Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог? У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові операції» (далі ТОВ «Українські Фінансові операції») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 19 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі ТОВ «Лінеура Україна») та [PERSON] було укладено кредитний договір №3991569 на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 8 000 грн, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 13.09.2024 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором. Зазначає, що ТОВ «Лінеура Україна» належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору кредиту. 23.09.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові операції» укладено Договір факторингу №23/09/2024, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь позивача права грошової вимоги до боржників за Договорами кредиту, у т.ч. за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3991569 від 19.09.2023 року, що укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та позичальником, яким є [PERSON] . Таким чином, ТОВ « Українські Фінансові операції» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на день відступлення права вимоги, становить 42 776,52 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 7777,77 грн; заборгованість за відсотками в розмірі 34 998,75 грн. Оскільки до теперішнього часу на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасила, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Українські Фінансові операції» заборгованість за кредитним договором у розмірі 42 776,52 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 7777,77 грн; заборгованість за відсотками в розмірі 34 998,75 грн. та вирішити питання розподілу судових витрат, зокрема і витрат на правничу допомогу, а також в порядку ч.10, ч.11 ст.265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України. Процесуальні дії суду. Аргументи учасників справи, подані заяви (клопотання). Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 21.11.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Витребувано, за клопотанням представника позивача, з АТ КБ "Приват Банк" інформацію щодо банківської картки № [NUMBER] на ім`я [PERSON] та інформацію про зарахування коштів на дану банківську картуу сумі 8000 грн за ініціативою ТОВ «Лінеура Україна» (код ЄДРПОУ 42753492) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (а.с.133-134). Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України роз`яснено учасникам справи про її розгляд без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, також було надано строк для подання відповідачем відзиву на позов. Ухвалу суду від 21.11.2025 року та копію позовної заяви відповідач не отримала, до суду повернувся поштовий конверт, який направлявся на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, із вкладенням з відміткою: «адресат відмовився» (а.с.137). Пунктом 2 ч.7 ст. 128 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відмову отримати судову повістку (п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України). Враховуючи вищенаведене, судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, а тому остання вважається такою, що належно повідомлена про розгляд справи судом. 15.12.2025 року на адресу суду надійшли з АТ КБ "Приват Банк" витребувані документи (а.с.138). Фактичні обставини встановлені судом та застосовані норми права Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3991569 від 19.09.2023 року ТОВ «Лінеура Україна», укладеного за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або мобільний додаток, надало кредит [PERSON] у сумі 8 000 гривень на строк 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами 2,00% в день. Згідно п.1.5 договору орієнтовна реальна річна відсоткова ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 30 341,06% річних (а.с.23-32). Договір укладено в електронній формі шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим індифікатором «Е206» (а.с.32). Згідно п. 1.4.1., 1.4.2. кредитного договору тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуюються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2,00 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування. Знижена процентна ставка становить 0,01% за кожен день користування кредитом та застосовується в разі, якщо позичальником в строк до 19.10.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, позичальник як учасник програми лояльносі отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, у зв`язку з цим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідальних знижок стандартної процентної ставки. Додатком №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3991569 від 19.09.2023 сформовано таблицю обчислення загальної вартості кредиту клієнта (споживача) та реальної річної відсоткової ставки за договором про споживчий кредит, згідно якої загальна вартість кредиту становить в розмірі 60824 гривень (а.с.33-40). Паспортом споживчого кредиту підтверджено, що [PERSON] ознайомлена із інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, і погодилася із його умовами шляхом підписання (а.с.20-22). Відповідно до п.2.1 Кредитного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок клієнта за реквізитами платіжної карти № [NUMBER] , реквізити якої надані самою відповідачкою. Відповідач [PERSON] є клієнтом АТ КБ «Приват Банк» та на її ім`я в банку емітовано картку № [NUMBER] , рахунок до картки № [NUMBER] , що підтверджується інформацією наданою АТ КБ «Приват Банк» на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с.138). Факт отримання коштів позичальником підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за №47-0310 від 03.10.2024 року, відповідно до якого 19 вересня 2023 року на картковий рахунок відповідача [PERSON] перераховано кредитні кошти в сумі 8 000 грн за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] (а.с.51), що також підтверджується відомостями, наданими на виконання ухвали суду з АТ КБ «Приват банк» про зарахування коштів по рахунку № [NUMBER] на суму 8 000,00 грн від 19.09.2023 (а.с.51,138). 23 вересня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові операції» укладено договір факторингу №23/09/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників (а.с.101-109). Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є додатком №1 до договору факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 року, ТОВ «Українські Фінансові операції» набуло права грошової вимоги до [PERSON] (зазначена під номером 75) за заборгованістю, яка виникла за кредитним договором №3991569 від 19.09.2023 року в загальній сумі 42 776,52 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 7777,77 грн., заборгованість за процентами 34 998,75грн. (а.с.67-68). 24 вересня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» направило на адресу [PERSON] повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором №3991569 від 19.09.2023 (а.с.47). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII). Згідно з пунктами 6, 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону № 675-VIII). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на викладене, факт підписання [PERSON] електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, укладення договору №3991569 узгоджуються з вимогами ст. ст. 6 , 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять доказів щодо спростування презумпції правомірності договору позики, зазначений договір недійсним не визнано. В ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Щодо виконання кредитодавцем обов`язку щодо переказу (надання) кредитних коштів Суд виходить із того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23). Як вбачається з умов кредитного договору від 19 вересня 2023 року №3991569, зокрема пункту 2.1 договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити банківської картки, вказаної клієнтом, і останній несе повну відповідальність за правильність вказаних ним у договорі реквізитів. Як вбачається із пункту 10 договору (реквізити та підписи сторін) відповідачем зазначено наступний номер електронного платіжного засобу (банківської картки)№ [NUMBER] . Як встановлено судом, факт перерахування грошових коштів [PERSON] підтверджено листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за №47-0310 від 03.10.2024 року, відповідно до якого 19 вересня 2023 року на картковий рахунок відповідача [PERSON] перераховано кредитні кошти в сумі 8 000 грн за реквізитами платіжної маска картки №[NUMBER] . Окрім цього, з відповіді АТ КБ «Приват банк» від 29 листопада 2025 року вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 19 вересня 2023 року здійснено переказ коштів на суму 8 000 гривень. Відповідачем не спростовано, що банківська картка з відповідним номером, яка вказана нею в договорі, їй не належить. З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про доведеність факту переказу (надання) кредитних коштів відповідачу. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, необхідною умовою длявідступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 ). Наявність у позивача договору про надання позики на умовах фінансового кредиту разом з усіма додатками, з урахуванням наданого договору факторингу та реєстру права вимоги, на переконання суду, за відсутності наданих відповідачем доказів протилежного, створює обґрунтовану презумпцію набуття позивачем прав вимоги за спірним договором. Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що свідчили б про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши їй, визначенідоговором кредитні кошти, натомість відповідач взяті на себе за договором зобов`язання перед ТОВ «Лінеура Україна» не виконала, оскільки вчасно не вносила платежі, передбачені умовами кредитного договору, та проценти за користування кредитом. У зв`язку з неналежною сплатою платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача, утворилась заборгованість. ТОВ «Українські Фінансові операції» є новим кредитором за кредитним договором №3991569 від 19.09.2023 року на підставі укладеного між ним та ТОВ «Лінеура Україна» договору факторингу № 23/09/2024 від 23.09.2024 року. Відтак, у нього виникло право вимоги до відповідача. Відповідно до наданих позивачем розрахунків, заборгованість [PERSON] за договором №3991569 від 19.09.2023 року, становить 42 776 гривень 52 копійки, що складається з: основного боргу - 7777 гривень 77 копійок, заборгованості за нарахованими відсотками 34998 гривень 75 копійок. Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Відповідач не надала суду доказів щодо виконання зобов`язань в частині повернення грошових коштів. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитом (основним боргом) в розмірі 7777,77 грн. є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Щодо нарахованих процентів за користування кредитом, то суд зазначає наступне. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за період дії кредитного договору, а саме з 19.09.2023 року по 13.09.2024 року у розмірі 34998,75 грн, яка утворилась перед первісним кредитором. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами укладеного між сторонами 19.09.2023 року кредитного договору (пункт 3.1, 3.4 договору), нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту. Згідно п. 1.4.1., 1.4.2. кредитного договору тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуюються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2,00 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування. Знижена процентна ставка становить 0,01% за кожен день користування кредитом та застосовується в разі, якщо позичальником в строк до 19.10.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, позичальник як учасник програми лояльносі отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, у зв`язку з цим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідальних знижок стандартної процентної ставки. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою наступного змісту: «максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи, що кредитний договір №3991569 укладено 19 вересня 2023 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», проте строк дії договору продовжено після набрання чинності цим Законом, то до його спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Разом з цим пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5%. Отже, на підставі частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто з 20 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 не може перевищувати 1%. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі №1-7/99, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). Отже, в даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми. Оскільки Закон України № 3498-ІХ набрав чинності 24 грудня 2023 року та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження обмеження максимального розміру денної процентної ставки, в період перших 120 днів з 24 грудня 2023 року до 21 квітня 2024 року (включно) максимальний розмір денної процентної ставки складає 2,5%, в період наступних 120 днів з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року (включно)1,5%, а з 20 серпня 2024 року 1%. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту. А тому умови кредитного договору, які встановлюють денну проценту ставку у розмірі, що перевищує встановлений Законом України «Про споживче кредитування» гранично допустимий її розмір, є нікчемними у відповідній частині. У зв`язку з цим, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» (в частині обмеження розміру денної процентної ставки), а тому відповідні умови кредитного договору щодо нарахування процентів у розмірі 2% на день, що мало місце з 22.04.2024 по 13.09.2024 є нікчемними, оскільки згідно вимог закону з 22.04.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, не може перевищувати 1,5%, а з 20.08.2024 1%. В зв`язку з наведеним суд приходить до висновку, що розмір нарахованих відсотків за вказаний період підлягає перерахунку, виходячи з встановленого пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», а саме: - за період з 22.04.2024 по 19.08.2024 (120 днів) за ставкою 1,5 % (як визначено Законом України №3498-ІХ), що становить 13 999,98 грн /7777,77 грн х1,5% х 120 дн/; - за період з 20.08.2024 по 13.09.2024 (25 дні) за ставкою 1 % (як визначено Законом України №3498-ІХ), що становить 1944,44 грн /7777,77 грн х 1% х 25 дні/. З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір відсотків нарахованих кредитодавцем за період з 22.04.2024 по 13.09.2024 за ставкою 2% становив 22554,75 грн /7777,77 грн х 2 % х 145 дні/. Отже, загальний розмір відсотків за користування кредитом в межах строку дії договору становить 28 388,42 грн (34 998,75 22554,75 +13999,98+1944,44 =28 388,42). З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Українські Фінансові операції», про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 36166,19 грн., з яких: 7777,77 грн. основний борг, 28388,42 грн. проценти. Вирішуючи позовні вимоги про застосування положень ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. В свою чергу, згідно ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 19.09.2023 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи вище викладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів вважає, що позові вимоги слід задовольнити частково. Розподіл судових витрат Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 грн., що підтверджується квитанцією від 06.11.2025 (а.с.16). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково на загальну суму 36166,19 грн., що становить 84,54% від ціни позову (42776,52 грн), тому на користь позивача з [PERSON] слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 2047,89 грн (2422,40 х 84,54%). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, то суд прийшов до наступного висновку. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина 3 статті 133 ЦПК України). Згідно з частиною другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною третьою статті 141 ЦПК України, також визначені положеннями частин четвертої, п`ятої, девятої статті 141 цього Кодексу. В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ «Українські Фінансові операції» витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 гривень разом з позовною заявою представником Дідух Є.О. подано копії наступних документів: договір про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, укладений між адвокатом Дідух Євгеном Олександровичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові операції»; копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю серії КС №5972/10, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Київської області від 24.03.2017 №48; заявку №3991569 від 21.04.2025 року на виконання доручення до договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року; детальний опис робіт (наданих послуг) №3991569 від 03.11.2025; Акт №3991569 від 03.11.2025 прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року; рахунок на оплату №3991569-2025 від 20.11.2025 року на суму 10 000 грн. (а.с.41-44,48,80,83-84). Згідно правової позиції, зазначеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, у якій Велика Палата зробила наступні висновки. Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. З наданих до суду документів, зокрема акта приймання-передачі наданих послуг від 03 листопада 2025 року вбачається, що сторони погодили розмір витрат на правничу допомогу у сумі 10 000 гривень, які включають плату за наступні послуги адвоката: зустріч адвоката та клієнта, надання адвокатом усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань у рамках цивільного судочинства (0,5 год.) 440 грн; дослідження наданих клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи (1 год.) 840 грн.; аналіз чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практика судів апеляційної інстанції у рамках цивільного судочинства (0,5 год.) 440 грн.; підготовка декілької позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту права та інтересів клієнта, узгодження обраної позиції з клієнтом (1 год.)- 840 грн.; письмова юридична консультація, складання консультаційного письмового висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної клієнтом позиції захисту прав та інтересів (1 год.) 840 грн.; проведення акдвокатом заходів, спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, складення, оформлення та напрвлання адвокатських запитів (1 год.) 840 грн.; складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №3991569 від 19.09.2023 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» до суду (2 год.) 1640 грн.; складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) додатків до позовної заяви, витяги з реєстру боржників, опис до поштового направлення відповідача, що містить позовну заяву з додатками, рахунок на оплату послуг адвоката, акт прийому передачі виконаних робіт та інші необхідні документи (1 год.) 840 грн.; складання та оформлення процесуальних документів, необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанці (відповідь на відзив, письмові пояснення, заяви (клопотання), клопотання про витребування доказів, тощо (2 год.) 1640 грн.; представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою клієнта про стягнення заборгованості за кредитним договором №3991569 від 19.09.2023 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна», в тому числі участь в судових засіданнях (2 год.) 1640 грн.; загальна сума витрат 10 000 грн. (а.с.41). Відповідно до п. 3.4. договору про надання правничої допомоги № 01/08/2024-А від 01.08.2024 року, замовник оплачує виконавцю послуги шляхом перерахування коштів на банківський рахунок виконавця протягом 30 банківських днів з моменту підписання відповідного акта наданих послуг. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, вказала на те, що суд

Outcome: partial