Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТзОВ «ФК «ЄАПБ») через свого представника звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 вересня 2023 року між ТзОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір №05796-09/2023, за умовами якого відповідач отримав кредит, який не повернув. Вказує, що 20 серпня 2024 року за договором факторингу позивач набув право вимоги за кредитним договором. Заборгованість відповідача за кредитом становить 54900 грн., з яких: 6000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 48900 грн. заборгованість за відсотками. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на користь ТзОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором №20082024 від 20 серпня 2024 року в розмірі 54900 грн., а також понесені судові витрати. 15 грудня 2025 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази укладення кредитного договору, а також докази перерахування коштів. Крім того, позивач не виконав обов`язку щодо доведення отримання права вимоги за кредитним договором №05796-09/2023 від 05 вересня 2023 року. У задоволенні позову просить відмовити. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у прохальній частині заяви просив розглядати справу у його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день, час, місце розгляду справи повідомлялась судом за адресою реєстрації судовим повідомленням/повісткою з рекомендованим повідомленням, які повернуті суду без вручення, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв?язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 05 вересня 2023 року між ТзОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту №05796-09/2023, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі у розмірі 6000 грн., строком на 360 днів та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2, 50 % на день. Договір підписано відповідачкою електронним підписом W8807. ТзОВ «Аванс Кредит» виконало свої зобов`язання за кредитним договором та перерахувало [PERSON] кошти в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки , вказаної позичальником при укладанні кредитного договору, а саме: [NUMBER] (довідка №3466_250708112244 від 08 липня 2025 року). У свою чергу, відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТзОВ «Аванс Кредит», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок Позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. 20 серпня 2024 року ТзОВ «Аванс Кредит» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» уклали договір факторингу №20082024, на підставі якого до ТзОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за кредитним договором №05796-09/2023 від 05 вересня 2023 року до [PERSON] в сумі 54900. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором становить 54900 грн., з яких: 6000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 48900 грн. заборгованість за відсотками. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що між ТзОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір №05796-09/2023 від 05 вересня 2023 року, який підписано сторонами із застосуванням електронного підпису. На підставі цього договору відповідачка отримала кредитні кошти, однак їх не повернула, проценти за користування кредитними коштами не сплатила, чим порушила взяті на себе договірні зобов`язання. В подальшому право вимоги за вказаним кредитним договором передано позивачу ТзОВ «ЄАПБ» на підставі договору факторингу. В порушення вищезазначених правових норм та умов договору позичальник своєчасно не повернув кредит, тобто порушив свої зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 6000 грн. слід задовольнити. Разом з тим, щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом суд зазначає наступне. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу нараховані проценти за кожен день користування кредитом за 351 днів за період з 05 вересня 2023 року по 20 серпня 2024 року за відсотковою ставкою 2, 5 %. Проте, суд не в повній мірі погоджується з таким розрахунком. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX(який набрав чинності 24 грудня 2023 року) ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено: ч. 4 цієї статті, у якій зазначено формулу розрахунку денної процентної ставки за споживчим кредитом; ч. 5 цієї статті, у якій визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, у п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Також, ч.2 розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень вказаного закону встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. За встановленого, відповідні умови договору щодо нарахування процентів у розмірі, що перевищує 2,5 % на день, починаючи з 24 грудня 2023 року, 1,5 % на день, починаючи з 22 квітня 2024 року, а також, що перевищує 1% на день, починаючи з 20 серпня 2024 року, є нікчемними. Нарахування відсотків за період з 05 вересня 2023 року по 21 квітня 2024 року в сумі 32910 грн. здійснено за відсотковою ставкою в межах, яка не перевищує 2, 5 %, що відповідає як умовам договору, так і вимогам чинного в період нарахування закону. У свою чергу, нарахування відсотків за період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року здійснено за відсотковою ставкою 2, 5 %, що не відповідає вимогам закону, а відтак такі підлягають перерахунку за ставкою 1, 5% на день. З огляду на викладене, відсотки за період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року становлять 10800 грн. (6000 грн. х 1, 5 % х120 днів). Нарахування відсотків за 20 серпня 2024 року здійснено за відсотковою ставкою 2, 5 %, що не відповідає вимогам закону, а відтак такі підлягають перерахунку за ставкою 1 % на день. З огляду на викладене, відсотки за 20 серпня 2024 року становлять 60 грн. (6000 грн. х 1 % х 1 день). Таким чином, загальна заборгованість за відсотками за період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року становить 32910 грн., за період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року - 10800 грн., за 20 серпня 2024 року - 60 грн., а загалом 43770 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме, з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №05796-09/2023 від 05 вересня 2023 року у розмірі 49770 грн., з яких: 6000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, а також 43770 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2745, 06 грн. (49770 х 3028 / 54900). На підставі ст.ст. 526, 536, 610, 1046 ЦК України,

Outcome: partial