Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось до суду з вказаним позовом. У позові позивач посилався на те, що 01.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та відповідачем укладено договір №915587 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 4000 грн на умовах, визначених кредитним договором. Вказаний договір укладений між сторонами в електронному вигляді. Через невиконання своїх обов`язків, зазначених в даному договорі, у відповідача виникла заборгованість 29223,98 грн, яка складається з: 3999,98 грн - заборгованість за кредитом; 25224,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами. 21.06.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір факторингу №21062024, відповідно до умов якого право вимоги за договором №915587 перейшло до позивача. Отже, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 29223,98 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., а також витрати на правничу в розмірі 8000,00 грн. Ухвалою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 26.12.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності. Також представник позивача додатково подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив до суду не подала, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання відповідача, які отримані відповідачем особисто 30.12.2025, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на зазначене вище, враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 01.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та відповідачем укладено договір №915587 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 4000 грн., строком на 360 днів. Стандартна процентна ставка встановлена у розмірі 2,2 % за 1 (один) день у межах строку кредиту, знижена процентна ставка встановлена в розмірі 1,43 % в день та застосовується, якщо споживач до 16.08.2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу згідно графіку платежів або здійснить дострокове часткове повернення кредиту. Вказаний договір укладений між сторонами в електронному вигляді. Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, перерахувавши кошти відповідачу в сумі 4000,00 грн, на картковий рахунок [NUMBER] , що підтверджується відповідною ТОВ «Пейтек» та листом АТ «Універсал Банк» № БТ/Е-1877 від 19.01.2026. Однак, відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни відповідач не повернув належні грошові суми, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підтверджується наданим розрахунком. 21.06.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір факторингу №21062024, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за договором №915587 перейшло до позивача. Заборгованість у сумі 29223,98 грн, яку вимагає стягнути позивач, складається з: 3999,98 грн - заборгованість за кредитом; 25224,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами; Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», «так і строк (термін) виконання зобов`язання» (ст. 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання ним зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем. З огляду на вказане, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за сумою (тілом кредиту) у розмірі 3999,98 грн. підлягають задоволенню. Крім того, позивачем також нараховано проценти за період з 01.08.2023 року по 21.06.2024 року (в межах строку дії кредитного договору), розмір яких згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №915587 від 01.08.2023 становить 25224,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Щодо нарахування процентів за користування кредитом, суд зазначає наступне. З`ясувавши обставини справи, встановивши правові норми, які підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, відповідно до якого максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (тобто з 24.12.2023 по 22.04.2024) - 2,5 %; протягом наступних 120 днів (тобто з 23.04.2024 по 21.08.2024) - 1,5 %. Позивач, нараховуючи згідно розрахунку заборгованості проценти за період з 01.08.2023 року по 13.08.2023 року у зв`язку зі сплатою відповідачем 13.08.2023 року відсотків у розмірі 743,60 грн та тіла кредиту у розмірі 0,01 грн застосовував знижену процентну ставку 1,43% в день. Позивач, нараховуючи згідно розрахунку заборгованості проценти за період з 14.08.2023 року по 22.04.2024, застосовував стандартну процентну ставку 2,2% в день. За вказаний період відповідачем 27.08.2023 сплачені відсотки в розмірі 1320 грн та тіло кредиту у розмірі 0,01 грн, 12.09.2023 року сплачені відсотки в розмірі 1000 грн. За таких обставин, розмір заборгованості за період з 01.08.2023 по 22.04.2024 за відсотками, з врахуванням часткової сплати відповідачем, склав 19944,00 грн, що відповідає умовам кредитного договору та наведеним вище приписам законодавства. Розмір заборгованості за тілом кредиту, з врахуванням часткової сплати відповідачем, склав 3999,98 грн. З 23.04.2024 по 21.06.2024 позивач застосував стандартну процентну ставку - 2,2%, що становить 88 грн в день. Водночас, відповідно до наведених вище приписів законодавства проценти за вказаний період користування кредитними коштами мають нараховуватися таким чином: - за період 23.04.2024 по 21.06.2024 (60 днів) за ставкою 1,5 %, що становить 3600,00 грн (60 грн х 60 днів); Загальна сума процентів становить 23544,00 грн (19944,00 + 3600,00). З огляду на зазначене, проценти за користування кредитними коштами підлягають стягненню за період строку кредитування з урахуванням їх обмеження максимальним розміром денної процентної ставки, встановленим ч. 5 ст. 8, а також п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», що становить 23544,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 27543,98 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3999,98 грн, заборгованість за відсотками - 23544,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн., враховуючи часткове задоволення позову (94,25%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2283,11 грн (2422,4 х 94,25%) судового збору. Щодо витрат на професійну правову допомогу, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.07.2025 року між позивачем та АО «Апологет» укладено договір про надання правової допомоги №0107. Предметом вказаного договору є зобов`язання надати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною відповідача надано: договір про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025, детальний опис наданих послуг за договором про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025 року, акт №48 наданих послуг від 15.12.2025 року на оплату 8000 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні відповідача всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial