Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

22.09.2025 позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею в квартирі зареєстрований її син [PERSON] , [INFO] . Відповідач зареєстрований у квартирі, однак, вказаним житлом не користується з 2016 року, його особистих речей в квартирі немає, квартплату він не сплачує, позивач несе додаткові витрати та не може оформити субсидію. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщення за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 30.09.2025 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче засідання. 24.12.2025 у справі проведено підготовче засідання, справа призначена до розгляду відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні позивачка підтримала позов, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Зазначила, що реєстрація відповідача в квартирі, в якій він не проживає фактично, унеможливлює приватизацію житла згідно з чинним порядком. Крім того, вона як квартиронаймач несе додаткові і невиправдані витрати, оскільки на відповідача продовжують нараховуватися комунальні послуги. Відповідач в судові засідання 26.11.2025, 24.12.2025, 20.01.2026 не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом розміщення на офіційному веб-порталі суду оголошення про час і місце розгляду справи. Враховуючи наявність достатніх даних для вирішення спору, а також наявність правових підстав відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивачку, свідка, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 20.10.1998 МПК ВРЕЖО № 16 та [PERSON] уклали типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду. Пунктом 1.1. вказаного договору передбачено, що наймодавець надає наймачу і членам його сім`ї ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) в безстрокове користування житло, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі обм. ордер № 2443 від 20.08.1975. Згідно з витягом з реєстру територіальної громади № 2025/012814728 від 03.09.2025 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з копії свідоцтва про смерть [NUMBER] від 03.12.2015 року [PERSON] (батько позивача) помер [INFO] , свідоцтва про смерть [NUMBER] від 09.11.2019 року [PERSON] (мати позивача) померла [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію № [NUMBER] від 02.09.2025 громадянин російської федерації (паспорт серія [NUMBER] ), [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Статтею 47 Конституції України та ст. 1, 9 ЖК України гарантується громадянам право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. За змістом ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач [PERSON] доводиться йому рідною сестрою, а відповідач племінником. Свідок повідомив, що бачив племінника дуже давно, приблизно у 2015-2016 роках, зв`язків з ним не підтримує. З сестрою сідок спілкується регулярно, тому ствердно сказав, що [PERSON] в її квартирі давно не живе, оскільки виїхав до Росії близько 10 років тому. В квартирі за адресою: [ADDRESS] проживає лише сестра (після смерті батьків: батько помер у 2015 році, мати в 2019 році). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки позивачкою доведено, що [PERSON] не користується житловим приміщення понад шість місяців.

Outcome: approved