Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивач ТОВ «Бізнес Позика» через свого представника Дармограй А.Т., звернувся до суду з позовною заявою, поданою через систему "Електронний суд" до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов обгрунтовує тим, що 23.07.2020 року між ТОВ «Бізнес Позика та [PERSON] , укладено договір № 119309-ЛЦ1-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 12000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] , що підтверджується довідкою про перерахування коштів (або платіжним дорученням). До теперішнього часу відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 119309-ЛЦ1-001 про надання кредиту належним чином не виконала, а лише часткового погасила кредит у сумі 10291,65 грн. Позивач зазначає, що [PERSON] , належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у відповідача станом на 30.10.2025 року утворилась заборгованість за договором № 119309-ЛЦ1-001 про надання кредиту, в розмірі 14812,59 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 7331,69 грн; суми прострочених платежів по процентах 7480,90 грн.. Посилаючись на викладене, позивач просить суд, стягнути з відповідача [PERSON] , заборгованість за договором № 119309-ЛЦ1-001 від 23.07.2020 в сумі 14812,59 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 7331,69 грн., суми прострочених платежів по процентах 7480,90 грн, а також сплачений судовий збір. 01 грудня 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Представник відповідача адвокат Огородник О.В. 16.12.2025 звернувся до суду із відзивом на позовну заяву. У відзиві просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, виходячи із наступного. Зокрема вказує, що умоги договору щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами встановлені з істотним порушенням, а у зв`язку з цим робить договір недійсним, зазначає що вказана сума процентів є неспівмірною тілу кредиту та суперечить принципу пропорційності, добросовісності, розумності та справедливості. Також просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Від представника позивача [PERSON] 16.12.2025 надійшла відповідь на відзив у якому, було наведено аналогічні обґрунтування, що були викладені у позовній заяві, вказано що нарахування відсотків є правомірним та у межах погодженого сторонами строку кредитування. Щодо заяви про застосування строків позовної давності, зазначає, що строки позовної давності у даній справі не застосовуються, а тому просить позовну заяву ТОВ «Бізнес позика» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості задовольнити в повному обсязі. Представник позивача ТОВ «Бізнес позика», Дармограй А.Т., в прохальній частині позовної заяви просила про розгляд справи проводити за відсутності сторони позивача, підтримує позовні вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] та її представник Огородник О.В. не з`явилися, належним чином повідомлені, клопотань чи заяв на адресу не надходило. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Суд встановив, що 23.07.2020 року між ТОВ «Бізнес Позика та [PERSON] , укладено договір № 119309-ЛЦ1-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 23.07.2020 ТОВ «Бізнес позика» направило [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти договір № 119309-ЛЦ1-001 про надання кредиту, а [PERSON] , прийняла (акцептувала) пропозицію щодо укладення договору. Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес позика» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 12000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності (Далі Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі Правила, а разом Договір). ТОВ «Бізнес Позика» виконало зобов`язання за договором № 119309-ЛЦ1-001 про надання кредиту, перерахувавши 23.07.2020 на банківську картку позичальника № [NUMBER] грошові кошти в сумі 12000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 19150 про відправлення коштів відповідачу. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] , за вказаним кредитним договором станом на 30.10.2025 становить 14812,59 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 7331,69 грн., суми прострочених платежів по процентах 7480,90 грн. (а.с. 13-26) Водночас відповідно до наданого позивачем розрахунку судом встановлено, що відповідач [PERSON] , частково сплачувала заборгованість за договором № 119309-ЛЦ1-001 про надання кредиту у сумі 10291,65 грн., з яких: 4668,31 грн., - сума сплаченої заборгованості за тілом кредиту; 5623,34 грн., - сума сплаченої заборгованості за відсотками. Здійснений позивачем розрахунок заборгованості та визначений розмір заборгованості відповідач не заперечив та не спростував. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №119309-ЛЦ1-001 від 23.07.2020 року становить 14812,59 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7331,69 грн., заборгованості по процентам 7480,90 грн.. Щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд зазначає наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.ст. 256, 257 ЦК України). Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. 11 березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 впроваджено дію карантину на території України. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України були продовжені на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень). 01 липня 2023 завершено дію карантину відповідно до Постанови КМ України № 651 від 27 червня 2023 року. Тобто у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Разом з тим, в подальшому, Законом України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом19 такого змісту: «19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Так, 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні». В подальшому, відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації. 04 вересня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 № 4434-IX. Закон скасовує зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, шляхом виключення п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. Таким чином, з урахуванням введення карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) 12 березня 2020 року, а також введення воєнного стану в Україні 24 лютого 2022 року, строк дії якого продовжено по даний час, трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, не сплив та був продовжений на строк дії такого карантину, а в подальшому зупинений у зв`язку із введенням воєнного стану, то позивачем позов пред`явлено у межах строку позовної давності. З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення заяви відповідача про відмову у позові з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки такий строк позивачем не пропущений. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» щодо нарахування суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14812,59 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених банком судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 2422, 40 гривень.

Outcome: approved