Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

позов зареєстрований судом 29.09.2025 року і мотивований тим, що 27.03.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 4826109 , який за угодою сторін підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Кредитні кошти в розмірі 8 000 грн. були перераховані відповідачу [PERSON] на картковий рахунок на підставі платіжного доручення. Відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки, виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором, однак, умови кредитного договору не виконала. 10.08.2021 року на підставі договору відступлення права вимоги №06Т ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги за кредитним договором № 4826109 від 27.03.2021 року. Тобто, позивач - ТОВ «Діджи Фінанс» (ЄДРПОУ 42649746) набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4826109. Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу відповідача перед новим кредитором становить 19 035, 50 грн. Вказана сума складається з: заборгованості за тілом кредиту 7 000 грн., заборгованості за відсотками 11 235, 50 грн. заборгованості за комісійними винагородами 800 грн. Заборгованість відповідач [PERSON] не погасила, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. На підставі ст.ст. 526, 530, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України ТОВ «Діджи Фінанс» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 4826109 від 27.03.2021 року в загальному розмірі 19 035,50 грн. та судові витрати: судовий збір 2 422, 40 грн. та витрати на правничу допомогу 5 000 грн. Представник позивача Романенко М.Е. в судове засідання не з`явився, звернувся із клопотанням про розгляд справи у його відсутності. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечив. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась завчасно за останньою відомою адресою реєстрації проживання, відзиву на позов, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутності не надавала. Про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 27.03.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 4826109, який за угодою сторін підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Строк дії договору до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.7.1). Кредитні кошти в розмірі 8 000 грн. були перераховані відповідачу [PERSON] на картковий рахунок Мастеркард (банк отримувача 537523) № [NUMBER] ХХХХХХ294Х на підставі платіжного доручення № 42483167 від 27.03.2021 року. Згідно паспорту споживчого кредиту та графіку платежів, датою платежу є 26.04.2021 року, разом до сплати 11 800 грн. (кредит 8 000 грн., комісія за надання кредиту 800 грн., проценти 3 000 грн.). Кредит надавався на 30 днів, на картковий рахунок, зі сплатою комісії 800 грн. одноразово, за надання кредиту, реальна річна процентна ставка, погоджена сторонами 578, 00 % річних. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки, виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором, однак, умови кредитного договору не виконав. 10.08.2021 року на підставі договору №06Т ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги за кредитним договором № 4826109 від 27.03.2021 року. Позивач - ТОВ «Діджи Фінанс» (ЄДРПОУ 42649746) набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4826109, згідно витягу з додатку до договору факторингу від 10.08.2021 року. Згідно договору відступлення права вимоги, сума боргу відповідача перед новим кредитором становить 19 035, 50 грн. Вказана сума складається з: заборгованості за тілом кредиту 7 000 грн., заборгованості за відсотками 11 235, 50 грн. заборгованості за комісійними винагородами 800 грн. Заборгованість відповідачка не погасила, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦКУкраїни). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту прав визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що позивач довів сукупністю доказів наявність зобов`язальних правовідносини, що виникли між сторонами, які регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення 27.03.2021 року між ТОВ «Міолан» та [PERSON] кредитного договору № 4826109 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 8 000, 00 грн. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, який не був оспорений відповідачкою, станом на дату укладення договору факторингу № 06Т від 10.08.2021 року загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 4826109 від 27.03.2021 року становить 19 035, 50 грн. Вказана сума складається з: заборгованості за тілом кредиту 7 000 грн., заборгованості за відсотками 11 235, 50 грн. заборгованості за комісійними винагородами 800 грн. Станом на день розгляду справи заборгованість [PERSON] не погашена, тому загальна сума боргу 19 035, 50 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 2 422,40 грн. згідно платіжної інструкції від 05.09.2025 року. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сумі 2 422,40 грн. Обґрунтовуючи вимоги про стягнення витрат на правову допомогу позивач надав договір про надання правової допомоги № 01-05/05 від 05.05.2025 року, що укладений із виконавцем - ФОП (з ознакою самозайнятої особи) Кубрак О.О., який діє на підставі виписки, платник єдиного податку 3 групи. Доказів того, що ФОП Кубрак О.О. є адвокатом, позивач не надав. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Оскільки позивач не надав доказів того, що отримав правничу допомогу від адвоката, витрати в розмірі 5 000 грн. за надані ФОП [PERSON] послуги, стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.

Outcome: approved