Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

25 грудня 2025 року ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» звернулось до суду з цивільним позовом до [PERSON] , про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.09.2024р. між ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" та [PERSON] було укладено сертифікат добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №030531/4605/0000097, предметом якого є страхування транспортного засобу марки «Nissan Qashqai», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Строк дії договору з 17.02.2024р. по 16.02.2025р. 25.01.2025р. о 18 год. 20 хв. у м. Київ, по пров. І. Мар`яненка, 11/12, за участю транспортного засобу марки «Nissan Qashqai», д.н.з. « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «FORD TRANSIT» д.н.з. « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) внаслідок якої обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказана ДТП сталась внаслідок порушення відповідачем по справі [PERSON] ПДР. Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 06.03.2025р. водія транспортного засобу марки «FORD TRANSIT» д.н.з. « [NUMBER] » [PERSON] , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова судді набрала законної сили. 25.01.2025р. потерпіла водій транспортного засобу марки «Nissan Qashqai», д.н.з. « [NUMBER] » [PERSON] у зв`язку з пошкодженням її транспортного засобу звернулась до ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку згідно договору КАСКО №030531/4605/0000097. З метою встановлення характеру та розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу марки «Nissan Qashqai», д.н.з. « [NUMBER] », ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» складено страховий акт №25902175828, яким було встановлено вартість відновлювального ремонту вищевказаного транспортного засобу в сумі 35473 грн. 74 коп., які були сплачено в якості страхового відшкодування ТОВ "КИЙ АВТО СВІТ», що підтверджується платіжною інструкцією №014515 від 06.02.2025р. На момент ДТП, яка мала місце 25.01.2025р. цивільно правова відповідальність власника транспортного засобу марки «FORD TRANSIT» д.н.з. « [NUMBER] », яким керував [PERSON] була застрахована у ПрАТ «УПСК» згідно договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №221325642 (ліміт за шкоду майну 160 000,00 грн., франшиза 3200,00 грн.). ПАТ "Страхова компанія "Уніка" звернулося до ПАТ «УПСК» із претензією про здійснення відшкодування шкоди, яке було сплачено останнім у розмірі 20409,18 грн. з врахуванням коефіцієнту зносу. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди, заподіяної потерпілій, і страховим відшкодуванням, сплаченим страховиком у відносинах в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, становить 35473 грн. 74 коп. 20409 грн. 18 коп. = 15064 грн. 56 коп. З врахуванням наведеного, позивач просить суд стягнути із відповідача на користь ПАТ «СК «Уніка» суму страхового відшкодування у розмірі 15064 грн. 56 коп., суму сплаченого судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. 00 коп. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.12.2025р. відкрито провадження у даній цивільні справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача по справі в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справу у його відсутності. Щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач по справі [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Суд вважає, що, оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв`язку із чим суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів у його відсутності оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.09.2024р. між ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" та [PERSON] було укладено сертифікат добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №030531/4605/0000097. Предметом договору, зокрема, є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням майном: транспортний засіб марки «Nissan Qashqai», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Строк дії договору з 17.02.2024р. по 16.02.2025р. /а.с. 6-10/. З копії заяви №25902175828 про подію з ознаками страхового випадку згідно договору «КАСКО» №030531/4605/0000097 від 25.01.2025р. вбачається, що 25.01.2025р. о 18 год. 20 хв. у м. Київ, по пров. І. Мар`яненка, 11/12, за участю транспортного засобу марки «Nissan Qashqai», д.н.з. « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «FORD TRANSIT» д.н.з. « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) внаслідок якої обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження /а.с. 11/. Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 06.03.2025р. водія транспортного засобу марки «FORD TRANSIT» д.н.з. « [NUMBER] » [PERSON] , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова судді набрала законної сили /а.с. 17/. Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» складено страховий акт №25902175828, яким було встановлено вартість відновлювального ремонту вищевказаного транспортного засобу в сумі 35473 грн. 74 коп., які були сплачено в якості страхового відшкодування ТОВ "КИЙ АВТО СВІТ», що підтверджується платіжною інструкцією №014515 від 06.02.2025р. /а.с. 18-22/. На момент ДТП, яка мала місце 25.01.2025р. цивільно правова відповідальність власника транспортного засобу марки «FORD TRANSIT» д.н.з. « [NUMBER] », яким керував [PERSON] була застрахована у ПрАТ «УПСК» згідно договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №221325642 (ліміт за шкоду майну 160 000,00 грн., франшиза 3200,00 грн.) /а.с. 15/. ПАТ "Страхова компанія "Уніка" звернулося до ПАТ «УПСК» із претензією про здійснення відшкодування шкоди, яке було сплачено останнім у розмірі 20409,18 грн. з врахуванням коефіцієнту зносу /а.с. 23-25/. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Статтями 28, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування). Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі № 676/518/17 (постанова від 22.01.2019) «У разі настання страхової події (ДТП) страхова компанія компенсує матеріальний збиток, а різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту компенсує винна особа. Різниця між розміром матеріального збитку та розміром вартості відновлювального ремонту полягає у наступному. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24.11.2003 року №142/5/2092 розмір матеріального збитку це вартість ремонту із застосуванням зносу автомобіля, а відновлювальний ремонт - без нього. Фізичний знос фактично полягає у зменшенні вартості деталі у зв`язку з її експлуатацією. Тобто, вартість деталі, яка експлуатується 10 років та новою буде різною. У випадку, якщо автомобіль експлуатувався 10 років, то страхова компанія повинна компенсувати вартість ремонту, як за деталь, яка відпрацювала 10 років, а різницю між цим відшкодуванням та вартості нової деталі відшкодовує винна особа. Зазначений коефіцієнт зносу застосовується у випадку експлуатації автомобіля більше 5 років для автомобілів виробництва країн СНД та більше 7 років для інших легкових автомобілів. Якщо ж авто було в ДТП, то знос застосовується по відношенню до автомобілів, які були в експлуатації менший строк. Тому, різниця між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням покладається саме на винуватця ДТП. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 11.12.2019 року №522/15636/16-ц, від 22.01.2019 року справа №676/518/17, від 07.02.2019 року справа №645/3746/16-ц, від 02.10.2019 року справа №235/4338/16-ц та інших. Пунктами 9.3. та 8.2. Правил добровільного страхування транспортних засобів /КАСКО/, затверджених Укрстрахнаглядом 25.03.1997р., визначено, що розмір завданих збитків визначається страховиком за участю страхувальника на підставі документів: у яких визначено перелік знищених, пошкоджених або викрадених складових частин об`єкта страхування (самого об`єкта в цілому); документа, складеного компетентними органами про час, обставини і причини знищення, пошкодження або викрадення складових частин об`єкта страхування (самого об`єкта в цілому); документа про витрати на компенсацію скоєних збитків. Згідно із положеннями ст. 993 ЦК, ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Враховуючи викладене, позивач отримав право вимоги на відшкодування з винної особи (відповідача) матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно з ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Крім того варто зазначити, що Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові № 686/17155/15-ц від 03.10.2018 року підтримав правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зазначивши, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту безпосередній винуватець. Враховуючи вищенаведене, оцінивши надані та досліджені судом докази, зважаючи на встановлені обставини та вимоги вищезазначених правових норм, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення та стягнення з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 15064 грн. 56 коп. (35473 грн. 74 коп. 20409 грн. 18 коп.) Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в розмірі 7000,00 грн. підтверджується: ордером на надання правничої допомоги серії АА №1622319 від 09.09.2025р., копією свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю від 21.05.2019 року, розрахунком витрат на правову допомогу від 24.12.2025 року (детальний опис робіт). Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відтак, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 4000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК судові витрати у справі понесені позивачем і документально підтверджені, пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Outcome: partial