Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ»» (далі ТОВ ФК «УКРФІНСТАНДАРТ») 04.11.2025 року звернувся з до Хаджибейського районного суду м. Одеса з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно 3% річних на свою користь за період з 04.04.2017 року по 02.04.2020 року, у розмірі 85595, 49 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №113175586000 відповідно до якого [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №11209329000 від 04.09.2007 р. відповідно до якого останній отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 100 000 доларів США 00 центів. З метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту № 11317586000 від 21.03.2008 року, між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 189221 від 21 березня 2008 року, згідно з умовами якого остання взяла на себе зобов`язання відповідати перед банком як солідарний боржник за зобов`язаннями - [PERSON] , що виникають з умов вищевказаного кредитного договору. 17 листопада 2010 року Малиновським районним судом міста Одеси ухвалено заочне рішення по справі № 2-4092/10 про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11317586000 від 21.03.2008 року у розмірі, 780 872,87 гривень заборгованість за основним та простроченим кредитом; 143415,42 гривень заборгованість по строковим та простроченим відсоткам; 6394,23 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 16744, 61-пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом; на загальну суму 974727, 13 гривень. 23 вересня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ» було укладено Договір факторингу № 143, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 11317586000 від 21.03.2008 року, та укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ». Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 27 грудня 2019 року по справі № 2-4092/10 замінено стягувача у виконавчому провадженні, а саме: з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ», відповідно до Договору факторингу № 143 від 23.09.2019 року. Отже, до ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ».відповідно до Договору факторингу № 143 від 23.09.2019 рок перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором про надання споживчого кредиту № 11236520000 від 18.10.2007 року. На даний час виконавче провадження стосовно [PERSON] , [PERSON] , завершене з примусового виконання виконавчого листа № 2-4092/09 від 19.04.2013 року виданого Малиновським районним судом міста Одеси про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 1131758600 від 21.03.2008 року у розмірі 949547,13 гривень, вищезазначений виконавчий лист не перебуває на виконанні у зв`язку з відсутністю майна на яке можливо звернути стягнення відповідно до Постанови про повернення виконавчого документа на підставі п.2 частини першої статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» від 23.06.20l 7 року. Станом на 28.10.2025 року заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 1131758600 від 21.03.2008 року у розмірі 949547,13 гривень - не погашена, і рішення суду залишається невиконаним. Рішення суду не виконувалось Відповідачем у період з 02.04.2017 по 02.04.2020 роки. У зв`язку з чим, Позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості, 3% річних у розмірі 85 595,49 грн., що підлягають сплаті Відповідачем за прострочення виконання рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 17.11.2010 року по справі № 2-4092/10. Розрахунок 3% річних здійснено за формуло: 949547,13 року (заборгованість що підлягає стягненню за рішенням суду) х 3% : 365 х 1097 (кількість днів прострочення за період з 02.04.2017 року по 02.04.2020 року.) = 85 595,49 гривень. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами умов кредитного договору Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 05.11.2025р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. У судові засідання 04.12.2025 року, 12.12.2025 року та 21.01.2026 року сторони не з`явились, про день та час слухання справи повідомлялись належним чином та своєчасно. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] 23.11.2025 року, через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №113175586000 відповідно до якого [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №11209329000 від 04.09.2007 р. відповідно до якого останній отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 100 000 доларів США 00 центів. З метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту № 11317586000 від 21.03.2008 року, між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 189221 від 21 березня 2008 року, згідно з умовами якого остання взяла на себе зобов`язання відповідати перед банком як солідарний боржник за зобов`язаннями - [PERSON] , що виникають з умов вищевказаного кредитного договору. 17 листопада 2010 року Малиновським районним судом міста Одеси ухвалено заочне рішення по справі № 2-4092/10 про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11317586000 від 21.03.2008 року у розмірі, 780 872,87 гривень заборгованість за основним та простроченим кредитом; 143415,42 гривень заборгованість по строковим та простроченим відсоткам; 6394,23 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 16744, 61-пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом; на загальну суму 974727, 13 гривень. 23 вересня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ» було укладено Договір факторингу № 143, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 11317586000 від 21.03.2008 року, та укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ». Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 27 грудня 2019 року по справі № 2-4092/10 замінено стягувача у виконавчому провадженні, а саме: з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ», відповідно до Договору факторингу № 143 від 23.09.2019 року. Отже, до ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ».відповідно до Договору факторингу № 143 від 23.09.2019 рок перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором про надання споживчого кредиту № 11236520000 від 18.10.2007 року. На даний час виконавче провадження стосовно [PERSON] , [PERSON] , завершене з примусового виконання виконавчого листа № 2-4092/09 від 19.04.2013 року виданого Малиновським районним судом міста Одеси про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 1131758600 від 21.03.2008 року у розмірі 949547,13 гривень, вищезазначений виконавчий лист не перебуває на виконанні у зв`язку з відсутністю майна на яке можливо звернути стягнення відповідно до Постанови про повернення виконавчого документа на підставі п.2 частини першої статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» від 23.06.20l 7 року. Станом на 28.10.2025 року заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 1131758600 від 21.03.2008 року у розмірі 949547,13 гривень - не погашена, і рішення суду залишається невиконаним. Рішення суду не виконувалось Відповідачем у період з 02.04.2017 по 02.04.2020 роки. У зв`язку з чим, Позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості, 3% річних у розмірі 85 595,49 грн., що підлягають сплаті Відповідачем за прострочення виконання рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 17.11.2010 року по справі № 2-4092/10. Розрахунок 3% річних здійснено за формуло: 949547,13 року (заборгованість що підлягає стягненню за рішенням суду) х 3% : 365 х 1097 (кількість днів прострочення за період з 02.04.2017 року по 02.04.2020 року.) = 85 595,49 гривень. 23.11.2025 року через канцелярію суду від відповідачів - [PERSON] та [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідачі зазначають, що заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11317586000 від 21.03.2008 року складає 617 704,33 грн., а не 949 547,13 грн., як вказано у позові, тому розрахунок 3% річних є на їх думку -помилковим. На підтвердження цього, до суду було надано копію листа Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області № 39140 від 22.08.2016 р. 13 січня 2026 року відповідачем, [PERSON] , та лист № 5196 Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління міністерства юстиції України та витяг з АСВП (ВП - спецрозділ). Вказані документи (докази) підтверджують позицію відповідача по справі, а саме: що заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11317586000 від 21.03.2008 року складає 617 704,33 грн. Так, Пересипським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління міністерства юстиції України повідомлено, що перевіркою бази ACBП (BП - спецрозділ) було встановлено, що на примусовому виконанні Суворовського відділу ДВС міста Одеса ГТУЮ знаходилось виконавче провадження BП 41873199 про виконання виконавчого листа № 2-4092/09 від 19.04.2013 року, Малиновського районного суду м. Одеси, про стягнення заборгованості у розмірі 949 547,13 грн. з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк». Зазначене виконавче провадження було відкрито 06.02.2014 року, в ході проведення виконавчих дій відносно боржника було звернуто стягнення на нерухоме іпотечне майно, а саме : квартиру [ADDRESS] . У подальшому зазначене нерухоме майно боржника було передано на реалізацію до системи електронних торгів ДП «CETAM», яка згідно протоколу № 125713 від 23.10.2015 року здійснило продаж квартири [ADDRESS] на прилюдних торгах по реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Частину грошових коштів у розмірі 331 842,80 грн. було перераховано стягувачу ПАТ «УкрСиббанк» по виконавчому провадженню BП 41873199 про виконання виконавчого листа № 2-4092/09 від 19.04.2013 року Малиновського районного суду м. Одеси, про стягнення заборгованості у розмірі 949 547,13 грн. з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк». Виконавче провадження було повернуто стягувану 27.11.2015 року на підставі п.8 ч.1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у попередній редакції Закону). Залишок заборгованості за виконавчим листом № 2-4092/09 від 19.04.2013 року, Малиновського районного суду м. Одеси склав 617 704,33 грн. Оскільки, як вбачається з листа Пересипського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 13.01.2026 року №5196, який наявний у матеріалах справи в ході проведення виконавчих дій відносно боржника (ВП41873199) було звернуто стягнення на нерухоме іпотечне майно, а саме,- квартиру [ADDRESS] . У подальшому зазначене нерухоме майно боржника було передано на реалізацію до системи електронних торгів ДП «CETAM», яка згідно протоколу № 125713 від 23.10.2015 року здійснило продаж квартири [ADDRESS] на прилюдних торгах по реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Частину грошових коштів у розмірі 331 842,80 грн. було перераховано стягувачу ПАТ «УкрСиббанк» по виконавчому провадженню BП 41873199 про виконання виконавчого листа № 2-4092/09 від 19.04.2013 року Малиновського районного суду м. Одеси, про стягнення заборгованості у розмірі 949 547,13 грн. з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк». Таким чином залишок заборгованості за виконавчим листом № 2-4092/09 від 19.04.2013 року - Малиновського районного суду м. Одеси складає- 617 704,33 грн., про що також звернув увагу відповідач у відзиві. Таким чином, розрахунок 3% річних, який здійснено позивачем за формуло: 949547,13 року (заборгованість що підлягає стягненню за рішенням суду) х 3% : 365 х 1097 (кількість днів прострочення за період з 02.04.2017 року по 02.04.2020 року.) та складає 85 595,49 гривень - підлягає перерахунку. Оскільки, залишок заборгованості за виконавчим листом № 2-4092/09 від 19.04.2013 року - Малиновського районного суду м. Одеси за Договором про надання споживчого кредиту № 11236520000 від 18.10.2007 року складає - 617 704,33 грн., а не - 949 547,13 грн., то розрахунок 3% річних, за формулою буде наступним: 617 704,33 грн. (заборгованість що підлягає стягненню за рішенням суду) х 3% : 365 х 1097 (кількість днів прострочення за період з 02.04.2017 року по 02.04.2020 року.) і буде складати - 55694,93 грн. Таким чином суд дійшов висновку що з відповідачів підлягає стягненню (солідарно) 3 % річних за увесь час прострочення у розмірі- 55694,93 грн. Щодо відліку позовної давності, який як зазначає відповідач у відзиві почався з дати набрання законної сили судовим рішенням у справі №2-4092/10 про стягнення кредитної заборгованості, тобто з - 07.11.2011 року, і на теперішній час спливла, і це є на його думку підставою для відмови у позові, суд виснує про наступне. Від так, за змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення . Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Від так, позивач зазначає що станом на 28.10.2025 року заборгованість Договором про надання споживчого кредиту № 11236520000 від 18.10.2007 року відповідачем не погашена, рішення суду залишається не виконаним, і вважає що таке прострочення є є триваючим правопорушенням і надає право на стягнення 3% річних. В свою чергу, відповідач у поданому до суду відзиві не заперечує той факт, що після 04.11.2015 року будь-яких платежів з погашення боргу позичальником не здійснювалось. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від4 липня 2018 рокуу справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). Таким чином, з дати ухвалення рішення суду про стягнення боргу у 07.11.2010 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося тривало до моменту часткового виконання такого грошового зобов`язання, а саме до 23 жовтня 2015 року (дата продажу квартири [ADDRESS] на прилюдних торгах по реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки, де частину грошових коштів у розмірі 331 842,80 грн. було перераховано стягувачу -ПАТ «УкрСиббанк»). Відтак кредитор має право на отримання сум , передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі 657/1024/16-ц (провадження№ 14-5цс23). Постановою КМУ «Про запобіганню поширенню на території України гострої pecпipaторної хвороби COVID-19, спричиненої кoрoніруcoм SARS-Cov-2"N211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" N 1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 до 24 год. 00 хв 30.06.2023 на всій території України. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (CoVID-19) вiд 30.03.2020 N540-IX розділ «Прикінцепі та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, яким під час карантину cтроки, визначені, зокрема, ст.257, 258 Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. Також, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні N64/2022 від 24.02.2022 (зi змінами) в Україні воєнний стан діє з 24.02.2022 року до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі Закон № 2120-1Х) доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктами 18-19. Зокрема, наразі пунктом 18 визначено, що у період дії в Україні воєнного надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику)банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня, інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Пунктом 19 визначено, що у період дії в Україні воєнного надзвичайного стану строки, визначені ст.257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, якщо закінчення строку позовної давності припадає на час дії карантину або воєнного стану, то він продовжується на строк їх дії. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Станом на день подачі позову відповідачем рішення суду не виконано. Суд виснує, що наявність судового рішення не припинило грошових зобов`язань боржника за вказаним кредитним договором та не позбавило кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду, зазначивши, що правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 р. у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 р. у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК УКРФІНСТАНДАРТ» за договором факторингу №143 від 23.09.2019 року набуло право первісного кредитора у зобов`язанні за вказаним кредитним договором №11317586000 від 21.03.2008 р. в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, тому позивач набув права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних, у сумі -55694, 93 грн. З позовом про стягнення нарахованих на підставі частини другої статті 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 02 квітня 2017 року по 02.04. 2020 року за несвоєчасне виконання рішення позивач звернувся до суду 04 листопада 2025 року. Враховуючи, зупинення строків позовної давності в зв`язку з карантином та введенням правового режиму військового стану, суд вважає, що позов поданий в межах строків позовної давності. Також, суд зазначає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення 3% річних до 23.02.2022 року є правомірними, оскільки вимоги відповідно до п.18 Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу про звільнення позичальника від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу предбачені з 24.02.2022 та на увесь період воєнного стану. Враховуючи, що Відповідачі в порушення зобов`язання перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК УКРФІНСТАНДАРТ» не здійснили своєчасну сплату визначених платежів, в результаті чого відбулося прострочення, у зв`язку з чим 3 % річних підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі саме 55694, 93 грн., а не 85595, 49 грн., оскільки частина боргу була погашена шляхом продажу квартири [ADDRESS] на прилюдних торгах по реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки, і частину грошових коштів у розмірі -331 842,80 грн. було перераховано стягувачу -ПАТ «УкрСиббанк». Тому, позов підлягає частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідачів - 3 % річних - 55694, 93 грн., а в іншій частині вимог необхідно відмовити. Відповідно до вимог ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про компенсацію понесених судових витрат сторін, суд враховує часткове задоволення позову і вважає доцільним здійснити взаємозарахунок понесених витрат на правову допомогу адвокатів сторін. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1970,25 грн. На підставі ст. 4, 141 258-259, 263-265 ЦПК України, суд ,-

Outcome: partial