Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

ТОВ "Факторинг Партнерс" пред`явлено позов до [PERSON] про стягнення заборгованості. Короткий зміст заявлених вимог Позов мотивований тим, що між первісним кредитором та відповідачем укладено кредитний договір за умовами якого відповідач отримав грошові кошти, які зобов`язався повернути, а також сплатити проценти. В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та допустив заборгованість в розмірі 31384,39 грн, які позивач, набувши право вимоги, просить стягнути, разом із судовими витратами по оплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та витратами на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн. Рух справи та процесуальні дії Ухвалою суду від 19.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Позиція учасників справи Відповідач заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подав, однакнадав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позову, посилаючись на те, що позивач не виконав обов`язку доказування, зокрема не довів факту укладення кредитного договору, переходу права вимоги, а розрахунок заборгованості є непрозорим та таким, що не піддається перевірці. Крім того, відповідач заявив про застосування строку позовної давності. Представник позивача заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подав, однак надав відповідь на відзив, у якій підтримує позов, посилаючись на те, що заборгованість нарахована відповідно до погоджених умов кредитного договору, строк позовної давності не пропущено з огляду на його продовження та зупинення під час карантину і воєнного стану, право вимоги правомірно відступлено. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом За умовами договору про надання споживчого кредиту № 3109430 від 26.10.2020 (далі - Договір) ТОВ "Авентус Україна" надало [PERSON] , шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки, кредит в розмірі 12000 грн (п. 1.3 Договору), строком 30 днів (п. 1.4 Договору), зі зниженою процентною ставкою - 0,02% в день від суми кредиту, застосовується у межах строку кредиту, зазначеного в п. 1.4 Договору (без пролонгацій), якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку (п. 1.5.1 Договору), та стандартною процентною ставкою - 1,90% в день від суми кредиту, яка застосовується: у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 Договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в п. 1.5.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.1-4.6 Договору; у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України (а.с. 7, 23-26, 40-41, 46-47). Згідно п. 1.1 Договору укладення Договору здійснюється сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України "Про електронну комерцію", в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Згідно п. 3.1 Договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". 26.08.2021 між ТОВ ФК "Європейська агенція з повернення боргів" та ТОВ "Авентус Україна" укладено договір факторингу № 26082021 за умовами якого ТОВ ФК "Європейська агенція з повернення боргів", серед іншого, набуло право вимоги до відповідача за Договором в розмірі 31384,39 грн (а.с. 27-30, 38-39, 48, 60-62). 23.05.2024 між ТОВ ФК "Європейська агенція з повернення боргів" та ТОВ "Факторинг Партнерс" укладено договір факторингу № 23/05/24 за умовами якого ТОВ "Факторинг Партнерс", серед іншого, набуло право вимоги до відповідача за Договором в розмірі 31384,39 грн (а.с. 20, 49-59, 63-71). Згідно розрахунків заборгованості (а.с. 30, 31-37) заборгованість відповідача за Договором, за період з 26.10.2020 до 24.04.2021, з урахуванням внесених відповідачем сум, становить 31384,39 грн, з яких: 9568,40 грн - основний борг; 21815,99 грн - проценти. Позивач скористався професійною правничою допомогою, розмір витрат на яку становить 13000 грн (а.с. 74-80). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Щодо укладення Договору За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ст.ст. 1048, 1054 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ст. 639 ЦК України). Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 7, 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 зазначив, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України або ГК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Приймаючи до уваги те, що Договір підписаний відповідачем одноразовими ідентифікаторами, тобто у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію", містить персональні дані відповідача, зокрема РНОКПП, серію та номер паспорта, номери телефонів, адресу електронної пошти, реквізити платіжної картки на яку перераховано грошові кошти тощо, а ідентифікацію відповідача здійснено в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію" (п. 1.1 Договору), суд відхиляє доводи відповідача про неукладення Договору та доходить висновку, що 26.10.2020 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 3109430, який за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Щодо правонаступництва Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України. З огляду на встановлені обставини, зокрема послідовне укладення між ТОВ "Авентус Україна", ТОВ ФК "Європейська агенція з повернення боргів" та ТОВ "Факторинг Партнерс" договорів факторингу, предметом яких, серед іншого, є право вимоги до відповідача за Договором, правомірність яких відповідачем не спростована, суд відхиляє доводи відповідача про недоведеність правонаступництва та доходить висновку, що ТОВ "Факторинг Партнерс" набуло право вимоги до відповідача за Договором. Щодо розміру заборгованості Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Обґрунтовуючи розмір заборгованості за Договором позивач виходить із того, що відповідач не повернув кредит у розмірі 9568,40 грн та не сплатив проценти за період з 26.11.2020 до 24.04.2021 у розмірі 21815,99 грн, на підтвердження чого надано відповідні розрахунки. Відповідач зазначає, що надані позивачем розрахунки заборгованості є непрозорими, та не піддаються перевірці, однак не наводить конкретних доводів щодо допущених у розрахунках помилок та не подає власного альтернативного розрахунку, а тому суд вважає за необхідне детально перевірити надані позивачем розрахунки заборгованості та встановити правильний розмір основного боргу та нарахованих процентів. Перевіривши правильність наданих позивачем розрахунків, судом встановлено, що моментом виникнення прострочення заборгованості, з урахуванням строку кредиту - 30 днів, є 25.11.2020, а останнім днем строку нарахування процентів, визначеного п. 3.1 Договору, є 23.02.2021. За період з 26.10.2020 до 25.11.2020 розмір основного боргу становив 12000 грн, а сума нарахованих процентів - 68,40 грн. 25.11.2020 відповідач частково погасив заборгованість, а саме сплатив проценти в розмірі 68,40 грн та частково погасив основний борг в розмірі 2431,60 грн, тобто починаючи з 26.11.2020, сума основного боргу, на яку підлягають нарахуванню проценти, становить 9568,40 грн, що при процентній ставці 1,90 % на день (п. 1.5.2 Договору) дорівнює 181,80 грн за один день користування кредитом. 25.12.2020 відповідач здійснив часткове погашення заборгованості за процентами у розмірі 5453,99 грн, у зв`язку з чим залишок несплачених процентів, нарахованих за період з 26.11.2020 до 23.02.2021, становить 10908,01 грн (90*181,80-5453,99). З огляду на викладене суд доходить висновку, що загальний розмір заборгованості за Договором складає 20476,41 грн, з яких: 9568,40 грн - основний борг; 10908,01 грн - проценти за користування кредитом. Щодо позовної давності Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ч. 1 ст. 262 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями) з 12.03.2020 на всій території України установлено карантин, строк якого неодноразово продовжувався та відмінений з 30.06.2023. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. З огляду на те, що строк кредитування за Договором від 26.10.2020 становив 30 днів, тобто початком перебігу позовної давності є 26.11.2020, однак перебіг позовної давності підлягав зупиненню на період дії карантину (до 30.06.2023), суд доходить висновку, що строк позовної давності за Договором не сплив. За встановлених обставин, зокрема того, що відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором належним чином не виконав та допустив заборгованість, позивач набув право вимоги до відповідача за Договором, а строк позовної дасності не сплив, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором у розмірі 20476,41 грн, з яких: 9568,40 грн - основний борг; 10908,01 грн. Розподіл судових витрат Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України). Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", пункті 88 рішення від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014 у справі "East/WestAlianceLimited" проти України"), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial