Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Короткий зміст заявлених вимог. 25.09.2025 на адресу суду надійшла заява. В обґрунтування заяви заявниця вказує, що у 2016 році вона та [PERSON] почали проживати однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. У період з 2016 року по 2020 рік вони спільно проживали в селі Зоряне Ружинського (на даний час - Бердичівського) району Житомирської області, а з 2020 року і до теперішнього часу - в селі Прибережне Бердичівського району Житомирської області. У зазначений період заявниця та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншими особами. Так, у 2012 році помер чоловік заявниці - [PERSON] , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. У тому ж році померла дружина [PERSON] - [PERSON] , з якою він також перебував у зареєстрованому шлюбі. Заявниця та [PERSON] вели спільний побут, мали спільний бюджет, разом займалися веденням домашнього господарства, спільно набували речі щоденного вжитку, побутову техніку та одяг. У 2019 році за спільні кошти заявниці та [PERSON] для доньки заявниці [PERSON] придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . У 2020 році вони переїхали із села Зоряне до зазначеного будинку та проживали в ньому однією сім`єю. 11 травня 2025 року [PERSON] був мобілізований до лав Збройних Сил України. Під час мобілізації він зазначив заявницю, як члена своєї сім`ї. 16 вересня 2025 року заявниця отримала сповіщення сім`ї № 183 від 16.09.2025 року про те, що [PERSON] зник безвісти під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Покровськ Донецької області. Оскільки заявниця не перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, на даний час виникла необхідність у встановленні факту їх спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Це необхідно з метою отримання інформації про його місцеперебування, хід та результати його розшуку, реалізації права заявниці бути визнаною потерпілою у кримінальному провадженні, а також оформлення передбачених законом соціальних виплат та гарантій. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2025 головуючим суддею по справі визначено суддю Гарбарук І.М. Ухвалою суду від 30.09.2025 прийнято заяву до розгляду, відкрито окреме провадження та призначено судове засідання. 16.10.2025 представник заінтересованої особи Міністерства оборони України Стадник С.І. надіслав додаткові пояснення щодо заяви, в яких просив відмовити у задоволенні заяви. 06.11.2025 заявниця направила до суду заперечення на додаткові пояснення, просила врахувати його при розгляді справи. 13.11.2025 представник заінтересованої особи Міністерства оборони України Стадник С.І. надіслав заяву, в якій просив врахувати правову позицію Верховного Суду у справі №314/510/25 від 09.10.2025, яка має істотне значення для правильного вирішення справи. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (донька заявниці) повідомила, що у період з 2016 рік по 2020 рік вона з двома дітьми, її мама, її брат та [PERSON] проживали разом у [ADDRESS] , потім [PERSON] та мама купили їй будинок у [ADDRESS] , де вони почали усі проживати. [PERSON] жив два тижні вдома, на два тижні їздив на роботу. Вказала, що вона разом з мамою відправляли 6-7 посилок [PERSON] , коли він уже перебував на військовій службі. Вказала, що саме вона познайомила маму з [PERSON] , коли він був вдівцем. Вона називала [PERSON] «батьком», «папою». На даний час з дітьми [PERSON] вони не спілкуються. Зауважила, ніяких перешкод для розшуку [PERSON] не вбачає, грошову винагороду мама не отримує. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (односельчанка) вказала, що з 2016 року по 2020 рік [PERSON] та заявниця проживали у с. Зоряне, вели спільне господарство, ходили разом на базар, оплачували комунальні послуги, працювали разом в колгоспі, їздили на роботу у м. Київ. У 2020 році вони переїхали до с. Прибережне. Зауважила, що [PERSON] та заявниця проживали, як чоловік та дружина. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (знайомі із заявницею, заінтересовані особи є її племінниками) пояснила, що [PERSON] є її двоюрідним братом, були з ним у гарних стосунках. Зауважила, що [PERSON] спілкувався із заявницею, приїздив до неї в гості. [PERSON] працював у м. Києві. Вказала, що не знає, чи вели вони із заявницею спільне господарство. Заявниця у судових засіданнях підтримали заяву, просила її задовольнити з підстав, викладених у заяві та запереченнях від 06.11.2025. Заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та представник [PERSON] заяву заперечили, просили відмовити у її задоволенні. Представник Міністерства оборони України у судовому засіданні заперечив щодо задоволення заяви, з підстав, викладених у поясненнях. Заслухавши в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, врахувавши, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив таке. Фактичні обставини та зміст спірних правовідносин [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 22.01.2002, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади (а.с.9). Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] зареєстрований з 30.08.2013 по теперішній час за адресою [ADDRESS] (а.с.10). У акті обстеження умов проживання від 19 вересня 2025 року, складеному комісією у складі сусідів [PERSON] та [PERSON] та старости Зарудинцького старостинського округу Ходаківського Б.О., вказано, що у період з 2016 року по 2020 рік [PERSON] та [PERSON] постійно проживали однією сім`єю у цивільному шлюбі без реєстрації у встановленому законом порядку за адресою [ADDRESS] (а.с.13). У акті обстеження умов проживання від 18 вересня 2025 року, складеному комісією у складі сусідів [PERSON] , [PERSON] та старости Голубівського старостинського округу Лікарчука О.М., вказано, що з 2020 року [PERSON] та її співмешканець [PERSON] постійно проживають, але не зареєстровані за адресою [ADDRESS] однією сім`єю, в зареєстрованому шлюбі не пребувають. Зазначено, що 11.05.2025 [PERSON] мобілізований до лав ЗСУ (а.с.14). Згідно із записом в погосподарській книзі за 2024-2028 роки №1, ОПО №0063-1, внесено запис про домогосподарство, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , головою домогосподарства зазначено [PERSON] , [INFO] , який є фактичним власником житлового будинку, проживав та зареєстрований одноосібно, що підтверджується довідкою №78 від 23.10.2025, виданою Ружинською селищною радою Бердичівського району Житомирської області (а.с.136). Згідно із записом в погосподарській книзі за 2024-2028 роки №2, ОПО №0102-1, внесено запис про домогосподарство, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , головою домогосподарства [PERSON] , [INFO] , яка є власником житлового будинку, проживають та зареєстровані: [PERSON] , 2017 р.н., [PERSON] , 2019 р.н, що підтверджується довідкою №75 від 22.10.2025, виданою Ружинською селищною радою Бердичівського району Житомирської області (а.с.137). Зазначені у довідках відомості підтверджуються витягами копії з погосподарських книг №3, №2 на 2016-2023 роки Прибережнянської сільської ради Ружинський район Житомирська область (а.с.138-141). 16.09.2025 на ім`я дружини [PERSON] прийшло сповіщення сім`ї про те, що цивільний чоловік рядовий [PERSON] зник безвісти під час виконання бойового завдання поблизу населеному пункті Покровськ Донецької області (а.с.15). У витязі з Єдиного Реєстру досудових розслідувань від 17.09.2025 вказано, що за заявою [PERSON] від 17.09.2025 розпочато кримінальне провадження №12025060570000021 за фактом, що 14.09.2025 під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Покровськ Донецької області зник безвісті рядовий в/ч [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , та місце його знаходження не відоме (а.с. 163). Мотиви суду та застосоване законодавство Норми законодавства, якими керується суд, надаючи оцінку фактичним обставинам справи. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Спірні правовідносини стосуються встановлення в судовому порядку факту, що має юридичне значення, а саме проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За відсутності спору про право цивільне юридичні факти підлягають встановленню судом у порядку окремого провадження. Так, відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що встановлення певних фактів має на меті підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав. У судовому засіданні 03.12.2025 заявниця повідомила, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідне їй для пошуку [PERSON] , якого вважає своїм чоловіком, отримання достовірних відомостей про його місцеперебування, отримання інформації про хід, результати його розшуку. Вказала, що виплат не отримує, до поліції звернулась, однак вони відмовили її у порушенні кримінальної справи, оскільки вона не є дружина. Разом з тим, у судовому засіданні 17.12.2025 представник [PERSON] надав витяг з Єдиного Реєстру досудових розслідувань від 17.09.2025, де вказано, що за заявою [PERSON] від 17.09.2025 розпочато кримінальне провадження №12025060570000021 за фактом, що 14.09.2025 під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Покровськ Донецької області зник безвісті рядовий в/ч [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , та місце його знаходження не відоме. Вказане спростовує твердження заявниці. У заяві заявниця вказує, що встановлення факту спільно проживання із [PERSON] їй необхідне, зокрема, для оформлення соціальних виплат. Разом з тим, у судових засіданнях заявниця повідомила, що за отриманням будь-яких виплат вона не зверталася та не має такого наміру. Крім того, у заяві [PERSON] вказала, що рішення суду про встановлення факту спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу надасть їй право відноситись до членів сім ї відповідно до приписів Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин». Так, частиною четвертою статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб належать жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Статтею 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» до числа близьких родичів віднесено осіб, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі осіб, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Статтею 6 цього Закону визначені права близьких родичів. Виникнення і реалізація цих прав не ставиться у залежність від рішення суду про встановлення факту спільного проживання. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2025 у справі №314/510/25. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16 (провадження №5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц (провадження №61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц (провадження №61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц (провадження №61-42601св18); від 08 грудня 2021 року у справі №531/295/19 (провадження № 61-3071 св 21), від 9 жовтня 2025 року у справі №314/510/25 (провадження № 61-11230св25). Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці (постанова Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №587/302/16). Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у постанові 17 січня 2024 року у справі № 759/14906/18 (провадження № 61-466св23). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3,74 СК України). Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Так, надані заявницею докази у їх сукупності не підтверджують тривалого спільного її проживання з [PERSON] однією сім`єю, наявності у них спільних витрат, купівлю майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наданням взаємної допомоги, наявності усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням тощо. Посилання заявниці на те, що за час спільного проживання вони з [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися домашнім господарством, купували спільно речі щоденного вжитку, побутову техніку, одяг, є необґрунтованими, оскільки на підтвердження зазначених обставин заявниця не надала суду жодного письмового доказу. Відсутні у матеріалах справи також докази, які б підтверджували переписку між [PERSON] та [PERSON] щодо спільних сімейних справ та здійснення банківських переказів між ними, купівлю майна, речей для спільного користування. До матеріалів справи долучена лише одна чорно-біла світлина без будь-яких ідентифікаційних ознак (дата, місце тощо). До матеріалів справи заявниця долучила відстеження доставки (а.с. 143-144) в підтвердження посилання посилок [PERSON] , однак вказані документи не містять ідентифікуючих даних про відправника, отримувача, а тому не можуть бути належними та допустимими доказами у даній справі. У заяві [PERSON] стверджує, що у 2019 році за спільні кошти вони придбали для доньки заявниці [PERSON] житловий будинок за адресою [ADDRESS] , в який переїхали проживати. До матеріалів справи долучено договір купівлі-продажу від 27.12.2019, укладений між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) (а.с. 6-7). Так, у п. 10 договору вказано, що покупець свідчить, що у зареєстрованому шлюбі не перебуває і кошти, які витрачаються на придбання житлового будинку є його особистою власністю. Зазначене спростовує твердження заявниці про купівлю будинку за спільні кошти з [PERSON] . Акти обстеження від 18.09.2025, 19.09.2025 містять інформацію щодо спільного проживання [PERSON] та [PERSON] у період з 2016 року по 2020 рік, яка констатована лише з пояснень сусідів [PERSON] та [PERSON] . Інша інформація, яка б могла підтвердити спільність проживання чоловіка та жінки, як подружжя, у даному акті відсутня. Суд зауважує, що саме по собі перебування [PERSON] та [PERSON] у близьких стосунках, спільна присутність у будинку заявниці, а також у будинку доньки заявниці, та надання їй допомоги по господарству, періодичне проживання за однією адресою, не можуть беззаперечно свідчити, що між ними склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Суд зауважує, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю. Доказів, які б підтверджували факт ведення з [PERSON] спільного господарства, спільного бюджету та наявності взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю/сім`ї, заявниця не надала. Вказаним особам, як свідкам, могли бути відомі поодинокі факти перебування [PERSON] за місцем проживання позивача та його допомога по господарству, однак вказані особи не могли знати про взаємні права та обов`язки вказаних осіб один до одного, наявність чи відсутність спільного бюджету, спільних витрат і таке інше. Отже за наведених умов, встановивши, що заявниця не підтвердила належними та допустимими доказами, що вона та [PERSON] , починаючи з 2016 року по теперішній час проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, спільне харчування, придбавали майно для спільного користування, обидва приймали участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу, між ними існували усні чи письмові домовленості про порядок користування житловим приміщенням та інші обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: dismissed