Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

10 листопада 2025 року позивач звернулась до суду з позовом про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2012 року у справі № 2504/454/12 стягнено на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На теперішній час розмір аліментів у розмірі 600,00 гривень щомісячно на утримання 15-річної дитини є недостатнім для гармонійного розвитку дитини. На підставі ст. ст. 141, 183 192 СК України просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2012 року у справі № 2504/454/12 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 гривень щомісячно, встановивши спосіб стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також припинити стягнення за виконавчим листом № 2504/454/12, виданим 07 травня 2012 року на виконання рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2012 року. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2025 року цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено справу до судового розгляду на 25 грудня 2025 року. За клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено до 21 січня 2026 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи без її участі, у якому підтримала позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів та встановлення спосіб стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки за адресою зареєстрованого місця проживання (а.с. 47, 68), а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 48, 67). Поштове відправлення повторно повернулося з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 47, 68). Відзиву на позов або заяв з процесуальних питань до суду відповідач не подав. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про місце, дату і час судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подавав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з такого. Судом встановлено, що під час перебування в шлюбі у відповідача [PERSON] та позивача [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) народилася дитина донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 7). Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 7). На підставі рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2012 року стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 гривень щомісячно, починаючи з 26 квітня 2012 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8). На виконання зазначеного рішення про стягнення аліментів 07 травня 2012 року видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні (а.с. 9, 10-12). 31 грудня 2015 року позивач уклала новий шлюб та змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 5, зворот). Відповідач [PERSON] сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] в сумі 1 600,00 грн щомісячно, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 24-27). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною першою ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, саме одержувач аліментів наділений правом на звернення до суду із вимогою про зміну способу аліментів. При цьому положення ч. 3 ст. 181 СК України не пов`язують право особи, яка звертається до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів з обов`язком надання доказів про наявність підстав для зміни розміру аліментів, оскільки таке право одержувачу аліментів гарантовано ч. 3 ст. 181 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зважає на те, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» було встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 1112 гривень, з 1 квітня - 1134 гривні, з 1 липня - 1144 гривні, з 1 жовтня - 1161 гривня, з 1 грудня - 1197 гривень. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину у травні 2012 року становив 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто 340,20 грн. При цьому визначена судом у 2012 році сума аліментів у розмірі 600,00 грн перевищувала мінімальний розмір аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у сумі 3 196,00 грн. Отже, з 01 січня 2025 року гарантований мінімальний розмір аліментів на одну дитину від 6 до 18 років (50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) становить 1 598,00 грн. Дитина потребує витрат на харчування, одяг, розвиток здібностей, медичний догляд та лікування (а.с. 15-23). Ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, а це, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на їх утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування. Оскільки змінюються потреби в коштах для утримання і розвитку дитини, то виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про зміну способу їх стягнення та, відповідно, збільшення їх розміру. З 28 жовтня 2025 року позивач стала безробітною (а.с. 13). Зважаючи на інтереси дитини, враховуючи вимоги ст. ст. 181-183 СК України, зокрема те, що відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України право вибору способу стягнення аліментів (у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі) належить тому з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] та встановлення способу стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача. На переконання суду вказаний розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, суд зважає, що стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника автоматично регулює розмір стягнень залежно від рівня доходів платника і одночасно забезпечує обов`язкове стягнення аліментів у розмірі, не нижчому від гарантованого мінімального розміру, встановленого на рівні 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача та стягується з нього в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved