Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 08.12.2024 року близько 11.00 год. [PERSON] , маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, в умовах воєнного стану впевнившись, що за її діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає та вона залишається бути непоміченою, прийшла на територію домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та через дверний отвір, де немає дверей, проникла до сарайного приміщення, звідки викрала майно, яке належить позивачу на праві власності, а саме: брухт міді масою 12,9 кг., загальною вартістю 4020,54 грн., чим заподіяла матеріального збитку на вищевказану суму та з викраденим з місця події зникла. Повторно, 12.12.2024 року близько 10:00 год. [PERSON] маючи умисел направлений таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, в умовах воєнного стану, впевнившись, що за її діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає та вона залишається бути непоміченою, прийшла на територію домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] та через дверний отвір, де немає дверей, проникла до сарайного приміщення, звідки викрала майно, яке належить позивачу на праві власності, а саме: брухт міді масою 10 кг., загальною вартістю 3116.70 грн. та брухт латуні масою 2 кг., загальною вартістю 383,34 грн., чим здіяла матеріального збитку на загальну суму 3500,04 грн., та викраденим з місця події зникла. Після цього викраденим майном з розпорядилася на власний розсуд. Крім того, повторно, 18.12.2024 року близько 11:00 год. [PERSON] маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, в умовах воєнного стану, впевнившись, що за її діями ніхто із сторонніх і не спостерігає та вона залишається бути непоміченою, прийшла на територію домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та через дверний отвір, де немає дверей, проникла до сарайного приміщення, звідки викрала майно, яке належить позивачу на праві власності, а саме: брухт міді масою 9 кг., загальною вартістю 2805,03 та 8 акумуляторів від електричного скутера марки «LP6-DZM12 Ah», які вийшли з ладу (АКБ) загальною масою 31 кг., вартістю 713 грн., чим заподіяла матеріального збитку на загальну суму 3518,03 грн., та з викраденим з ця події зникла. Після цього викраденим майном розпорядилася на власний розсуд. Своїми протиправними діями [PERSON] завдала матеріального збитку на загальну суму 11038,61 грн. Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28.05.2025 [PERSON] визнано винуватою в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. Відповідно до ст.75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 3 (три) роки. Вказаний вирок суду набрав законної сили 30.06.2025 року. Добровільно [PERSON] завданий матеріальний збиток позивачу не відшкодувала, а тому, вона звернулась до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 11038 гривень 61 копійку. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач належним чином повідомлялась про судовий розгляд справи (направлення судових повісток за місцем реєстрації, копію ухвали про відкриття провадження з додатками отримала 20.12.2025 року), відзив на позов та інших заяв не подала. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 16 ЦК України, передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту є в т.ч. відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди. За вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28.05.2025 [PERSON] було визнано винуватою в скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, відповідно до ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 3 (три) роки. Вказаний вирок суду набрав законної сили 30.06.2025 року. Згідно вироку 08.12.2024 року близько 11.00 год., 12.12.2024 року близько 10 год., повторно 18.12.2024 року близько 11 год. [PERSON] , маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, в умовах воєнного стану впевнившись, що за її діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає та вона залишається бути непоміченою, прийшла на територію домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та через дверний отвір, де немає дверей, проникла до сарайного приміщення, звідки викрала майно, яке належить [PERSON] на праві власності, чим завдала їй матеріального збитку на загальну суму 11038,61 грн. Стосовно позовних вимог про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст.15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Відповідно дост. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, до складу реальних збитків як одного з елементів майнової шкоди входять втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. При цьому, згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Суд приходить до висновку, що оскільки винуватість [PERSON] в спричинені матеріальної шкоди [PERSON] знайшла своє повне підтвердження у суду не викликає сумніву, вимоги позивача щодо стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved