Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача, [PERSON] , на утримання малолітньої доньки, [PERSON] , встановлених судовим наказом Баглійського районного суду м. Кам`янського від 25.01.2024 у справі № 207/377/24; встановити новий розмір аліментів, що стягуються з позивача, на користь відповідача, [PERSON] , на утримання доньки 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що судовим наказом Баглійського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року у справі № 207/377/24 з [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки, [PERSON] [INFO] , на користь [PERSON] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх видів мого заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Після винесення судового наказу його обставини змінилися настільки, що він об`єктивно втратив можливість надавати будь-яку матеріальну допомогу, з огляду на наступне. Погіршення стану здоров`я та інвалідність: після 06.05.2024 року, згідно з Витягом з рішення ЕКОПФО від 16.10.2025, йому встановлено ІІІ групу інвалідності, що вимагає постійних витрат на лікування. Втрата доходу та роботи: у зв`язку з інвалідністю, наказом від 18.11.2025 року був звільнений з військової служби. На даний час він не працевлаштований та не має регулярного заробітку. Відсутність пенсійних виплат: станом на день подання позову пенсія по інвалідності ще не нараховується і не виплачується. Має обов`язок утримування матері дитини [PERSON] . Не погодивши із позовними вимогами, відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказує наступне. Судовим наказом Баглійського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 25 січня 2024 року у справі № 207/377/24 з [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки, [PERSON] [INFO] , на користь [PERSON] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. На підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач вказує на те, що на даний час він має проблеми зі здоров`ям від 16 жовтня 2025 року встановлено ІІІ (третю) групу інвалідності, та зазначає що це вимагає постійних, непередбачуваних та значних витрат на лікування, медикаменти та реабілітацію, але не має жодних доказів від Позивача що він несе витрати на власне лікування. Позивач був військовослужбовцем та має статус УБД на разі статус ветерана війни і згідно із Закону України про статус ветерана війни , учасників бойових дій їх гарантії соціального захисту, а сама безкоштовне лікування, реабілітація та ліки. Позивач зазначає що втратив основне джерело доходу та наразі не отримає жодного доходу, що також не відповідає дійсності. Позивач має право на оформлення пенсії від дня отримання інвалідності. Для III групи 60% грошового забезпечення за місяць. Також з довідки наданої суду Позивачем зазначається, що Позивач отримає виплати від військової частини, з яких не стягуються аліменти , а саме 39132,98 грн. при звільнені з військової служби, також грошову допомогу на оздоровлення у сумі 22234,65 грн. Доказів Позивачем про те що він не має жодної можливості працювати не представлено. ІІІ група інвалідності та відсутність роботи не звільняє від обов`язку забезпечувати дитину. У позивача є дієздатна дружина, не має інших неповнолітніх дітей, інших родичів на його утриманні. Враховуючи виплати та сімейний стан у позивача поліпшилось фінансове становище враховуючи пенсію , виплати з частини, та гарантовані виплати по безробіттю, змогу працювати. Тому позивач має можливість сплачувати аліменти на дитину 1/4 від усіх видів заробітку (доходу). Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з визнанням його інвалідності, великих витрат та значних фінансових зобов`язань, відсутності повністю доходів. Позивачем подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого вказано наступне. Відповідач у відзиві наводить значні суми витрат на проживання та комунальні послуги як аргумент проти зменшення аліментів. Проте, ці твердження спростовуються її власними заявами в інших судових справах. Так, у клопотанні, поданому [PERSON] до Дніпровського районного суду м. Кам`янського (справа № 209/6433/25), вона особисто зазначила: "Фактично проживаю з дитиною у своїх батьків за адресою [ADDRESS] ". Спільне проживання з батьками об`єктивно зменшує тягар витрат на оплату житла та комунальних послуг (оскільки вони розподіляються між всіма мешканцями), на відміну від ситуації, якби Відповідач орендувала житло чи проживала окремо. Тому посилання на надмірні витрати на житло є маніпулятивним. Цифри витрат на дитину (понад 4000-5000 грн на місяць, 3000 грн на одяг), наведені у відзиві, є голослівними і не підтверджені жодним належним доказом (фіскальним чеком, квитанцією тощо). Відповідач вводить суд в оману, посилаючись на одноразові виплати при моєму звільненні зі служби. Ці кошти не є регулярним доходом, а є "подушкою безпеки" на період його безробіття та лікування. На даний момент позивач не має роботи та стабільного заробітку, з якого можна було б сплачувати аліменти у попередньому розмірі. У відзиві Відповідач зазначає: "У позивача є дієздатна дружина". Це твердження є неправдивим. Позивач не перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. Відповідач не надала жодних доказів цього твердження, оскільки їх не існує. Це свідома спроба створити хибне враження про його матеріальне становище. Статус УБД не гарантує повного покриття витрат на лікування складних захворювань, вітаміни та реабілітацію. Сам факт встановлення групи інвалідності є доказом погіршення здоров`я, що є самостійною підставою для зменшення аліментів (ст. 192 СК України). Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, раніше надав заяву відповідно до якої свій позов підтримав в повному обсязі. Справу просить розглянути без його участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, раніше нею було надано заяву відповідно до якої просила розглянути справу без її участі, просила відмовити у задоволенні позовної заяви. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області винесено судовий наказ від 25 січня 2024 року по справі №207/377/24 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки про заробітну плату для розрахунку виплат від 17.08.2025 року, позивачу нараховано заробітну плату за період з березня 2022 року по червень 2025 року в сумі 1 324 875,29 грн. Як вбачається із Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №205/25/2021/В від 16.10.2025 року позивачу встановлено ІІІ групу, основний діагноз: М51.1 Порушення поперекових та інших міжхребцевих дисків з радикулопатією (а.с. 109-110). Згідно витягу з наказу від 18.11.2025 року за №322, позивача звільнено з військової служби за станом здоров`я. Із повідомленням про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників старшого державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіоанльного управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що станом на 01.04.2025 року у позивача наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 01.04.2025 року за період з 22.01.2024 року по 31.03.2025 року становить 50376,74 грн. Із розрахунків заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 59380599 та № 59380132, вбачається заборгованість по сплаті аліментів у позивача на утримання малолітньої дитини та дружини. Так, статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на користь кого вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що в нього відбулися зміни матеріального стану, оскільки значно погіршилось його здоров`я і він несе витрати на своє лікування. Досліджені судом докази свідчать про те, що після стягнення судом з позивача на користь відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відбулися зміни матеріального становища позивача з огляду на те, що на час їх визначення судом в такому розмірі позивач проходив службу у ЗСУ, отримуючи щомісячний дохід, а наразі він отримав ІІІ групу інвалідності та не працює та не має постійного доходу, через що суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо погіршення його матеріального становища. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд зазначає, що позивач має право на зміну розміру стягуваних аліментів у зв`язку з погіршенням матеріального становища позивача, тому беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості та розумності, суд вважає, що заявлений позов про зменшення розміру аліментів з урахуванням матеріального становища позивача підлягає задоволенню частково шляхом зменшення розміру аліментів і визначення його у розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо заявлених клопотань про визнання дій відповідача зловживанням процесуальними правами, проведення розгляду справи в частині дослідження медичних документів у закритому судовому засіданні та відібрання у відповідача розписку про кримінальну відповідальність за розголошення діагнозу, суд зазначає, що вони не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 44 ЦПК України зловживання правами передбачає дії, що перешкоджають розгляду справи або мають на меті введення суду в оману. Суд зазначає, що наданні докази відповідачем мають безпосереднє значення для вирішення спору, є реалізацією права на судовий захист, а не зловживанням. Оскільки судом не встановлено фактів порушення закону при поданні цих доказів, підстави для постановлення окремої ухвали згідно зі ст. 262 ЦПК відсутні. Також, згідно зі ст. 7 ЦПК України розгляд справ проводиться відкрито. Проведення закритого засідання допускається лише у виняткових випадках для запобігання розголошенню державної чи іншої таємниці. Предметом даного спору є зміна розміру аліментів. Таким чином, стан здоров`я та відповідні документи є об`єктом судового дослідження, без якого неможливо встановити істину. Інформація, що міститься у довідках МСЕК та ВЛК, у даному контексті має високе суспільне значення та є предметом правового спору, що нівелює необхідність повного закриття процесу. Суд вважає, що відкритий розгляд забезпечує справедливість та прозорість правосуддя. Також, вимога заявника про відібрання розписки про кримінальну відповідальність не ґрунтується на нормах процесуального права. На підставі викладеного та

Outcome: partial