Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. В Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області звернулася [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 182 822 грн. 00 коп., які нараховані на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 у справі № 460/35128/22. В обґрунтування позову вказує, що зазначеним судовим рішенням було зобов`язано відповідача здійснити нарахування та виплату доплати до пенсії її рідній сестрі [PERSON] , однак станом на день смерті останньої 11.12.2024 року вказані кошти фактично виплачені не були та утворили заборгованість, яка увійшла до складу спадкового майна. Позивачка прийняла спадщину, є єдиним спадкоємцем за законом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 09.07.2025 року, зверталася до відповідача із заявою про виплату належних їй у порядку спадкування коштів, однак отримала відмову, у зв`язку з чим вважає свої майнові права порушеними та такими, що підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача зазначеної суми. Представник відповідача у поданому відзиві зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не погоджується з позовними вимогами та вважає їх такими, що не підлягають розгляду і задоволенню. На думку відповідача, спір виник у сфері публічно-правових відносин між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень щодо виконання судового рішення, а відтак підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, у зв`язку з чим провадження у справі має бути закрите на підставі статті 255 ЦПК України. Також відповідач зазначає, що пенсія [PERSON] за життя виплачувалася своєчасно, заборгованість із поточних пенсійних виплат відсутня, а сума 182 822 грн. 00 коп. є різницею пенсійних виплат, нарахованою на виконання рішення суду, яка не відноситься до недоотриманої пенсії та не входить до складу спадщини. Вказані кошти обліковані в Реєстрі судових рішень та можуть бути виплачені лише після заміни сторони правонаступником у встановленому законом порядку та за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України, оскільки органи Пенсійного фонду не наділені повноваженнями здійснювати такі виплати за відсутності бюджетних асигнувань. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 жовтня 2025 року справу передано судді Балацькій О.Р. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 жовтня 2025 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 19-20) Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. (а.с. 43-44) Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та його представника. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та докази. Суд встановив, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі № 460/35128/22 було задоволено позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та зобов`язано відповідача здійснити з 13 квітня 2022 року нарахування і виплату їй доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам відповідно до закону про Державний бюджет України на відповідний рік. [PERSON] , на користь якої ухвалено вказане судове рішення, померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 4). Позивачка [PERSON] є рідною сестрою померлої, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 6, 7), а також свідоцтвом про шлюб позивачки, у зв`язку з яким нею було змінено прізвище (а.с. 5). Дітей померла [PERSON] не мала. На день смерті [PERSON] рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 року виконано не було, а нарахована, але фактично не виплачена сума доплати до пенсії за період з 13.04.2022 по 31.07.2023 становила 182 822 грн. 00 коп, що підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем. Зазначена сума залишилася невиплаченою у зв`язку зі смертю пенсіонерки. Після смерті [PERSON] було відкрито спадщину та заведено спадкову справу № 8/2025 на підставі заяви позивачки. За результатами оформлення спадкових прав [PERSON] прийняла спадщину та є єдиним спадкоємцем за законом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09 липня 2025 року, відповідно до якого до складу спадкового майна увійшло, зокрема, право на отримання нарахованих, але не виплачених за життя спадкодавця грошових коштів у сумі 182 822 грн. 00 коп. (а.с. 8, 9) 10 липня 2025 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із письмовою заявою про виплату їй як спадкоємцю грошових коштів, нарахованих на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 року у справі № 460/35128/22 (а.с. 10) Листом від 18 серпня 2025 року відповідач повідомив позивачку про відмову у виплаті зазначених коштів, посилаючись на відсутність правових та фінансових підстав для здійснення такої виплати. (а.с. 11) Станом на день розгляду справи судом грошові кошти у сумі 182 822 грн. 00 коп. позивачці не виплачені. У зв`язку з цим між сторонами виник спір щодо права позивачки як спадкоємця на отримання нарахованих, але не виплачених за життя спадкодавця сум доплати до пенсії, присуджених судовим рішенням, а також щодо обов`язку відповідача здійснити виплату таких коштів у судовому порядку. ІV. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд при прийнятті рішення Право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання закріплене частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України право на звернення до суду за захистом гарантується, оскільки кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку Україна ратифікувала 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» передбачають право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Принцип непорушності права приватної власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (ст.1219 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини (ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). Відповідно до ч.1 ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, що належали пенсіонеру і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що «тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що цією правовою нормою встановлено: - сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно достатті 1227 ЦК Українине поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати». Для приватного права властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Тлумачення статті 1227 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення. Очевидно, що такий підхід дозволяє отримати результати, яких розум і справедливість могли б очікувати. Виходячи з установлених судом обставин, суд дійшов висновку, що нарахована на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 року у справі № 460/35128/22 сума доплати до пенсії у розмірі 182 822 грн 00 коп. є грошовим зобов`язанням, яке належало [PERSON] за життя, проте не було фактично виконане з вини відповідача. Зазначене судове рішення набрало законної сили та є обов`язковим до виконання відповідно до статті 129-1 Конституції України, а його невиконання не може нівелювати права особи, на користь якої воно ухвалене, або її правонаступника. Доводи відповідача про те, що спірні кошти не є недоотриманою пенсією, а лише різницею пенсійних виплат, нарахованою на виконання судового рішення, суд визнає безпідставними. Правова природа зазначених коштів полягає у тому, що вони є складовою пенсійного забезпечення спадкодавця, право на отримання якої виникло за її життя, було підтверджене судовим рішенням та не реалізоване виключно з причин, що не залежали від волі пенсіонерки. Отже, такі суми охоплюються поняттям «пенсії та інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя» у розумінні статті 1227 ЦК України та статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань та фінансування з Державного бюджету України також не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово зазначав, що держава не може виправдовувати невиконання своїх фінансових зобов`язань відсутністю бюджетних коштів. Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, вказуючи, що фінансові труднощі органу державної влади не звільняють його від обов`язку виконувати судові рішення та здійснювати виплати, гарантовані законом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] належним чином прийняла спадщину після смерті [PERSON] , є єдиним спадкоємцем за законом, а її право на отримання спірних коштів підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.07.2025 року. Відмова відповідача у виплаті зазначених коштів фактично позбавляє позивачку можливості реалізувати належне їй право власності, що суперечить статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлений позов є обґрунтованим, підтвердженим належними та допустимими доказами, відповідає вимогам чинного законодавства, а обраний позивачкою спосіб захисту у вигляді стягнення грошових коштів є ефективним та таким, що забезпечує реальне поновлення порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позовних вимог судовий збір слід покласти на відповідача. Відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 828 грн. 22 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved