Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог 18.09.2025 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту № 8953996 від 22.04.2025 в розмірі 8074,00 грн. Позов обгрунтований тим, що 22.04.2025 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] в електронному вигляді був укладений договір кредитної лінії (Надійний) № 8953996, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 2000,00 грн шляхом перерахування на банківський картковий рахунок відповідача зі строком кредитування 360 днів - до 16.04.2026 з процентною ставкою у розмірі 0,95% на день (фіксована), комісія за надання кредиту складає 17,25% від суми наданого кредиту (а. с. 1-4). Позивач в позові вказує, що 16.09.2025 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» укладений договір факторингу № 16/09/25 від 16.09.2025, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги до фізичних осіб, в тому числі за договором кредиту № 8953996 від 22.04.2025 до [PERSON] . В порушення умов договору кредиту відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 8074,00 грн, яка складається із: тіло кредиту - 2000,00 грн, проценти - 1729,00 грн, комісія - 345,00 грн, пеня/неустойка - 4000,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 4500,00 грн. ІІ. Процедура та позиції сторін Відповідно до ухвали суду від 29.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін і за клопотанням позивача витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» інформацію з приводу належності платіжної картки № [NUMBER] [PERSON] та виписку по картковому рахунку № [NUMBER] за період з 22.04.2025 по 25.04.2025 (а. с. 47-48). На виконання вимог ухвали суду від 29.10.2025 з АТ КБ «Приватбанк» 02.12.2025 до суду надійшли документи, які витребовував суд (а. с. 59, 60). Представник позивача в судові засідання не з`являвся, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи за його відсутності, в яких останній не заперечує проти заочного розгляду справи (а. с. 53, 66). Відповідач в судове засідання 09.12.2025 подав заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що матеріали позову не отримував, одночасно йому були вручені копія ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з доданими до неї документами, повідомлений про дату наступного судового засідання (а. с. 62). В судове засідання 22.01.2026 не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив на позовну заяву не подавав, хоча матеріали позовної заяви отримав особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що позивач скористався своїм правом і подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений строк відзив на позов не подав, суд вважає за можливе на підставі ст. 211, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами та ухвалити заочне рішення. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні 22.01.2026 на підставі ст. 244 ЦПК України суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За правилами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду Судом встановлено, що 22.04.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] в електронному вигляді був укладений договір кредитної лінії (Надійний) №8953996, який відповідачем підписаний електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 080534, який був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу (а. с. 5-12). Відповідно до п. 2.1. Договору за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту відповідно до умов цього договору. Згідно з п. 2.2. договору сума кредиту складає 2000,00 грн, строк кредитування 360 днів - до 16.04.2026 з процентною ставкою у розмірі 0,95% на день (фіксована), комісія за надання кредиту складає 17,25% від суми наданого кредиту (345,00 грн), орієнтовна загальна вартість позики 9185,00 грн; щомісячний платіж кожні 30 днів; неустойка 100,00 грн в день. Відповідно до довідки ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 29.08.2025 підтверджено виконання платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів з перерахування 22.04.2025 отримувачу [PERSON] на карту [NUMBER] грошових коштів в сумі 2000,00 грн, що також підтверджується відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» від 24.11.2025 та випискою за договором № б/н за період 22.04.2025-25.04.2025 про рух коштів по карті, яка емітована на ім`я [PERSON] (а. с. 13 на звороті, 59, 60). 16.09.2025 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» укладений договір факторингу № 16/09/25 від 16.09.2025, відповідно до умов якого ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «Деал Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] за договором кредитної лінії № 8953996 від 22.04.2025, що підтверджується змістом самого договору та Реєстром прав вимоги № 18/09/25/01 від 18.09.2025 (а. с. 18-26). Частиною 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням викладеного, на підставі ст. 512, 514 ЦК України до ТОВ «Деал Фінанс Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 8953996 від 22.04.2025. З матеріалів справи, досліджених судом, встановлено, що первісний кредитодавець свої зобов`язання за договором кредиту виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З досліджених судом доказів встановлено, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати інших платежів за договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість. Позивач заявив вимогу про повернення суми позики достроково на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором № 8953996 від 22.04.2025 становить 8074,00 грн, з яких 2000,00 грн - тіло кредиту; 1729,00 грн - проценти, 345,00 грн - комісія та 4000,00 грн - пеня/неустойка (а. с. 17). Відповідач копії ухвали про відкриття провадження та позову з доданими до нього документами отримав особисто, відзив на позовну заяву та належних доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитними договорами суду не надав. Дослідивши надані докази, суд вважає обгрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією. Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивач, окрім стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією, просить стягнути з відповідача неустойку в розмірі 4000,00 грн. Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і діє по теперішній час. Договір кредиту укладений [PERSON] під час дії воєнного стану, отже, на правовідносини, які склались між сторонами, поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 18.10.2023 в справі № 706/68/23 дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір. Аналогічний правовий висновок, щодо застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23. Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 зазначив, що тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Практика Верховного Суду в цих правовідносинах є послідовною і незмінною. Отже, суд вважає, що нарахування неустойки за невиконання грошових зобов`язань, які виникли на підставі договору споживчого кредиту в період дії воєнного стану, є неправомірним, суперечить положенням ЦК України, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Проаналізувавши надані позивачем докази в їх сукупності на предмет їх належності, достовірності, достатності та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, надавши оцінку нормам матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідач допустив неналежне виконання грошового зобов`язання, що призвело до порушення майнових прав позивача, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню частково з підстав? наведених по тексту рішення, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 4074,00 грн, яка складається із: тіло кредиту - 2000,00 грн, проценти - 1729,00 грн, комісія - 345,00 грн. В задоволенні вимоги про стягнення неустойки суд відмовляє за безпідставністю. V. Розподіл судових витрат Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з правилами п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених позивачем витрат з надання правничої допомоги представник позивача надав: копію договору про надання правничої допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025; копію витягу з акту № 1-ДІЛ від 22.09.2025, за змістом якого вбачається, що правнича допомога надана на суму 4500,00 грн; копію акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги; копію платіжної інструкції № 579935868.1 від 24.09.2025 (на звороті а. с. 26-31). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати з надання правничої допомоги підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 2270,70 грн (50,46%х4500,00 грн). На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки судом позов задоволений частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1222,24 грн (50,46%х2422,20 грн).

Outcome: approved