Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернулася в суд з даним позовом, який мотивовано тим, що вона перебувала в трудових відносинах з ПАТ «Шахта «Надія» з 31.08.2021р. по 30.06.2025р. та була звільнена за власним бажанням. Після звільнення відповідач не здійснив повного розрахунку належних їй сум заробітної плати. Її звернення про виплату заборгованості проігноровані відповідачем. Представник відповідача відзиву на позов не подав. Інші процесуальні дії Ухвалою суду призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом Витягом з трудової книжки, інформацією від 10.09.2025р., з яких встановлено, що позивач працювала в ПАТ «Шахта «Надія» з 31.08.2021р. та була звільнена 30.06.2025р. за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Довідкою №15/938 від 10.09.2025р., з якої встановлено, що заборгованість по виплаті заробітної плати позивачці становить 139463,42грн., в тому числі: за січень 2025 року 3463,08грн., за лютий 2025 року 18840,06грн., за березень 2025 року 10427,41грн., за квітень 2025 року 10870,22грн., за травень 2025 року 11721,82грн., за червень 2025 року 84140,83грн. Листом від 16.09.2025р., з якого встановлено, що [PERSON] зверталася до ПАТ «Шахта «Надія» з вимогою виплатити їй заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, враховуючи середньоденну заробітну плату в розмірі 850,81грн. Оцінка суду Позивачем ставиться питання про стягнення з відповідача 139463,42грн. заборгованості по заробітній платі та середні заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення суду, а також судові витрати. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожна особа має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» регламентовано, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України). Таким чином, товариством порушено право позивача на отримання заробітної плати, в тому числі заборгованості по виплаті такої. За таких підстав, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивачки невиплачену їй заробітну плату. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (н). Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу (підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій. Виходячи з вказаних норм закону, виплата належних позивачу сум повинна бути здійснена відповідачем саме в день звільнення. Таким чином, відповідачем порушені трудові права позивачким щодо невиплати належних їй при звільненні виплат, а тому вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є підставною. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому, відповідно до п.5 розд.IV порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абз.1 п.8 розді.IV порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку. Такий розрахунок відповідає змісту зазначених вище норм права та практиці їх застосування, зокрема, Постанові Верховного Суду України від 01.03.2017р. у справі №635/2084/16-ц та Постанові Верховного Суду від 02.08.2019р. у справі №755/17855/16-ц. Виходячи з аналізу зазначених норм, для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку слід враховувати кількість робочих днів затримки, а не календарних днів, як вказано позивачкою. Так, середньоденна заробітна плата позивачки складає 850,81грн. (довідка №15/938 від 10.09.2025р.). Період затримки розрахунку (шість місяців відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України) з 30.06.2025р по 29.12.2025р. складає 131 робочий день. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за цей період складає: 850,81грн. х 131 день = 111456,11грн. Враховуючи зазначене, з відповідач слід також стягнути розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 111456,11грн. Розподіл судових витрат між сторонами Судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог (ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України). Судові витрати позивача складаються з витрат на оплату судового збору в розмірі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000грн. Відповідно, позивачу підлягає до відшкодування судовий збір в повному обсязі, оскільки позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно положень ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. В той же час, позивачкою не надано жодних підтверджень укладення договору з адвокатом та понесення нею витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи зазначене, судом не встановлено підстав для ятгнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved