Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

До Центрального районного суду міста Дніпра надійшов вищезазначений позов, в якому позивач посилався на те, що 09.11.2018 року між ним та співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] було укладено договір про надання послуг з управління будинком, відповідно до якого ТОВ «ЖСК «ПРОСПЕКТ» є управителем та виконавцем житлово-комунальних послуг. Відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] у вказаному вище буднику та станом на 05.05.2025 року у останніх існує прострочена заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2021 року по 01.04.2025 року в сумі 21174 грн. 88 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану заборгованість, а також у відповідності до ст.625 ЦПК України інфляційні втрати в сумі 1983 грн. 82 коп., 3% річних в сумі 664 грн. 15 коп., а всього стягнути 23822 грн. 85 коп. Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 04.08.2025 року на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України було відмовлено у відкритті провадження по справі в частині позовних вимог, заявлених до співвідповідача [PERSON] , в зв`язку зі смертю останньої на момент подачі позову та відкрито провадження по справі в частині позовних вимог, заявлених до співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] , з призначенням справи до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. В позовній заяві позивач просив розглядати справу за відсутності його представника. Відповідачі в судові засідання потворно не з`явились, про причини неявки не повідомили, відзиву на позов не надали. В зв`язку з цим, а також враховуючи, що справу було призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомлення сторін, їх явка обов`язковою не визнавалась, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280,281 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних матеріалів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши надані позивачем до заяви на підтвердження позовних вимог докази, суд приходить до наступного висновку. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно термінів, наведених в ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»: - співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; - управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб; - управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку; - частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку; - індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Частиною 1 ст.2 вказаного вище Закону встановлено, що предметом його регулювання є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку. Відповідно до ст.4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Якщо квартира або нежитлове приміщення належить більш як одному співвласникові, реалізація прав та виконання обов`язків співвласниками квартири або нежитлового приміщення, включаючи участь в управлінні багатоквартирним будинком, здійснюються в порядку, передбаченому законодавством для реалізації права спільної власності. Згідно ст.9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Наймачі, орендарі та інші користувачі квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку можуть брати участь в управлінні багатоквартирним будинком виключно за дорученням власників таких квартир та приміщень. Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем. Якщо зборами співвласників прийнято рішення про укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, такий договір (зміни до нього) підписується співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Згідно ч.ч.2,3 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Відповідно до п.10 ч.1,ч.2 ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Частинами 2,3 ст.8 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що обсяг зобов`язань та відповідальності кожного співвласника за договором, який є обов`язковим для всіх співвласників, визначається пропорційно до його частки співвласника. Співвласник звільняється від відповідальності за договором, який є обов`язковим для всіх співвласників, якщо доведе, що належним чином виконав відповідні обов`язки співвласника. Обсяг зобов`язань та відповідальності кожного співвласника за договором про надання комунальної послуги визначається відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до ст.ст.319,322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Частиною 1 ст.385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Згідно ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. З аналізу наведених положень ЦК України, Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в їх системному взаємозв`язку вбачається, що управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеним з його співвласниками та саме на співвласників квартир та нежитлових приміщень будинку покладено обов`язок оплачувати надані управителем послуги, пропорційно до розміру їх часток. Такі обов`язки можуть бути покладені за згодою власника на іншу особу, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб, за умови, що з цією особою або від її імені укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] , оформленого протоколом від 20.07.2018 року було визначено ТОВ «ЖСК «ПРОСПЕКТ» управителем багатоквартирного будинку за цією адресою. 09.11.2018 року між ТОВ «ЖСК «ПРОСПЕКТ» та співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] було укладено Типовий договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком та в подальшому укладались додаткові угоди, копії яких долучено до позову. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що відповідачам [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 08.06.2004 року на праві спільної часткової власності належить по 78/300 часток квартири [ADDRESS] . Співвласником інших 78/300 часток квартири була померла [PERSON] . Відповідно до актів звіряння за період з 01.01.2021 року по березень 2025 року включно вбачається, що по квартирі [ADDRESS] обліковується заборгованість за надані позивачем послуги в сумі 21174 грн. 88 коп., з них заборгованість в сумі 3125 грн. 31 коп., що утворилась до 01.01.2021 року. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що кожний із співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] є співвласником 78/300 часток квартири, доказів щодо успадкування ними частки 78/300, що належала померлій [PERSON] , а також щодо особи, якій належить решта частки в розмірі 66/300, позивачем не надано. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, стягнувши заборгованість за надані позивачем послуги з відповідачів [PERSON] та [PERSON] пропорційно до їх часток у праві спільної часткової власності на квартиру, тобто в сумі 5505 грн. 47 коп. з кожного. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц). Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 18.03.2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19). Таким чином, оскільки відповідачі не виконували свої зобов`язання по своєчасній сплаті внесків, суд вважає правомірним нарахуванням позивачем у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних на суму заборгованості. Поряд з цим, останні також підлягають стягненню з відповідачів пропорційно до суми заборгованості та їх часток у праві спільної часткової власності на квартиру, а саме: інфляційні витрати в сумі 515 грн. 79 коп. та 3% в сумі 172 грн. 68 коп. з кожного відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог (52% від ціни позову), з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1574 грн. 56 коп., по 787 грн. 28 коп. з кожного відповідача.

Outcome: partial