Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

28 липня 2025 року представник ТзОВ «КОШЕЛЬОК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.11.2021 між позивачем та [PERSON] було укладено договір № 2376803253-50948 про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого, останній отримав кошти у розмірі 8350,00 гривень для особистих потреб з початковим строком кредитування 26 днів з дисконтною відсотковою ставкою 2,20 % на добу за початковий строк кредитування, визначений п.3.6, п.3.7 договору. Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання з надання кредиту, перерахувавши кредитні кошти банківську картку № [NUMBER] , яку [PERSON] вказав у особистому кабінеті при оформленні кредитного договору. Згідно з п. 3.6 та п. 3.7 кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 29.11.2021 до 26.02.2022. Однак відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, у результаті чого, у нього виникла заборгованість, яка станом на день подання позову до суду становить 29659,20 грн, з яких: сума заборгованості по тілу кредиту становить 8350,00 грн, заборгованість за відсотками за користування позикою 21309,20 грн. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2376803253-50948 від 03.11.2021 у сумі 29659,20 грн, та понесені судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. (а.с. 5) Відповідач [PERSON] у судове засідання, повторно, не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про перенесення розгляду справи. (а.с. 37) Оскільки відповідачем на надано належних письмових доказів поважності причини своєї неявки в судове засідання, суд приходить до висновку, щоповторна неявка відповідача є такою, що має місце без поважних причин. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання такого учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Окрім того, відповідач, будучи належним чином повідомленим про строк подання відзиву, у встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк для подання відзиву на позовну заяву, відзив до суду не подав, тому суд у відповідності до ч.5 ст.289 ЦПК України розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.11.2021 між ТзОВ «Кошельок» та [PERSON] було укладено договір №2376803253-50948 про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі кредитний договір), відповідно до умов якого, останній отримав кошти в розмірі відповідно до умов якого, останній отримав кошти в розмірі 8350 грн для особистих потреб з початковим строком кредитування 26 днів з відсотковою ставкою 2,20 % на добу за початковий строк кредитування, визначений п.2.3, п.3.6, п.3.7 договору. Згідно п.3.6 та п.3.7 кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 29.11.2021 до 26.02.2022 з ставкою 2,2 на добу. (див. додаток "Електронний суд") Вказаний вище договір відповідачем [PERSON] було підписано за допомогою одноразового ідентифікатора (1470), який було надіслано йому на номер телефону [NUMBER] , вказаний позичальником під час реєстрації в особистому кабінеті. (див. додаток "Електронний суд") Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання позики в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Кошельок» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу позику відповідно до умов укладеного договору, що підтверджується повідомленням про транзакцію про зарахування коштів на банківський рахунок відповідача. (див. додаток "Електронний суд") Отже, судом встановлено, що позикодавець свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. Однак, у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, та у зв`язку із цим у нього утворилась заборгованість перед ТОВ «Кошельок». На момент подання даної позовної заяви заборгованість відповідача по сплаті кредиту та відсотків за користування позикою становить 29659,20 гривень, з них: 8350,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 21309,20 грн - заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №2376803253-50948 від 03.11.2021. (див. додаток "Електронний суд") Розглядаючи обгрунтованість вказаного розрахунку, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Вказаний висновок було підтверджено і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. Тому, при стягненні відсотків за договором кредиту, суд враховує положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно яких, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи вищенаведене з відповідача не підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами, нараховані з 24.02.2022 року у розмірі 551,10 гривень, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40 гривень. Відповідно до вимог ст.141 ч.2 п.1 ЦПК України - у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач також просить стягнути з відповідача 10 000,00 гривень витрат на правову допомогу. Відповідно до п.1 ч.1. ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1 ст.134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження надання правової допомоги позивач надав копію договору про надання правничої допомоги від 12.02.2025, додаток до договору про надання правової допомоги від 20.06.2025. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 01 червня 2018 року у справі №904/8478/16). Суд, зважаючи на предмет позовних вимог та категорію справи, яка є малозначною за ціною позову, розгляд справи за відсутності позивача та його представника на підставі наявних матеріалів, а також враховуючи обсяг виконаної роботи адвокатом, дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial