Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому, з урахуванням уточнення вимог, просить виділити частку у спільній сумісній власності на земельну ділянку та визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/2 частку земельної ділянки. В обґрунтування позову зазначає, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом шлюб серії [NUMBER] від 26.08.1972 року. [INFO] її чоловік [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.02.2025 року. Чоловік був власником частини будинку та земельної ділянки, які розташована за адресою: [ADDRESS] . Власником іншої частини цього майна є відповідачка [PERSON] . Вона звернулася із заявою до приватного нотаріуса про прийняття спадщини після померлого чоловіка. Нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину на частину житлового будинку, однак на земельну ділянку у видачі свідоцтва відмовив, оскільки частки співвласників на земельну ділянку не встановлені. Просить виділити частку (1/2) у спільній сумісній власності на земельну ділянку та визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,09555 га, кадастровий номер 5310436100:08:002:0445, цілове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибана ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 27.11.2025 року відкрито загальне провадження за вказаним позовом. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просила задовольнити з підстав, що зазначених у позові. 21.01.2026 року відповідачем [PERSON] подана заява про визнання позову в якій просила розгляд справи провести без її участі. Не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, надавши аналіз та оцінку наданим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити, з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом шлюб серії [NUMBER] від 26.08.1972 року. [INFO] її чоловік [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.02.2025 року. Мати чоловіка - [PERSON] , померла [INFO] . Після її смерті спадкоємцями стали діти померлої чоловік позивачки [PERSON] та його рідна сестра [PERSON] . Спадкове майно складалося з житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки по [ADDRESS] . Спадкове майно належало померлій [PERSON] на підставі типового договору на право побудови, посвідченого Кременчуцькою державною конторою 05.08.1946 року за реєстраційним номером 6983/1, зареєстрованого в Кременчуцькому бюро техіветаризації в книзі № 1 за реєстраційним номером 104. Спадкоємці [PERSON] і [PERSON] прийняли спадщину після смерті матері у виді житлового будинку з надвірними будівлями, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину серія ААЕ №730127. У 2006 році чоловік позивачки та його сестра [PERSON] звернулися до Автозаводської районної ради міста Кременчука Полтавської області з заявою про передачу їм у спільну сумісну часткову власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Рішенням Автозаводської районної ради міста Кременчука Полтавської області від 21.11.20006 року було передано у безоплатну спільну часткову власність земельну ділянку загальною площею 955 кв. м [PERSON] в розмірі 478 кв.м., та [PERSON] в розмірі 477 кв. м для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення були видані два державні акти про право власності на земельну ділянку площею 0,09555 га, кадастровий номер 5310436100:08:002:0445, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибана ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , одни на ім?я спадкодавця [PERSON] та інший на його сестру [PERSON] відповідачку у справі. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №659405 від 06.03.2007 року [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0477 га (477 кв.м.) у спільній земельній ділянці площею 0,0955 га (955 кв.м.) Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 659404 від 06.03.2007 року [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0478 га (478 кв.м.) у спільній земельній ділянці площею 0,0955 га (955 кв.м.). Після смерті чоловіка [PERSON] у встановлений законом строк позивачка звернулася до Приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Бухарової С.К. із заявою про прийняття спадщини. На підставі її звернення 05.06.2025 року до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи №74168782, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №81424635 від 05.06.2025 року. 03.09.2025 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстроване в реєстрі за №350. Спадщина складається з частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , та в цілому складається з житлового будинку літ. «А,а,ап» загальною площею 72,2 кв.м., житловою площею 37,5 кв.м.; літньої кухні-сараю літ. «Б»; літньої кухні літ. «б»; вбиральні літ. «В»; сараю літ., «Д»; гаража літ. «Е»; водогону літ. «К»; вигрібної ями літ «і»; огорожі №1» воріт «2, розташованих на земельній ділянці приватної власності площею 0,0955 га, кадастровий №5310436100:08:002:0445, що належала померлому на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом, виданого Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою 19.02.1997 року за реєстровим N? 2-201, зареєстрованого 26.02.1997 року Кременчуцьким міжміським бюро про право на спадщину за законом, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №82402105 від 03.09.2025 року та витягом з Державного реєстру речових прав №441909043 від 03.09.2025 року. Щодо оформлення прав на спадкове майно - частину земельної ділянки під житловим будинком, позивачкою як спадкоємцем після смерті чоловіка приватному нотаріусу подані наступні документи: Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №659404 виданий Автозаводською районною радою міста Кременчука 06.03.2007 року на ім?я [PERSON] на вищезазначену ділянку, згідно якого померлому [PERSON] належить 0,0478 га із загальної площі цієї ділянки - 0,0955 га. На 0,0477 га співвласником цієї земельної ділянки є сестра чоловіка. Витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку №HB-0001677282025, створений та сформований за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру 20.08.2025 року, згідно якого відомості про право власності/ право постійного користування вищевказаною земельною ділянкою до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не находили. На день смерті спадкодавця [PERSON] частки співвласників у спільній сумісній власності на земельну ділянку загальною площею 0,0955 га визначені не були. Приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Бухаровою С.К. позивачці [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки ), що підтверджується відповідною постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №131/02-31 від 04.09.2025 року. Тому позивачка позбавлена можливості оформити у власність спадкове майно частину земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Статтею 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1217, 1220, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями можуть бути особи за заповітом і за законом. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. З моменту відкриття спадщини позивачка як спадкоємець першої черги, яка прийняла спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, набула право володіння та право користування спадковим майном і набуде право ним розпорядитися після оформлення спадщини. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом позивачка набула право на спадкове майно - частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом, оскільки у встановлений строк прийняла спадщину, однак позбавлена можливості зареєструвати (оформити) таке право шляхом отримання свідоцтва, оскільки частки спільної з відповідачкою земельної ділянки не виділені. Тобто її право власності порушене і воно підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на частку спадкового майна земельної ділянки, що відповідає визначеним ст. 16 ЦК України способам захисту цивільних прав. У зв`язку з цим також необхідно встановити, що відповідачці належить на праві власності інша частка цієї земельної ділянки, правовстановлюючий документ (державний акт) на яку у неї наявний. Ураховуючи вищенаведене, а також різницю в частках земельної ділянки позивачки і відповідачки в 1 кв. м, не визначення часток цієї ділянки які належать сторонам, наявні правовстановлюючі документи на неї з визначенням площі часток у гектарах/кв.м, визнання позову відповідачкою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. При цьому порушення прав інших осіб не встановлено. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таке визнання позову відповідачкою не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки, в силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України безумовно визнані відповідачем. Згідно з п. 6 ч. 1ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною 1 ст. 25 Бюджетного Кодексу України передбачено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Аналогічне положення передбачене і під. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу, затверджене указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011. Згідно ч. 1 ст. 43 Бюджетного Кодексу України, Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів, яке передбачає розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства. Враховуючи вищевикладене, повернення судового збору повинно здійснюватися органами Казначейства України шляхом списання коштів з рахунків, на яких обліковуються надходження від сплати такого збору. Ураховуючи, що позивачка сплатила судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп., виходячи із принципу рівності сторін щодо розміру понесених ними судових витрат, суд дійшов висновку, що необхідно стягнути з відповідачки на користь позивачки судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. за ставкою на день подання позову. Роз`яснити позивачці, що судовий збір у сумі 605,60 грн. може бути повернений судом за її заявою з державного бюджету.

Outcome: approved