли результати верифікації щодо відповідача. На підставі вказаної верифікації органом соціального захисту населення проведено додаткову перевірку, у ході якої 02.10.2023 отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з витягами з реєстрів, у власності відповідача перебуває житловий будинок загальною площею 47,4 кв. м, житловою площею 17,6 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , тобто на території, не включеній до переліку територій, на яких ведуться бойові дії або які є тимчасово окупованими. Доказів того, що зазначене житлове приміщення є непридатним для проживання або зруйнованим внаслідок бойових дій, відповідач суду не надала. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач не повідомила Управління соціального захисту населення (Лівобережне) про наявність у її власності вищевказаного житлового приміщення, чим порушила обов`язок, передбачений пунктом 9 Порядку № 332. У зв`язку з встановленням зазначених обставин виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам було припинено з 01.09.2023, однак кошти допомоги за вересень 2023 року у розмірі 2 000 грн вже були нараховані та фактично отримані відповідачем, що підтверджується довідкою про отримання допомоги та витягом з ЄІССС. Таким чином, суд дійшов висновку, що кошти допомоги за вересень 2023 року отримані відповідачем без достатньої правової підстави, оскільки на момент їх отримання право на допомогу було втрачено. Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути це майно потерпілому. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2024 у справі № 560/9166/23, відповідно до якої у разі встановлення факту неправомірного отримання допомоги орган соціального захисту населення має право звернутися до суду з позовом про стягнення надміру виплачених коштів, оскільки самостійне стягнення таких коштів без рішення суду не допускається. Суд також враховує, що позивач вжив заходів для досудового врегулювання спору, направивши відповідачу повідомлення від 01.12.2023 № 08/00/008/74103 та повторне повідомлення від 03.03.2025 № 08/00/008/14105, однак відповідач надміру виплачені кошти добровільно не повернула. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Управління соціального захисту населення (Лівобережне) департаменту соціальної політики Вінницької міської ради є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а надміру виплачені кошти допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 2 000,00 грн підлягають стягненню з відповідача. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3 028 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11. На підставі викладеного та

Outcome: approved