Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, процентів та пені (штрафної неустойки) за договором позики. В обґрунтуванні позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, зазначила наступне. 17 червня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, за яким відповідач взяв на підставі розписки гроші у сумі 50000,00 грн. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі) у строк та у порядку, встановленому договором. За умовами п. 5 договору позики позичальник зобов`язаний повернути кошти одним платежем у строк 17 липня 2021 року. Починаючи з серпня 2022 року позивач в усній формі неодноразово вимагала повернення боргу. З метою досудового врегулювання спору 28 березня 2024 року на адресу відповідача була надіслана вимога (претензія) про повернення боргу та інших платежів за договором позики, але вона також була проігнорована. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, взяті на себе зобов?язання не виконав, що суперечить вимогам ст. 526 ЦК України. На підставі п. 4 договору позики, згідно зі ст. 1048 ЦК України за весь час користування позикою нараховуються відсотки щомісяця 2 % від суми позики за весь час користування грошима. За період 17 червня 2021 року по 17 липня 2021 року сума відсотків становить (50000,00 грн. ? 2 %) х 1 місяць = 1000,00 грн. Посилаючись на позицію, викладену у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (провадження № 12- 142г19), зазначила, що за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню борг с урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право позикодавця нараховувати передбачені договором відсотки припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов?язання. Розрахунок інфляційних нарахувань, а також три проценти річних від простроченої суми. Строк повернення позики - 17 липня 2021 року, заборгованість: 51000,00 грн (сума боргу з урахуванням 2% за користуванням позики), дата подачі вимоги в суд: 12 червня 2025 року, строк позовної давності: 3 роки. Інфляційне нарахування складає 31927,54 грн і розраховується за формулою: [51 000 грн.] * [Індекс інфляції (%)] / 100% - [Сума боргу]. Де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу.[Індекс інфляції (%)] - добуток щомісячних індексів за відповідний період. Проценти за користування коштами складають 5973,29 грн та розраховуються за формулою: [50 000 грн.] ? [3 (%)] / 100% ? [3 роки]. Де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу; процентна ставка (%)] - три проценти річних, відповідно до ст. 625 ЦК України;[Кількість днів] різниця між датою закінчення розрахунку та датою початку розрахунку;[Кількість днів у році] - кількість днів у календарному році. Звернула увагу суду на позовну давність 3 роки з урахуванням карантину та воєнного стану. Таким чином, інфляційне нарахування складає 31927,54 грн + сума нарахованих 3% річних складає: 37900,83 грн. На підставі п. 6 договору позики, згідно зі ст.ст. 256, 258, 266, 549 ЦК України за порушення строків повернення позики(платежа) встановлюється пеня (штрафна неустойка) у розмірі 1 % за кожен день порушення строків. За період 18 липня 2021 року до 23 лютого 2022 року (з урахуванням введення режиму воєнного стану в Україні) пеня (штрафна неустойка) складає (51000,00 грн(сума позики та 2% за користування позикою в місяць) х 1 %) х 221 днів = 112710,00 грн. Таким чином, ціна позову дорівнює 50000,00 грн (сума боргу за позикою) + 1000,00 грн (відсотки за користування позикою) + 37900,83 грн (інфляційне нарахування та 3% річних) + 112710,00 грн (пеня(штрафна неустойка) = 201610,83 грн. Просила стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики 50000,00 грн, відсотки за користування позикою 1000,00 грн, інфляційне нарахування та 3% річних у розмірі 37900,83 грн, пеню(штрафну неустойку) 112 710,00 грн, а разом 201610,83 грн. Через електронну пошту суду за вхідним № ЕП-1036/25-вх від 12 серпня 2025 року та через канцелярію суду за вхідним № 4927 від 19 серпня 2025 року відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти задоволення позову оскільки фактичної передачі грошових коштів не відбулось, а підписана ним розписка була оформлена не як підтвердження отримання позики, а виключно як забезпечення виручки / товару під час його роботи торговим агентом у ФОП [PERSON] . Офіційного оформлення трудових відносин не було з ініціативи позивачки. Після початку повномасштабної війни він був вимушений залишити роботу та не зміг вийти на робоче місце. Позивачка користуючись підписаної ним розпискою, подала позов про стягнення коштів, які йому ніколи не передавалися. Вважає, що такі дії є зловживанням правом та спробою безпідставного збагачення за його рахунок. Зазначає, що особисто з прозивачкою не був знайомий, розписку, яка була формою внутрішньої страховки, писав у присутності його керівника, (а. с. 132-134, 140-142). Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 липня 2024 року цивільну справу було направлено до Красноградського районного суду Харківської області (а. с. 18, 22). Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 16 серпня 2024 року цивільну справу було направлено до Кегичівського районного суду Харківської області (а. с. 27-28, 32). Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2024 року цивільну справу було направлено до Красноградського районного суду Харківської області (а. с. 68-69, 73). Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 08 січня 2025 року цивільну справу було направлено до Нововодолазького районного суду Харківської області (а. с. 77-78, 84). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 22 травня 2025 року позовну заяву прийнято до провадження. Розгляд справи визначено проводити у порядку загального позовного провадження з викликом сторін по справі (а. с. 89-90). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 липня 2025 року прийнято заяву [PERSON] про зменшення розміру позовних вимог у цивільній справ за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, процентів та пені (штрафної неустойки) за договором позики. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Повернуто [PERSON] судовий збір у розмірі 663,89 грн (а. с. 128-130). Позивач [PERSON] у судове засідання не з?явилась, через систему «Електронний суд» надала заяву, відповідно до якої просила суд розглянути справу без її участі, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що договір позики фактично не укладався, передачі грошових коштів не було. Він, працював торговим агентом у ФОП [PERSON] й оскільки офіційного оформлення трудових відносин з ініціативи позивачки не було відповідач вимушений був написати розписку, у присутності його керівника, як забезпечення виручки / товару під час його роботи у ФОП позивача, тобто формою внутрішньої страховки. Просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. 17 червня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики (а. с. 4, 182). За п. 1, 2, 3 зазначеного договору Займодавець передає у власність Позичальнику кошти, а Позичальник зобов`язується повернути Займодавцю таку суму грошових коштів (суму позики) в обумовлений нижче термін. Договір позики є укладеним із передачі грошей. На підтвердження укладання договору позики надається розписка Позичальника. За цим договором Позичальник передає, а Позичальник приймає грошову суму в розмірі 50000 грн. На підтвердження факту отримання грошових коштів відповідачем була надана письмова розписка, написана ним особисто, згідно з якою [PERSON] до договору позики від 17 червня 2021 року отримав від [PERSON] грошову суму у розмірі 50000,00 грн. Зобовязався суму позики та проценти по ньому повернути 17 липня 2021 року (а. с. 5, 183). Судом встановлено, що позивач виконав усі взяті на себе зобов`язання, надав грошові кошти відповідачеві у борг у розмірі 50000,00 грн. [PERSON] були порушені зобов`язання щодо повернення позики, відповідно до умов договору. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики 50000,00 грн, відсотки за користування позикою 1000,00 грн, інфляційне нарахування та 3% річних у розмірі 37900,83 грн, пеню(штрафну неустойку) 112 710,00 грн. Підставою для задоволенні позовних вимог позивачем зазначено - неповернення відповідачем позики у строки зазначені у договорі. Таким чином, між сторонами виникли договірні правовідносини, предметом доказування є порушення чи невиконання умов договору. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. З ч. 2 ст. 509 ЦК України вбачається, що зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За п. 5 договору позики від 17 червня 2021 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , термін (момент) повернення позики 17 липня 2024 року. Позика вважається поверненою в момент передачі Позикодавцю грошей або зарахування грошової суми на його банківський рахунок. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що передбачено приписами ст. 599 ЦК України. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, що передбачено ст. 1046 ЦК України. За правилами ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України унормовано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, вирішуючи спір, суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог надав до суду оригінал Договору позики від 17 червня 2021 року та оригінал розписки від 17 червня 2021 року, який знаходиться в матеріалах справи, власноруч написаної відповідачем [PERSON] про те, що він отримав у борг грошові кошти від позивача [PERSON] . Доводи відповідача з приводу не визнання позову, а саме, відсутність фактичної передачі грошових коштів, підписання розписки не як підтвердження отримання позики, а виключно як забезпечення виручки / товару під час його роботи торговим агентом у ФОП [PERSON] , суд не може взяти до уваги, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначеного [PERSON] не надано. З позовом до суду про визнання договору позики неукладеним, недійсним, нікчемним, або інше відповідач не звертався. Приписами ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, при порушенні умов договору позики суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми. При цьому, з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. За п. 4, 6, 7 договору позики, що укладено 17 червня 2021 року між позивачем та відповідачем, позикодавець за цим договором отримує щомісяця 2% від суми позики. Виплата процентів здійснюється одним платежем за весь час користування позикою у момент повернення основної суми позики. У разі порушення термінів повернення позики та відсотків за ним, Позичальнику встановлюється пеня (штрафна неустойка) у розмірі 1% за кожний день порушення строків платежу. У випадках, що не передбачені цим договором, сторони керуються ст. 1046 1053 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З частини 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, вбачається, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Судом встановлено, що боржником не виконано зобов`язань, визначених договором позики, кошти в строк указаний у договорі позивачеві не повернуто. Будь-яких доказів на спростування цього факту матеріали справи не містять. [PERSON] також не надано доказів щодо належного виконання ним умов договору позики, та повернення грошових коштів [PERSON] . Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позивач просила стягнути з відповідача відсотки за користування позикою у розмірі 1000,00 грн, що на думку суду відповідає п. 4 Договору позики, за яким позикодавець за цим договором отримує щомісяця 2% від суми позики; виплата процентів здійснюється одним платежем за весь час користування позикою у момент повернення основної суми позики, а також положенням ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Також позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 18 липня 2021 року по 12 червня 2025 року у розмірі 5973,29 грн, інфляційні втрати за період з 01 серпня 2021 року по 31 травня 2025 року у розмірі 31927,54 грн. Як убачається з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Позивачем виконано розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення та розрахунок 3 % річних від простроченої суми. Заперечень відповідача проти розрахунку заборгованості матеріали справи не містять. Іншого розрахунку, зробленого відповідачем, до суду не надходило. Натомість суд не погоджується із зазначеними розрахунками, виходячи з наступного. Розрахунок 3 % річних здійснюється за наступною формулою. [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] проценти річних; [Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання;[Кількість днів у році] кількість днів у календарному році. Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за наступною формулою. [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], де:[Сума боргу] сума простроченого боргу.[Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період. Натомість за п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином три проценти річних та інфляційні втрати за договором позики від 17 червня 2021 року можуть бути стягнуті з боржника за рішенням суду за період з 18 липня 2021 року по 23 лютого 2022 року, тобто до введення в Україні воєнного стану, а саме три проценти річних у розмірі 926,39 грн ([Проценти] = 51 000,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 221 (кількість днів) / 365 (днів у році) та інфляційні втрати у розмірі 3241,80 грн (у період з 01 серпня 2021 року по 23 лютого 2022 року індексація на суму 51000,00 грн [Сукупний індекс інфляції] = 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 106,356% (за період Серпень 2021 - Лютий 2022) [Інфляційні нарахування] = 51 000,00 грн (сума боргу) ? 106,356% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 51 000,00 грн (сума боргу). Щодо стягнення пені (п. 6 Договору) Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Розрахунок пені здійснюється за наступною формулою. [Пеня] = [Сума боргу] ? [Розрахункова ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів], де:[Сума боргу] сума простроченого боргу. [Розрахункова ставка (%)] розрахункова ставка пені в процентах в день[Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання. Період розрахунку: з 18 липня 2021 року по 23 лютого 2022 року - 221 днів. [Розрахункова ставка] = 1,000% [Пеня] = 51 000,00 грн (сума боргу) ? 1,00000% (розрахункова ставка) / 100% ? 221 (кількість днів) = 112710,00 грн Позивачем правильно виконано розрахунок суми пені за період з 18 липня 2021 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 112710,00 грн. Згідно зі змістом ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Урахувуючи наведе суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, процентів та пені (штрафної неустойки) за договором позики підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню заборгованості у розмірі 167878,19 грн, яка складається з наступного: основна заборгованість у розмірі 50000,00 грн; відсотки за користування позикою у розмірі 1000,00 грн; пеня (штрафна неустойка) за період з 18 липня 2021 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 112710,00 грн; суми трьох відсотків річних за період з 18 липня 2021 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 926,39 грн; індекс інфляції за період з 18 липня 2021 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 3241,80 грн. При ухваленні рішення, відповідно до ст. 265 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Позивач просила стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору, а саме, 2016,11 грн. З матеріалів справи вбачається, що за подання до суду вищевказаної позовної заяви [PERSON] було сплачено судовий збір в сумі 2680,00 грн, що підтверджено квитанцією №1SDB-RYYB-73DE № 52729 від 01 липня 2024 року. За заявою позивача при зміні предмета позову ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 липня 2025 року повернуто [PERSON] , судовий збір у розмірі 663,89 грн, тобто фактично позивачем понесені судові витрати, які складаються з судового збору, а саме, 2016,11 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тобто, на підставі ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1678,78 грн На підставі викладеного та

Outcome: partial