Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі «ТОВ «ФК «ЄАПБ»), звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за Кредитними договорами: №94469541000 від 10.05.2018 року в сумі 506628,22 грн; №740865 від 31.10.2021 року у сумі 46308,70 грн, а також сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на наступне. [PERSON] уклала з АТ «УКРСИББАНК» Договір про надання споживчого кредиту №94469541000 від 10.05.2018 року, підписанням якого погоджується з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків, які розміщені для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com, та на інформаційних стендах у приміщеннях установ банку та оприлюднені у газеті «Урядовий кур`єр» № 105 09.06.2017 р. (із усіма змінами і доповненнями): умовами надання споживчого кредиту позичальнику, його обслуговування і погашення; умовами відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточних карткових рахунків.Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договору. 26.06.2024 між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №275, у відповідності до умов якого, АТ «УКРСИББАНК» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується прийняти Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «УКРСИББАНК» за плату та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу №275 від 26.06.2024 Реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідачки в сумі 506628,22 грн., з яких: 245014,85 грн - заборгованість за основним боргом; 261613,37 грн. - заборгованість за процентами; 0,00 грн. - заборгованість за комісіями. 31.10.2021 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №740865, в межах якого ТОВ «Слон Кредит» надало відповідачці кредит у гривні, а відповідачка зобов`язалася одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені кредитним договором. 24. 01.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу № 2401-24, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за Договором про надання споживчого кредиту №740865 від 31.10.2021 року. Відповідно до Реєстру боржників Додатку №1 до договору факторингу №2401-24 від 24. 01.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 46308,70 грн, з яких: 32925,29 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 13383,41 грн сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам Кредитних договорів, відповідачка не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. З моменту отримання права вимоги до відповідачки, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Кредитними договорами №94469541000 від 10.05.2018 року та №740865 від 31.10.2021 року в загальній сумі 552936,92 грн. Позикодавці свої зобов`язання за договором виконали в повному обсязі, а відповідачка кредит та відсотки за кредитом у повному обсязі не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитними договорами та судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2024 року дану справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П. Після виконання приписів ст. 187, ухвалою судді від 08.01.2025 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07.04.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 18.09.2025 року відкладено судовий розгляд справи, витребувано уТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» розгорнутий розрахунок заборгованості за Кредитним договором №94469541000 за період з 10.05.2018 року по 26.06.2024 року, з уточненням суми тіла кредиту та докази отримання [PERSON] кредитних коштів за вказаним договором (виписка по рахунку, платіжне доручення, тощо). У відповідності до вимог ст. 12 ЦПК України роз`яснено позивачу наслідки вчинення або невчинення відповідних процесуальних дій щодо надання доказів, а саме: в разі неподання доказів, позов буде розглянутий на підставі наявних матеріалів у справі. Станом на 20.01.2026 року вимоги ухвали суду від 18.09.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не виконано. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалалх справи міститься заява, в якій просив розглядати справу за відсутності представника ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідачка до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк відзив на позовну заяву до суду не подала. Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (Постанова ВС від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц). Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідачки про розгляд даної справи, однак, відповідачка не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а тому справу слід розглянути за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, дійшов наступного висновку. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором №94469541000 від 10.05.2018 року. Судом встановлено, що 10.05.2018 року між АТ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено Договір №94469541000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. Відповідно до п. 3.1-3.4, 3.9, 3.14 Договору, сума кредиту за договором становить 8997,00 грн. Надання кредиту здійснюється у термін не пізніше ніж 30 календарних днів з моменту підписання цього Договору. Кредит надається для особистих потреб в сумі становить 8997,00 грн на придбання товару, що зазначений в пункті 3.14, а саме: розумний годинник Samsung Gear S3, шляхом оплати Банком з позичкового рахунку позичальника платіжних документів ТОВ «ГАДЖЕТ ТРЕЙДІНГ» на рахунок отримувача № [NUMBER] , відкритого в АТ «УКРСИББАНК». Ціна продукції складає 9997,00 грн. Розмір платежу за продукцію, що сплачується позичальником за рахунок власних коштів складає 1000, 00 грн. Процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 0,00001% річних. Договір містить графік платежів визначення сукупної вартості кредиту та умови щодо сплати комісії. Відповідно до п.4.2. кредитного договору, позичальник засвідчує своє клопотання щодо надання позичальнику додаткового кредиту шляхом встановлення ліміту овердрафту у розмірі 8000,00 грн, строк дії ліміту 24 місяці з дати встановлення ліміту з можливістю подальшої пролонгації. Процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки та за безготівковими операціями встановлюється в розмірі 55% річних. 26.06.2024 між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №275, відповідно до умов якого АТ «УКРСИББАНК» відступає, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується прийняти Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «УКРСИББАНК» за плату та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до умов п. 4.1. договору факторингу №275 від 26.06.2024 право власності на права вимоги вважається таким, що перейшло від клієнта фактору, та право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимоги у фактора виникає з моменту підписання Акту приймання-передачі права вимоги (Додаток №2 до цього договору). Разом з тим, суд звертає увагу, що надана суду копія Договору факторингу не містить його повного змісту, позаяк після п. 5.11 договору відразу йде розділ 12 договору, а відтак, суд позбавлений можливості дослідити повний зміст договору факторингу. Крім того, як вбачається зі змісту Акту приймання-передачі Права Вимоги від 26 червня 2024 року, в його пункті 2 не міститься жодних відомостей про загальну суму заборгованості, яка передається від АТ «УКРСИББАНК» до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Також, суд зважає на те, що як це погоджено сторонами в п. 2.2 договору факторингу №275, права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами Первинних договорів, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді. Натомість, позивачем замість реєстру боржників надано суду як доказ Витяг з реєстру боржників до договору факторингу №275 від 26.06.2024, який сформований позивачем, згідно якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в сумі 506628,22 грн, з яких: 245014,85 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 261613,37 грн - сума заборгованості за процентами. Таким чином, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надав суду доказів переходу до нього права вимоги до боржника [PERSON] за Кредитним договором №94469541000 від 10.05.2018 року. Щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за Кредитним договором №94469541000 від 10.05.2018 року суд вважає, що позивачем не доведено обгрунтованість позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного. Як встановлено судом вище, в укладеному 10.05.2018 року між [PERSON] та АТ «УКРСИББАНК» Договорі №94469541000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку сторони погодиди, що кредит надається відповідачці для особистих потреб в сумі 8997,00 грн на придбання товару, а саме: розумного годинника Samsung Gear S3, шляхом оплати Банком з позичкового рахунку позичальника платіжних документів ТОВ «ГАДЖЕТ ТРЕЙДІНГ» на рахунок отримувача № [NUMBER] , відкритого в АТ «УКРСИББАНК» . У відповідності до статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. В свою чергу, будь-який кредитор, первісний або новий, окрім доведення факту укладення договору та набуття прав на стягнення з боржника у зобов`язанні повинен довести факт виникнення зобов`язання у боржника, що, в даному випадку може бути підтверджено фінансовими документами про перерахування коштів на рахунок відповідача, які позивачем надані не були. Позивач повинен був довести обставини отримання відповідачкою кредитних коштів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України та з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог, зазначені ним обставини. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно п. 1.6. ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон № 2346-III) в редакції, чинній станом на момент укладення договору, документ на переказ - електронний або паперовий документ, що використовується суб`єктами переказу, їх клієнтами, кліринговими, еквайринговими установами або іншими установами - учасниками платіжної системи для передачі доручень на переказ коштів. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону № 2346-III ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів. Згідно п. 22.4. ст. 22 Закону № 2346-III під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання. Подання паперових розрахункових документів до банку має здійснюватися клієнтом особисто, якщо інше не передбачено договором. Подання електронних розрахункових документів може здійснюватися клієнтом як особисто на носіях інформації, так і за допомогою наданих йому обслуговуючим банком програмно-технічних засобів, які забезпечують зв`язок з програмно-технічними засобами цього банку. Програмно-технічні засоби з вбудованою в них системою захисту інформації мають відповідати вимогам, що встановлюються Національним банком України. (п. 22.5. ст. 22 Закону № 2346-III). Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, в редакції, чинній станом на момент укладення договору, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21) від 25.05.2021 належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в чинній станом на момент укладення договору редакції) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. У постанові від 15.06.2023 у справі № 910/15023/21 Верховний Суд зазначив, що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16143/18, від 26.02.2020 у справі № 911/1348/16, від 19.11.2020 у справі № 910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц). Отже, належним доказом перерахування АТ «УКРСИББАНК» відповідачці коштів є відповідні розрахункові документи, банківські виписки або інші первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Разом з тим, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано жодного доказу отримання [PERSON] вказаного в договорі товару та оплати АТ «УКРСИББАНК» з позичкового рахунку відповідачки платіжних документів ТОВ «ГАДЖЕТ ТРЕЙДІНГ», а саме: не надано ні видаткових накладних, ні рахунку-фактури, ні чеків чи будь-яких платіжних документів. На підтвердження існуючої заборгованості позивачем долучено розрахунок заборгованості за Кредитним договором №94469541000 від 10.05.2018 року за період з 26.06.2024 по 30.11.2024, складений представником ТОВ «ФК «ЄАПБ». З наданого позивачем розрахунку вбачається лише отримання права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №94469541000 від 10.05.2018 року у розрахованій первісним кредитором сумі. Суд звертає увагу на те, що вищевказаний розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду пересвідчитися, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, не вбачається чому саме такий розмір тіла кредиту та як змінювалось тіло кредиту, чи вносила відповідачка кошти на погашення заборгованості. Крім того, суд зазначає, що тіло кредиту це основна сума, яку позичальник отримав від банку або фінансової установи, ця сума не включає відсотки чи додаткові комісії. Однак, ТОВ «ФК «ЄАПБ» заявлена сума тіла кредиту у розмірі 245014,85 грн. При цьому, суд позбавлений можливості встановити факт збільшення тіла кредиту з 8997,00 грн (сума наданого кредиту) до 245014,85 грн (нарахована сума ), оскільки до матеріалів справи не додано ні виписку по рахунку відповідачки, ні розгорнутого розрахунку заборгованості, складеним АТ «УКРСИББАНК». Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не є первинним документом, який підтверджує отримання відповідачкою кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а тому не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок із зазначенням конкретних розмірів заборгованості є документом, що створений самим позивачем, а відтак інформація, що зазначена в ньому, за відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Підтвердженням зарахування кредитних коштів на картковий рахунок та користування кредитними коштами може бути виписка по рахунку, проте таких документів матеріали справи не містять. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження № 61-1211св19. Крім того, суд звертає увагу, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не виконано вимоги ухвали суду від 18.09.2025 року, якою витребовувався у позивача розгорнутий розрахунок заборгованості за вказаним Кредитним договором. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). У постанові від 27.05.2020 у справі № 2-879/13 Верховний Суд зазначив, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі, належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом. Крім того, у постанові від 01.11.2023 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 462/2056/20, провадження № 61-3758св23) зазначає, що засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Враховуючи недоведення позивачем факту виконання первісним кредитором АТ «УКРСИББАНК» своїх зобов`язань за Кредитним договором №94469541000 від 10.05.2018 року щодо надання кредитних коштів у розмірі 8997,00 грн, а також ненадання позивачем належних та допустимих доказів переходу до нього права вимоги до боржника [PERSON] за вказаним Кредитним договором, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову у цій частині слід відмовити у повному обсязі. Щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором №740865 від 31.10.2021 року. Судом встановлено, що 31.01.02021 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Договір №740865 про надання споживчого кредиту (далі - Договір позики). Відповідно до п.п. 1.2.-1.8. Договору позики, визначено, що товариство надає споживачу кредит у гривні, в споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користуванням ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту (загальний розмір) становить 43450,00 грн. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 365 днів, з кінцевим терміном повернення 31.10.2022 р. (включно). Детальні терміни повернення кредиту визначені в Графіку платежів, що є додатком №1 до цього Договору. Тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: - за перший день користування кредитом 10% в день (3650 % річних); - за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня і до кінця строку надання кредиту 100% річних. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Орієнтовна раельна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає 222,56% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає 74159,89 грн. Згідно з п. 2.1 Договору, кредитні кошти надаються товариством Кошти кредиту надаються Товариством шляхом їх перерахування (утримання): - у розмірі 39500,00 грн за реквізитами платжіної картки [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої зазначені Споживачем в Особистому кабінеті або надані Товариству іншим шляхом, в тому числі, через засоби зв`язку; - у розмірі 3950,00 грн на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати Процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5 Договору. Нарахування процентів за Кредитним договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у п.1.4 Договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в Графіку платежів, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором (Графіком платежів) (п.3.1. Договору). Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів (п. 5.1 Договору). Факт перерахування кредиту на рахунок [PERSON] підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 31.01.2024 вих.№2646_240131174128, згідно якого ТОВ надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків (Ліцензія НБУ №3 від 11.11.2013 р.). Між Товариством та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ»було укладено Договір про переказ коштів ФК-П19/09-06 від 2019-09-30. Відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 31-10-2021 10:45:23 на суму 39500,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 117164218, призначення платежу: Зарахування 39500 грн на карту [NUMBER] . 24.01.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 2401-24, відповідно до умов якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п.1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошовї Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб- Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п.1.2 Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 24. 01.2024 року до Договору факторингу № 2401-24 від 24.01.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за Кредитним договором №740865 від 31.10.2021 року в сумі 46308,70 грн. з яких: 32925,29 - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13383,41 грн. - сума заборгованості за відсотками. Позивач вказує на те, що з моменту отримання права вимоги до відповідачки ним не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. У даній справі, встановлено, що відступлення прав вимоги за Кредитним договором №740865 від 31.10.2021 року було здійснено шляхом укладення Договору факторингу про відступлення ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги. У матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про визнання Договору факторингу №2401-24, укладених між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» недійсним або заперечення учасниками справи факту правомірності укладення цього договору. За такого, враховуючи вищевказане, право вимоги до боржника [PERSON] за Кредитним договором №740865 від 31.10.2021 р. перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ», що дає останньому право на стягнення з відповідачки в судовому порядку неповернуту нею суму позики. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України « Про електронну комерцію»). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України " Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що Договір №740865 про надання споживчого кредиту від 31.10.2021 р. між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачкою [PERSON] укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора «К341». При цьому, відповідачка на веб-сайті ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» https://sloncredit.ua прийняла пропозицію первісного кредитора укласти Договір на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачці на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор, що згенерований під час проходження позичальницею процедури укладення Договору, який відповідачка використала для підтвердження підписання Кредитного договору №740865 від 31.10.2021 р. Судом встановлено, що без здійснення вказаних дій відповідачкою Договір №740865 про надання споживчого кредиту від 31.10.2021 р. не був би укладений сторонами, отже цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору в запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що вищевказаний Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із Кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). [PERSON] прийняті на себе зобов`язання за Договором №740865 про надання споживчого кредиту від 31.10.2021 р. не виконувала в повному обсязі. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором №740865 від 31.10.2021 р., вчиненого після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача останній не здійснив погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором №740865 про надання споживчого кредиту від 31.10.2021 р. в сумі 46308,70 грн. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Щодо стягнення судових витрат. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 8294,05 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №89817 від 10.12.2024 року. За такого, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогами у сумі 253,60 грн(46308,70 х 3028 / 552936,92) На підставі викладеного,

Outcome: partial