Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд встановити факт самостійного виховання та утримання ним неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У позові [PERSON] зазначає, що у шлюбі з відповідачкою, що було укладено 14.04.2010, у них народилися дочки: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Карлівського райсуду від 03.11.2023 було розірвано шлюб між сторонами. [PERSON] тяжко хвора з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, параноїдного синдрому, ремісії. У 2019 почалися прояви хвороби відповідача, у 2021 році її було госпіталізовано для надання психіатричної допомоги. Мати з дітьми не спілкується, не турбується про них, не підтримує морально чи матеріально, має заборгованість зі сплати аліментів. Після проявів хвороби та госпіталізації, позивач, як батько дітей, став повністю опікуватися дітьми, доглядати за ними, займатися, утримувати, турбуватися про їх здоров`я та розвиток. Позивач намагається самостійно забезпечити всі потреби дітей, займатися їх фізичним та духовним розвитком, купує одяг, взуття, інші необхідні речі. Позивач бере активну участь у житті дочок, цікавиться їхніми досягнення. Позивач з дітьми зареєстровані та проживають у належному йому будинку в [ADDRESS] . Встановлення вказаного факту потрібно позивачу для оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги, як батьку, що самостійно виховує дітей, а також для захисту прав та інтересів дітей, прав та інтересів позивача як батька. Позивач та його представник в судовому засіданні пітримали позовні вимоги, просили задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачка до суду не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, зокрема і за адресою проживання, що вказана нею самою у клопотаннях про відкладення попердніх судових засідань. Причина неявки у інші судові засідання не відома. Відзиву на позов не подала, заяву про розгляд справи без її участі суду не надавала. Тому суд, за згоди сторони позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Представник третьої особи до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. Про причину неявки суд не було повідомлено. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що проживає у будинку [ADDRESS] , є сусідом, діти свідка дружать з дітьми позивача, останній проживає сам з двома дочками, він самостійно їх утримує, піклується, займається їх вихованням. Останній раз коли свідок бачив, щоб мати спілкувалася з дітьми, це було років п`ять тому. Свідок [PERSON] зазначив, що є сусідом позивача, проживає у будинку [ADDRESS] . [PERSON] проживає з двома дочками [PERSON] і [PERSON] . [PERSON] ходить в один клас з онуком свідка. Позивач самостійно опікується дітьми, займається їх вихованням, діти дуже люблять батька. Мати дітей бачив один раз, коли [PERSON] пішла у перший клас. Заслухавши сторону позивача, пояснення свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі мають спільних дочок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.17,18). Рішенням Карлівського райсуду від 03.11.2023 було розірвано шлюб між сторонами (а.с.24). Судовим наказом Карлівського районного суду від 28.12.2020 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочок у розмірі 1/3 частини її доходу (а.с.23). Згідно розрахунку заборгованості (а.с.32), станом на 01.05.2025 у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання дочок у розмірі 83337,57 грн. Згідно Акту обстеження умов проживання від 30.04.2025 (а.с.15-16), позивач з дочками проживає в [ADDRESS] . Умови проживання задовільні, у дівчат окремі кімнати, для дітей створені належні умови для проживання та навчання. Відповідно до наданого епікризу, виписки з історії хвороби №276 (а.с.25), [PERSON] перебувала на стаціонарному обстеженні та лікуванні в КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» з 11.01.2024 по 23.01.2024, діагноз: шизофренія, параноїдна форма, параноїчний синдром, ремісія. Згідно довідки Карлівського ліцею №1 від 21.05.2025, де навчаються діти, мати [PERSON] за останні два роки навчання дочок жодного разу не з`явилася до ліцею, з педагогами не спілкувалася, не брала участь у класних заходах, не була присутня на батьківських зборах. Батько підтримує зв`чязок з класними керівниками (а.с.29). Згідно заяви хореографа танцювального гуртка, який відвідують діти, батько [PERSON] бере активну участь у житті дочок, цікавиться їхніми досягненнями, їздив з танцювальним колективом на виступ, підтримував [PERSON] та [PERSON] . Матір дівчат хореограф не бачила жодного разу (а.с.26). [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.33), згідно медичного висновку позивач здоровий (а.с.27). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст.15 ЦПК України). Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Права і обов`язки у кожного з батьків не тільки рівні, але і взаємні. Отже, право одного з батьків протистоїть обов`язку іншого не перешкоджати у здійсненні права на виховання дитини і навпаки. Обоє батьків несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як визначено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. При цьому, у відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 4 ст. 157 СК України). Встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей має юридичне значення, та надасть позивачу можливість для оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги, як батьку, що самостійно виховує дітей, а також для захисту прав та інтересів дітей, прав та інтересів позивача як батька. Відповідачка до суду не з`явилася, не подала відзив на позов, не надала суду належні та допустимі докази на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, чи які б підтверджували її бажання брати участь у житті дочок, займатися їх вихованням, піклуватися про них, підтримувати матеріально. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що факт самостійного виховання позивачем неповнолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , підтверджено належними та допустимими доказами та наявні підстави для задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved