Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

30.09.2025 представник позивача, директор ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Марія Ткаченко, звернулася до суду з вказаним позовом, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», що зареєстрований судом 02.10.2025, обґрунтовуючи тим, що 07.08.2018 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] укладено Угоду № CCNG-630984506, відповідно до умов якої кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 200000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 07.08.2021 та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 24%, штрафи та пеню (у разі наявності) та інші платежі передбачені договором. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору, а відповідачка не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит у строки, передбачені Договором. 30.01.2020 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] укладено Угоду №491019415, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 25257,68 грн, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 31.01.2025, сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 39,9 %, штрафи та пеню (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, надавши позичальнику кредитні кошти, у порядку передбаченому умовами договору, а відповідачка не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит у строки, передбачені Договором. Відповідно до протоколу №2/2022 від 18.08.2022 Позачергових загальних зборів акціонерів АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК», відповідно до умов яких, змінено найменування Банку з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» на наступне найменування АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК» (АТ «СЕНС БАНК»).17.05.2021 було укладено договір №2, відповідно до якого АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АЛЬФА-БАНК» відступило на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФЛЕКСІС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №CCNG-630984506 від 07.08.2018 та договором №491019415 від 30.01.2020. 18.05.2021 було укладено договір №18-05/2021, відповідно до якого ТОВ«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФЛЕКСІС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №CCNG-630984506 від 07.08.2018 та договором №491019415 від 30.01.2020. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №CCNG-630984506 від 07.08.2018 та договором №491019415 від 30.01.2020. Станом на день формування позовної заяви заборгованість відповідачки за кредитним договором №CCNG-630984506 від 07.08.2018 становить 34184,29 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 26406,82 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 2604,50 грн, заборгованість за пенею та/або штрафами - 3485,36 грн, інфляційні збитки - 1401,12 грн, нараховані 3% річних - 286,49 грн. Станом на день формування позовної заяви заборгованість відповідачки за кредитним договором №491019415 від 30.01.2020 становить 75680,96 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 25257,68 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 29660,23 грн, заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного Договору(з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 20763,05 грн. Відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала, тому, позивач просить у судовому порядку стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за Договором №CCNG-630984506 від 07.08.2018 та за Договором № 491019415 від 30.01.2020 у розмірі 109865,25 грн, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн. 07.10.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 11.11.2025 11:00. 11.11.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 16.12.2025 11:00, у зв`язку з першою неявкою відповідачки у судове засідання. 16.12.2025 справу було знято з розгляду, а судове засідання перенесено на 20.01.2026 - 12:30, у зв`язку із перебування головуючого судді у відпустці. 20.01.2026 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи, згідно ч. 4 ст. 223, ст. 280-281 ЦПК України. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у позовній заяві директор ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Марія Ткаченко просила розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подала. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Встановлено, що 07.08.2018 між AT «АЛЬФА-БАНК», правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК», що підтверджується даними статуту АТ «СЕНС БАНК» у редакції, затвердженій протоколом №2/2022 від 18.08.2022 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «АЛЬФА-БАНК» від 18.08.2022, та відповідачкою - [PERSON] було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №CCNG-630984506, шляхом підписання анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «АЛЬФА-БАНК» на укладання договору про банківське обслуговування фізичних осіб вПАТ «АЛЬФА-БАНК» та підписанням оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якої відповідачка виявила бажання відкрити рахунок в банку, отримати картку та встановити відновлювальну кредитну лінію (найменування продукту «Максимум готівка») для особистих потреб. Так, на підставі оферти та анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції банк відкрив відповідачці поточний рахунок з електронним платіжнім засобом у гривні, випустив міжнародну платіжну картку MCDEBITWORLD зі строком дії 3 роки з моменту випуску, за бажанням клієнта банк надає кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: ліміт кредитної лінії 200000,00 грн, процентна ставка за користування кредитною лінією встановлена у розмірі 24,00%, тип процентної ставки фіксована, розмір обов`язкового мінімального платежу складає 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, при цьому розмір обов`язкового мінімального платежу не може бути меншим ніж 50,00 грн. Також, з наданого позивачем паспорта споживчого кредиту вбачається, що він підписаний сторонами та сторонами за вказаним кредитним договором №CCNG-630984506 від 07.08.2018 узгоджено ліміт кредитної лінії 10000,00 грн, максимальну суму кредиту 200000,00 гривень, строк кредитування - 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов Договору, фіксовану процентну ставку 24,00% річних, тип картки - MasterCardDebitWorld, строк внесення платежу - до 24 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем відкриття картки, суму щомісячного платежу - 277 грн, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит пеню у розмірі 24,00%, штраф за прострочення внесення суми мінімального платежу, одноразово за кожний факт виникнення прострочки - 100 грн в день виникнення прострочки. Встановлено, що акцепт позичальником [PERSON] здійснено 07.08.2018, шляхом підписання власноручним підписом. АТ «СЕНС БАНК» свої зобов`язання за кредитним договором №CCNG-630984506від 07.08.2018 виконало у повному обсязі та надало у користування відповідачці кредитні кошти у розмірі 26406,82 грн, що підтверджується випискою по карткову рахунку за період з 07.08.2018 до 17.05.2021. 30.01.2020 [PERSON] звернулася до АТ «АЛЬФА-БАНК», правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала оферту на укладення угоди про надання кредиту №491019415, яка є невід?ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Оферта містить умови споживчого кредиту№491019415: тип кредиту - «Кредит готівкою», сума кредиту 25257,68 грн; процентна ставка 39,9% річних, тип ставки - фіксована; строк кредиту - 60 місяців(розділ І Оферти). Згідно із п. 2 Оферти, дата повернення кредиту 31.01.2025, для повернення заборгованості за Угодою визначено використовувати рахунок [NUMBER] , відкритий у банку. Згідно із п. 3 Оферти, кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором №631050330 від 20.11.2018, розмір - 25257,68 гривень, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «СЕНС БАНК». Усі відносини, що не врегульовані угодою, [PERSON] запропонувала врегулювати договором, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, додатково до тих, що вказані в угоді, і є невід`ємною частиною угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті Банку www.alfabank.com.ua. У вищевказаній оферті [PERSON] було запропоновано визначити у додатку № 1 до цієї угоди, що є невід`ємною частиною угоди, детальний розпис складових загальної вартості кредиту, реальної річної процентної стави; графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування; сум комісійної винагороди та інших платежів за угодою. Зі змісту оферти також вбачається, що АТ «СЕНС БАНК» прийнято пропозицію [PERSON] на укладення угоди про надання кредиту № 491019415 від 30.01.2020 з вищенаведеними умовами та вказаний акцепт було отримано останньою у дату складання цієї оферти. Отже, [PERSON] та АТ «СЕНС БАНК» своїми підписами узгодили у письмовій формі графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що становить додаток №1 до укладеної між сторонами угоди про надання кредиту №491019415 від 30.01.2020. Також, з наданого позивачем паспорта споживчого кредиту вбачається, що він підписаний сторонами та за кредитним договором №491019415 від 30.01.2020 узгоджено суму кредиту 25257,68 грн, проценту ставку 39,9%, строк кредитування 60 міс, реальна річна процентна ставка, відсотків річних 48,05%, загальні витрати за кредитом 58586,84 грн. З додатку №1 та паспорту споживчого кредиту вбачається порядок повернення кредиту, а саме визначено графік платежів: до 23 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 976,47 грн, загальна кількість платежів 61. Встановлено, що АТ «СЕНС БАНК» виконало свої зобов`язання за кредитним договором №491019415 від 30.01.2020 у повному обсязі та перерахувало [PERSON] кредитні кошти у розмірі 25257,68 грн на її рахунок [NUMBER] , відкритий у банку, що підтверджується копією меморіального ордеру №3049722 від 31.01.2020. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Також, ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Проставленням підписів на вказаних кредитних договорах відповідачка [PERSON] підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановлений законом строк про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства. Отже, встановлено, що вказані кредитні договори №CCNG-630984506 від 07.08.2018 та №491019415 від 30.01.2020, укладені між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] підписані сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсними не визнавалися, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 07.08.2018 та 30.01.2020між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Вищезазначені обставини підтверджується матеріалами справи в електронній формі та не заперечуються відповідачкою. 17.05.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФЛЕКСІС» було укладено договір факторингу №2, відповідно до якого фактор зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнту право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься у додатку 1-1 до договору. Право вимоги вважається відступленим фактору з дати повної оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2 Договору. В дату здійснення повної оплати фактором ціни права вимоги сторони підписують акт прийому-передачі реєстру боржників за формою у додатку №2 до цього договору. Отже, згідно договору факторингу №2від 17.05.2021, підписаного додатку №1-1 до договору факторингу №2 від 17.05.2021 (реєстру боржників), платіжного доручення №253 від 17.05.2021, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФЛЕКСІС» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитними договорами №CCNG-630984506 від 07.08.2018 та №491019415 від 30.01.2020. 18.05.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФЛЕКСІС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №18-05/2021, відповідно до якого фактор зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнту право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься у додатку 1-1 до договору. Право вимоги вважається відступленим фактору з дати підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників за формою у додатку №2 до цього договору. Отже, згідно договору факторингу №18-05/2021від 18.05.2021, акту приймання передачі реєстру боржників від 18.05.2021 до договору факторингу №18-05/2021 від 18.05.2021, платіжних доручень, реєстру боржників від 18.05.2021 та витягу з реєстру боржників до договору факторингу №18-05/2021 від 18.05.2021, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитними договорами №CCNG-630984506 від 07.08.2018 та №491019415 від 30.01.2020. 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення права вимоги №10-01/2023, відповідно до якого первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні попередньому кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках №1 та № 3 до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників). Права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток № 4). Отже, згідно договору про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, акту прийому-передачі реєстру боржників за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, акту про зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023, реєстру боржників від 10.01.2023 та витягів з реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитними договорами №CCNG-630984506 від 07.08.2018 та договором №491019415 від 30.01.2020. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із частиною першою статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч.1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст. 519 ЦК України). Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Також, ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання за кредитним договором, а лише надає боржникові право вимагати від нового кредитора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. Таким чином, у разі сплати відповідачкою коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та зараховані для погашення кредитної заборгованості. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачка, всупереч умовам кредитних договорів, не виконала своїх зобов`язань щодо повернення наданих їй кредитів, що підтверджується розрахунками заборгованості та виписками по рахунку, згідно яких заборгованість відповідачки за кредитним договором №CCNG-630984506 від 07.08.2018 становить 34184,29 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 26406,82 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 2604,50 грн, заборгованість за пенею та/або штрафами - 3485,36 грн; заборгованість відповідачки за кредитним договором №491019415 від 30.01.2020 становить75680,96 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 25257,68 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 29660,23 грн, заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 20763,05 грн. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Ст. 611 ЦК України, визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Встановлено, що відповідачка з умовами договорів була ознайомлена, підписала кредитні договори №CCNG-630984506 від 07.08.2018 та договором №491019415 від 30.01.2020, однак умови договорів порушила. Щодо позовної вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з порушенням відповідачкою своїх грошових зобов`язань за кредитним договором№CCNG-630984506 від 07.08.2018, необхідно зазначити наступне. Ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа №758/1303/15-ц, провадження №14-68цс18) ст.625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Ч. 2 ст. 625 ЦК України, визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При вирішенні питання про стягнення річних нарахованих, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 06.02.2019 у справі № 175/4753/15-ц, яким роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому, лише після спливу визначеного договором строку кредитування позивач має право забезпечити свої права і інтереси на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу 26406,82 грн за період з 15.10.2021 по 23.02.2022, в розмірі 286,49 грн. Як встановлено судом, станом на 15.10.2021 борг [PERSON] за тілом кредиту перед позивачем складає 26406,82 грн, кількість днів прострочення за період з 15.10.2021 по 23.02.2022 складає 132 дні, тому, розмір трьох відсотків річних на вказану суму боргу за вказаний період становить 286,49 грн, з розрахунку 26406,82 х 3% х 132 : 365, де 365 кількість днів на рік, 132 кількість днів прострочення виконання. Таким чином, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 3% річних від простроченої суми кредиту за період з 15.10.2021 по 23.02.2022 у розмірі 286,49 грн. Також, позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь суму збитків з урахуванням індексу інфляції за період з 15.10.2021 по 23.02.2022 у розмірі 1401,12 грн. Згідно із інформацією про індекси інфляції розміщеної на офіційному сайті Держстандарту, за період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року сукупний індекс інфляції за відповідний період становить 105,31%, а тому, з відповідачки на користь позивача за прострочення погашення кредитних коштів підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 1401,12 грн (26406,82 грн х105,31%/100 26406,82 грн). Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачка відзив із запереченнями проти позову у спростування доводів позивача до суду не подала. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам наданих позивачем у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. П. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц). Так, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, але враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21). Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Представник позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надав: копію договору №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, укладений між АО «ЛігалАссістанс» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», копію прайс-листа АО «ЛігалАссістанс», заявку на надання юридичної допомоги №2243 від 01.08.2025 та копію витягу з акту №13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025, відповідно до яких було надано наступні правові послуги: надання усної консультації 4000,00 грн (2 год по 2000 грн), надання письмової консультації з вивченням документів 3000,00 грн (1 год), складання позовної заяви 18000,00 грн (6 год по 3000,00 грн) та розмір витрат на правничу допомогу визначено у розмірі 25000,00 грн. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.11.2020 у справі №760/11145/18. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного суду викладену у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, в яких зазначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved