Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

В травні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 22039000135772 від 10.07.2019 у розмірі 38 102,64 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 гривень. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог вказують, що 10.07.2019 між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22039000135772, у відповідності до якого останній отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 10.07.2021 року (п. 1.2 Кредитного договору). Після підписання Кредитного договору Відповідач власним підписом засвідчив факт взяття на себе відповідного зобов`язання, а саме повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісію, що передбачена Кредитним договором. Відповідно до виписки по особистому рахунку Відповідача, вбачається, що АТ «Банк Кредит Дніпро» було перераховано кредитні кошти на особистий рахунок Боржника як це передбачено умовами Кредитного договору. 15.12.2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» було укладено Договір факторингу №15/12/2021, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право Нового кредитора до відповідача за Кредитним договором. На дату звернення ТОВ «Цикл Фінанс» до суду заборгованість за Кредитним договором враховуючи санкції ст. 625 ЦК України становить 38 102,64 гривень, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту 24109,52 гривень; простроченої заборгованості по відсоткам 1 593,34 гривень; простроченої заборгованості по комісії 11 408,00 гривень; інфляційних втрат 853,07 гривень; 3% річних 138,71 гривень. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28 липня 2025 справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. У відзиві на позовну заяву, сформованому в системі «Електронний суд» 11 серпня 2025 року, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вказує, що в позовній заяві ТОВ «Цикл фінанси» повідомив, що не є первісним кредитором, набув права вимоги, а позовні вимоги обґрунтовані укладеним 10 липня 2019 року кредитним договором № 22039000135772 між акціонерним товариством « Банк Кредит Дніпро» (не є учасником справи, не залучений позивачем) та [PERSON] . Кредитний договір містить посилання на УДБО, проте такі до позовної заяви не додані, та відповідач такі умови не погоджував та не підписував, тому їх не можна вважати частиною кредитного договору. З кредитного договору № 22039000135772 від 10 липня 2019 року вбачається, що предметом договору за пунктом 1.2 зазначено наступне: за цим договором банк надає клієнту грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту: 24 000,00грн; строк кредитування: 24 місяці, кінцева дата повернення кредиту 10 липня 2021 року, цільове призначення на споживчі потреби, щомісячна комісія за обслуговування кредиту з 10.07.2019 року по 09.02.2020 року 7% від суми кредиту, з 10.02.2020 року по 09.08.2020 року -5,5% від суми кредиту, з 10.08.2020 року по 09.02.2021 року -4% від суми кредиту; з 10.02.2021 року по 10.07.2021 року 2,25% від суми кредиту. Процентна ставка є фіксованою складає 0,001% річних та на прострочену заборгованість 56,00 % річних. Пунктом 2.1 вказано, що платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюються у вигляді щомісячних рівномірних платежів. З графіку платежів, пункт 4 кредитного договору № 22039000135772 від 10 липня 2019 року вбачається, що він містить платіж відразу при отриманні кредиту в розмірі 4 800,00 грн з призначенням інші послуги банку. Він не укладав та такий йому не надавався: договір страхування № ВР-22039000135772 від 10 липня 2019 року з ПрАТ СК «Уніка життя». Зазначена послуга була одноосібно застосована банком, до позовної заяви договір страхування № ВР-22039000135772 від 10 липня 2019 року не додано, та розцінюється ним як введення в оману для заволодіння грошовими коштами в розмірі 4 800,00 грн та нарахування відсотків та комісії по завищеному тілу кредиту. Він звернувся до ПрАТ «Уніка життя» з вимогою надати договір страхування ВР-22039000135772 від 10 липня 2019 року, проте станом на дату подання відзиву на позовну заяву відповідь не надійшла. Графік містить платежі комісії за розрахунково касове обслуговування кредиту на загальну суму 27 900,00 грн та проценти за користування кредитом 0,32. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні, при цьому безпідставно взято базою 24 800,00 грн, хоча фактично нею є 20 000,00 грн. Йому було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а відтак положення пунктів кредитного договору, укладеного 10 липня 2019 року № 22039000135772 між [PERSON] та АТ «Банк Кредит Дніпро» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірі визначених умовами кредитних договорів та у графіках щомісячн6их платежів є нікчемними. Отже, умови договору про нарахування позивачем комісії, пов`язаної з наданням кредиту є нікчемними, а тому, у задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення з нього комісії пов`язаної з надання кредиту в розмірі 11 408,00 грн необхідно відмовити, а сплачені суми по комісії підлягають зарахуванню до погашення тіла кредиту. Позивачем заявлено до стягнення 853,07 грн збитків від інфляції за період з 15.12.2021 року по 23.02.2022 року та 138,71 грн 3% річних за період з 15.12.2021 року по 23.02.2022 року. По перше, даний розрахунок був здійснений на суму заборгованості 24 109,53 грн для 3% річних та інфляційних втрат, та підлягає перерахунку після отримання інформації про сплачені суми за клопотанням про витребування доказів, для їх зарахування до суми кредиту. По друге, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року зі змінами «Про запобігання поширенню на території України короно вірусу COVID-19», з 03.04.2020 року на всій території України запроваджено карантин. Таким чином, заявлені позивачем суми за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 22039000135772 від 10.07.2019 року 3% річних та інфляційні втрати за період з 15.12.2021року по 23.02.2022 року є помилковими та порушують норми матеріального права (п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України в редакції чинній станом на 10.12.2021 року) та така вимога не підлягає до задоволення. Позивачем додано до позовної заяви виписки по різним рахункам, проте з їх змісту не вбачається наявність заборгованості у тому розмірі яка заявлена до стягнення та її розрахунок. Також, кредитним договором № 22039000135772 від 10.07.2019 року передбачено наявність одного рахунку у [PERSON] 26204000432778 (п.2.2 договору), при цьому виписки подані по невідомим рахункам, які не зазначені у договорі та позовна заява не містить жодних обґрунтувань щодо поданих доказів. Позивачем подано власний розрахунок заборгованості, який фактично просто дублює суми зазначені в позовній заяві до стягнення, не містить жодних математичних розрахунків, відсоткової ставки, кількості днів та інших констант , які передбачені саме для розрахунку. Такого розрахунку не достатньо для висновку щодо отримання кредитних коштів, наявності заборгованості саме у зазначеному розмірі та порушення [PERSON] обов`язку щодо їх повернення у такому розмірі. Відповідний розрахунок заборгованості є одностороннім документом позивача ТОВ «Цикл Фінанс», сам по собі не є належним доказом з огляду на вимоги частини 1 статті 77 ЦПК України. Виписка з особового рахунку за кредитним договором надана позивачем не містить фінансово математичних розрахунків, з яких би вбачалося в які періоди виникла заборгованість вказана позивачем і коли у нього появилася заборгованість за тілом кредиту, відсотках та за які саме послуги (комісію) він повинен був сплачувати кошти. Інші будь які підтверджуючи документи в матеріалах справи відсутні, в тому числі первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, касові документи, меморіальні ордери тощо, визначені ЗУ «Про бухгалтерський облік» та Постановою правління НБУ від 04.07.2018 року № 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України». Відповідач вважає, що позивачем не доведено позовні вимоги у заявленому розмірі. Спір у цій справі не належить до категорії справ значної складності, обсяг матеріалів справи не є значним, фактично сформована судова практика за спорами такої категорії, а тому для професійних досвідчених адвокатів дана категорія справ не становить надмірної складності, не потребує допомоги помічників, значних витрат часу та не вимагає великого обсягу аналітичної й технічної роботи, тобто не займає багато часу на виготовлення документів та збору додатків до них. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику, при цьому позивач не виявив бажання брати участь у судових засіданнях та до відкриття провадження у справі зазначив справу розглядати без участі представника позивача. Ураховуючи, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 10 липня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №22039000135772 ( а.с.7), за умовами якого останній отримав у розпорядження кредитні кошти на споживчі потреби в розмірі 24 800,00 грн., строк кредитування 24 місяці; кінцева дата повернення кредиту 10 липня 2021 року, цільове призначення на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 10.07.2019 року по 09.02.2020 року 7% від суми кредиту; з 10.02.2020 року по 09.08.2020 року 5,5% від суми кредиту; з 10.08.2020 року по 09.02.2021 року -4 % від суми кредиту; з 10.02.2021 року по 10.07.2021 року 2,25% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001 % річних; на прострочену заборгованість за кредитом 56,00% річних. Банк формує графік платежів, який викладено у розділі 4 цього договору, із зазначенням сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та ін. Кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта [NUMBER] , відкритий у АТ «Банк Кредит Дніпро». Датою видачі кредиту вважається день зарахування суми кредиту на рахунок клієнта. Якщо банк не надав кредит протягом 7 операційних днів, цей договір вважається неукладеним. Клієнт в порядку договірного списання, на підставі ст. 1071 Цивільного кодексу України та ст. 26 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», доручає банку в дату видачі кредиту, здійснити перерахування з рахунку клієнта на користь страховика ПрАТ СК «УНІКА ЖИТТЯ суму страхового платежу 4 800,00 грн за весь період страхування, згідно договору страхування № ВР -22039000135772 від 10 липня 2019 року . Отже, з підписанням договору №22039000135772 від 10 липня 2019 року сторони в письмовій формі досягли згоди щодо істотних умов кредитування поточного рахунку. З наданої виписки по особовому рахунку [PERSON] вбачається, що кредит банком надавався шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок клієнта, отже банк зобов`язання за договором №22039000135772 виконав (а.с.67-71,28-66,74-84). У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі №456/3643/17 викладено висновок про те, що виписка по рахунку є належним доказом надання кредитних коштів. Також, з наданої виписки по особовому рахунку убачається, що [PERSON] користувався кредитними коштами, здійснював періодичні часткові погашення заборгованості. Крім того, [PERSON] не заперечує факту укладання кредитного договору та отримання кредиту. Станом на 14.12.2021 року прострочена заборгованість [PERSON] за кредитним договором №22039000135772 від 10.07.2019 становить 37 110,86 гривень, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту 24 109,52 гривень; простроченої заборгованості по відсоткам 1 593,347 гривень; простроченої заборгованості по комісії 11 408,00 гривень. Позивачем відповідачу були нараховані в порядку ст. 625 ЦК України інфляційні втрати за період з 15.12.2021 року по 23.02.2022 року у розмірі 853,07 гривень; 3% річних за період з 15.12.2021 року по 23.02.2022 року у розмірі 138,71 гривень. 15 грудня 2021 року між АТ«Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу № 15/12/21, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №22039000135772 від 10.07.2019 року, укладеним між АТ "Банк Кредит Дніпро" та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Цикл Фінанс». Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021, [PERSON] є боржником за кредитним договором №22039000135772 від 10.07.2019 із загальною сумою заборгованості 37 110,86 грн ( а.с.9). Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом статей 205,207 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною 1статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини 1статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач у відзиві посилається на те, що виписка по рахунку не містить фінансово математичних розрахунків, з яких би вбачалося, в які періоди виникла заборгованість вказана позивачем і коли у нього появилася заборгованість за тілом кредиту, відсотках та за які саме послуги ( комісію) він повинен сплачувати, а відтак не є належним доказом у справі. Суд відхиляє та вважає необґрунтованими такі доводи скаржника, оскільки виписка по рахунку є належним доказом надання кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами. Таким чином, позивачем надано суду належні, достатні, достовірні та допустимі докази видачі [PERSON] кредитних коштів за договором №22039000135772 від 10.07.2019. Крім того, [PERSON] у відзиві не заперечує факту укладання кредитного договору та отримання кредиту. Відповідно до статті 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до частини 1статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина 1статті 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Відповідно до статті 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (стаття 1078 ЦК України). На підтвердження набуття своїх прав за правочином, новий кредитор має подати відповідні первинні документи, що засвідчують дійсність переданої вимоги та їх розмір, зокрема, відповідні кредитні та забезпечувальні договори, також платіжні документи (подібна правова позиція наводилася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 19 вересня 2023 року в справі № 910/14130/16 та від 30 листопада 2023 року в справі № 916/3711/20). З матеріалів справи вбачається, що перехід прав вимоги ТОВ "Цикл Фінанс" до [PERSON] підтверджується витягом із Реєстру прав вимоги до договору факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021 та платіжною інструкцією № 3251 від 15.12.2021 (а.с. 9,15). Договір факторингу, укладений між АТ «Банк Кредит Дніпро» і ТОВ «Цикл Фінанс» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів. Позивач ТОВ «Цикл Фінанс» надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора АТ «Банк Кредит Дніпро» до нового кредитора ТОВ «Цикл Фінанс» відносно боржника [PERSON] . Отже, встановивши, що ТОВ «Цикл Фінанс» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по кредитному договору, а [PERSON] прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом його підписання, однак останній у порушення умов вказаного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення суми непогашеного тіла кредиту, інфляційних втрат за період з 15.12.2021 по 23.02.2022, 3% річних від простроченої суми за період з 15.12.2021 по 23.02.2022. Проте, суд не погоджується із визначеним розміром заборгованості стосовно стягнення з відповідача 1593,34 грн заборгованості за відсотками. Згідно умов договору №22039000135772 від 10.07.2019 строк кредитування складає 24 місяців до 10.07.2021. Тому, у позикодавця виникло право нарахування процентів за Договором тільки у межах строку його дії - до 10.07.2021. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року, справа №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Враховуючи наведене, підстави для нарахування та сплати відсотків за період з 11.07.2021 по 14.12.2021 відсутні. Отже, заборгованість за відсотками в межах строку кредитування за період з 10.07.2019 по 10.07.2021 становить 1 593,22 грн. Також, суд вважає безпідставними вимоги про стягнення з відповідача комісії у розмірі 11 408,00 грн, з огляду на таке. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Разом з тим, відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на дату укладення договору в цій справі) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно з частиною 6 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Так, в розділі 1.2 Кредитного договору № 22039000135772 від 10.07.2019 встановлена комісія за обслуговування кредиту: з 10.07.2019 року по 09.02.2020 року 7% від суми кредиту; з 10.02.2020 року по 09.08.2020 року 5,5% від суми кредиту; з 10.08.2020 року по 09.02.2021 року -4 % від суми кредиту; з 10.02.2021 року по 10.07.2021 року 2,25% від суми кредиту. Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору № 22039000135772 від 10.07.2019 (колонка 8 графіку). Загальний розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування з 10.07.2019 по 10.07.2021 сукупно складає 27 900,00 грн. Встановивши у Кредитному договорі № 22039000135772 від 10.07.2019 сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами, що у загальному розмірі складає 27 900,00 рн, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. Таким чином, встановивши, що банк не повідомив позичальника, які саме послуги за вказану плату йому надаються, розмір комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, тобто положення розділу 1.2. Кредитного договору №22039000135772 від 10.07.2019 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30 листопада 2023 року в справі № 216/7637/21, від 09 лютого 2024 року в справі № 337/3703/22, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада2023 року в справі № 204/224/21. Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги банку у частині стягнення заборгованості за комісією у сумі 11 408,00 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Крім того, оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачем за період користування кредитними коштами за Кредитним договором № 22039000135772 від 10.07.2019 було сплачено комісію у сумі 1 736,00 грн., необхідно здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором. З огляду на вищевказане, сплачену відповідачем комісію у сумі 1 736,00 грн. необхідно вирахувати із суми заборгованості по відсотках (1736,00-1 593,22), враховуючи викладене заборгованість по відсоткам буде погашена та 142,78 грн вирахувати із заборгованості за тілом кредиту у результаті чого тіло кредиту зменшиться до 23966,74 грн (24109,52-142,78). Враховуючи те, що тіло кредиту зменшилося до 23 966,74 грн, інфляційні втрати за період з 15.12.2021 по 23.02.2022 становлять 848,03, 3% річних від простроченої суми за період з 15.12.2021 по 23.02.2022 становлять 139,89 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову пропорційно задоволених позовних вимог 1588 грн 41 коп. Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6000, 00 грн, то суд зазначає наступне. Так, судом встановлено, що між адвокатом Дорошенко М.А. та ТОВ «Цикл Фінанс» 25 березня 2025 року укладено договір про надання правової допомоги №43453613/1. Згідно з п. 4.9 договору, у разі прийняття судом по матеріалам позовної заяви позитивного рішення, клієнт зобов`язується сплатити гонорар на користь адвоката у розмірі 6000, 00 грн. (а.с.21-23). Відповідно до Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Дорошенко М.А. від 23.04.2025, загальна вартість робіт, наданих послуг і виконаних робіт складає 6000, 00 грн. (а.с.20). Справа про стягнення заборгованості за кредитним договором належить до не складних справ за критеріями предмету та підстав позову, кількості учасників та предмету доказування. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертійстатті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Дослідивши матеріали справи та зміст поданих позивачем документів, суд вважає, що наведений адвокатом обсяг послуг з їх вартістю (6000,00 грн.) є неспівмірним із складністю справи та затраченим часом на надання таких послуг. Заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру. Враховуючи викладене й те, що позовні вимоги задоволено частково, а заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката, суд дійшов висновку, про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial