Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона, [PERSON] , та її сім`я користувалися кімнатою в гуртожитку [ADDRESS] . Особовий рахунок було відкрито на її чоловіка [PERSON] , з яким вони були у зареєстрованому шлюбі та проживали в гуртожитку МПМК-29 з 30.08.1991 року. Вказувала на те, що її донька [PERSON] народилася [INFO] та проживала з ними та була зареєстрована за цією ж адресою. [INFO] [PERSON] помер. Посилаються на те, що у 1992 році був прийнятий Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», яким було заборонено приватизацію кімнат у гуртожитку. Вказана заборона діяла до моменту набуття чинності 01.01.2009 року Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», яким було дозволено приватизацію житла у гуртожитках. Вказували на те, що після розірвання шлюбу позивача [PERSON] залишилася проживати із дочкою [PERSON] в гуртожитку. У 1994 році вона, [PERSON] , викупила у відповідача МПМК-291 у свою власність кімнату у гуртожитку на підставі договору купівлі продажу за ціною дванадцять мільйонів карбованців, про що їй видано в бухгалтерії МПМК-291 квитанцію до прибуткового касового ордеру. Зазначає, що після оплати представник відповідача запевнив, що кімната в гуртожитку її, а приміщення коридор 16-1, площею 9,2 кв.м та кухні 16-2, площею 4,40 кв. м є побутовим приміщенням загального користування з іншими мешканцями і обіцяли укласти з нею відповідний договір у нотаріуса. Зазначають, що на даний час вони проживають в дані кімнаті. 04.12.2023 року на адресу їх проживання надійшло повідомлення про те, що вони зняті з зареєстрованого місця проживання 16.11.2023 року Глибоцькою селищною радою. Посилається на те, що вони дізналися, що 09.02.2000 року відповідачка [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серія та номер б/н від 09.02.2000 року, видавник ВАТ «ПМК-291» технічний паспорт Т 101: [NUMBER] , виданого 21.08.2023 року, видавник ЄДССБ, приватизовано у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 31,6 кв.м, житловою площею 21.1 кв.м, яка складається з однієї житлової кімнати. Зважаючи на викладене, просили суд позов задовольнити та: - визнати дійсним договір купівлі продажу, що укладений між [PERSON] та Міжгосподарською пересувною механізованою колоною № 291, правонаступником якого є ВАТ «Пересувна механізована колона № 291» житлового приміщення кімнати, позначеного в технічному паспорті цифрами 16-3, площею 12кв.м в житловому будинку [ADDRESS] ; - скасувати видане ВАТ «ПМК -291» 09.02.2000 року свідоцтво про право власності серія та номер б/н від 09.02.2000 року на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 31,6 кв.м, житловою площею 21.1 кв.м, яка складається з однієї житлової кімнати та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області, індексний номер 69240681 від 11.09.2023 року, за яким було зареєстровано право спільної сумісної власності за відповідачами [PERSON] , [PERSON] на вказану квартиру; - усунути їй перешкоди у користуванні побутовими приміщеннями загального користування коридору, позначеного в технічному паспорті цифрами 16-1, площею 6.1 та кухні, позначеної в технічному паспорті цифрами 16-2, площею 4.40 кв.м, що розташовані на третьому поверсі житлового будинку [ADDRESS] та зобов`язати відповідачів [PERSON] , [PERSON] надати безперешкодний доступ до вказаних приміщень, відкрити їх та надати їм ключі від замків від дверей до приміщення кухні, позначеної в технічному паспорті цифрами 16-2; - скасувати рішення Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області про зняття їх позивачів [PERSON] та [PERSON] з реєстрації місця проживання в кімнаті [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] подали до суду відзив на позов, просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. При цьому вказували на те, що відповідно до Ордеру № 203 МПМК -291 від 24.01.1992 [PERSON] надано житлова площа в гуртожитку: [ADDRESS] і того часу вони проживали у вказаному приміщенні, сплачували всі належні комунальні платежі та плату за квартиру, яке отримали у власність відповідно до вимог чинного законодавства. Зазначали, що вони є власниками вказаного приміщення відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09.02.2000 року, яке вони отримали у спосіб, визначений законодавством, а реєстрація права власності на спірну квартиру здійснювалась в межах та відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постанови КМУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25.12.2015 № 1127. Посилалися на те, що позивачі у справі не мають жодного права на приміщення, які перебувають у їх власності, оскільки вони ними ніколи не користувалися і їм ці приміщення не надавалися. Заперечували проти посилання позивачів на те, що ними здійснено влаштування замків вхідних дверей до частини приміщення коридору 16-1, оскільки навіть в матеріалах справи наявна копія технічного паспорту від 07.10.2024, в якому зазначені заміри приміщень, що вказує на те, що позивачі у справі мали доступ до приміщення, в тому числі коридору. Щодо кухні 16-2, вказували на те, що вказаним приміщенням позивачі у справі не користувалися, то була комора, оскільки ще при розподілі вказане приміщення не віднесено до їх користування, а було їхнім. Вказували на те, що позивачі у справі уже тривалий час, понад 15 років, не проживають у вказаному приміщенні та вони жодним чином не перешкоджали їм в користуванні коридором і приміщенням, яке використовувалося позивачами в якості кухні. Звертали увагу на те, що позивачі будь-яких доказів на підтвердження своїх позовних вимог не надали. Відповідач Глибоцька селищна рада подала до суду відзив, просила суд відмовити у позивних вимог щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 69240681 від 11.09.2023 року та скасувати рішення Глибоцької селищної ради про зняття з реєстрації місця проживання в кімнаті [ADDRESS] відповідачів. При цьому вказувала на те, що реєстрація права власності на квартиру за відповідачами проведена на підставі свідоцтва про паво власності, виданого 09.02.2000 року ВАТ «ПМК-291», технічного паспорту ТІ01: [NUMBER] , виданого 21.08.2023 року, видавником ЄДЕССБ на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також посилалася на те, що власники квартири [PERSON] , [PERSON] , подали необхідні документи для проведення реєстраційних дій щодо зняття із зареєстрованого місця проживання відповідачів, тому реєстраційні дії щодо зняття із зареєстрованого місця проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] були проведені згідно Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просили суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. В судове засідання представник відповідача Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області не з`явився, однак від представника селищної ради надійшла до суду заяву, про розгляд справи у відсутності їх представника, при цьому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Просив врахувати доводи, що викладені у відзиві на позов. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не звилися, просили справу розглядати у їх відсутності. Представник відповідача ВАТ «Пересувна механізована колонна №291» в судове засідання не з`явився. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що у задавлені позовних вимог слід відмовити, виходячи із наступного. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом в становлено, що рішенням Глибоцької селищної ради № 1373-47/18 від 22.12.2018 року прийнято до комунальної власності Глибоцької селищної ОТГ об`єкт державного житлового фонду з прилеглими прибудинковими територіями та інженерними спорудами на них, а саме багатоповерховий житловий будинок за адресою [ADDRESS] , який перебував в управлінні відділення Фонду державного майна України в Чернівецькій області і не ввійшов до статутних фондів господарських товариств в процесі приватизації (попередній балансоутримувач ВАТ «Пересувна механізована колона № 291»). Вказаним рішенням затверджено акт приймання передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність та передано на баланс Глибоцького ВУЖКГ. Крім того, встановлено, що відповідно до Ордеру № 203 МПМК -291 від 24.01.1992 [PERSON] надано житлова площа в гуртожитку: [ADDRESS] . 09.02.2000 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на житло серія та номер б/н, видане на ім`я [PERSON] та [PERSON] , яке було зареєстроване в Чернівецькому бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № 3, стор. 57 за реєстровим номером 159, 03.08.2000 року. 05.09.2023 року за відповідачами [PERSON] , [PERSON] державним реєстратором Глибоцької селищної ради у реєстрі речових прав зареєстровано право спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] на квартиру загальною площею 31.6 кв.м, житловою площею 21.1 кв.м, що складається з однієї житлової кімнати по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності серія та номер б/н від 09.02.2000 року, видавник ВАТ «ПМК-291» технічний паспорт Т 101: [NUMBER] , виданого 21.08.2023 року, видавник ЄДССБ. Також встановлено, що згідно довідки (виписки з домової книжки про склад сім`ї та прописку), що видана УКАГРОСТРОЙ УССР (без дати та номера) [PERSON] , про те, що він постійно проживає та прописаний в будинку [ADDRESS] та займає житлову площу 1 кімнати 12 кв.м на третьому поверсі трьох поверхового будинку, який належить МПМК 291 та на цій житловій площі з ним проживають та прописані [PERSON] , 1968 р.н., в даному будинку з 30.08.1991 року, [PERSON] 1991 р.н., в даному будинку з 09.11.1991 року та [PERSON] , 1968 р.н., в даному будинку з 30.08.1991 року. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , 22.02.1994 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після розірвання шлюбу прізвище громадянки [PERSON] . З експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку літера А по [ADDRESS] входить: коридор 9,20 кв.м, комора 4.40 кв.м, кімната, 13.00 кв.м та кімната 21.10 кв.м. 16.11.2023 року Глибоцькою селищною радою позивачів [PERSON] та [PERSON] знято з задекларованого/зареєстрованого місця проживання за адресою по [ADDRESS] . Крім того встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] мають у користуванні кімнату у гуртожитку площею 12.0 кв.м за адресою по [ADDRESS] , тобто у будинку, що перебуває на даний час у комунальній власності Глибоцької селищної ОТГ. Право власності на вказане приміщення не зареєстроване. Вказаною кімнатою вони користуються з 1991 року. Також встановлено, що на даний час позивачі мають доступ до свої кімнати та коридору у вказаній квартирі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працювала комендантом гуртожитку МПМК, заселяла людей. Вказала, що всі хто жили у гуртожитку купували квартири, вони продавалися. Зазначала, що [PERSON] купила кімнату в гуртожитку, коридори не продавалися. Щодо позовних вимог про визнання договору купівлі продажу дійсним. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність» (що був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Відповідно до ст. 227 ЦК УССР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 47 ЦК УССР Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Також статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Подібні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 04 березня 2019 року у справі № 665/2266/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі м№ 140/2001/17, від 22 лютого 2021 року у справі № 545/440/18, від 21 квітня 2023 року у справі № 469/159/13-ц. У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 305/1468/16-ц зазначено, що визнання дійсним договору (конвалідація) на підставі частини другої статті 220 ЦК України допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми пов`язується саме з відсутністю нотаріального посвідчення і це зумовлює їх нікчемність). Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України конвалідація можлива за наявності таких умов: досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору; наявність письмових доказів досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору; повне або часткове виконання договору; ухилення однією зі сторін від його нотаріального посвідчення. Позивачі на підтвердження своїх позовних вимог не надали Договір купівлі-продажу, який вони просять визнати дійсним, як і не надали його реквізити та дату укладення, не вказали, де знаходиться оригінал вказаного договору, ними також не надано оригінал квитанції про сплату коштів за кімнату. На думку суду, надана позивачами копії квитанції до прибуткового касового ордеру від 24 липня 1994 року беззаперечно не підтверджує укладення саме договору купівлі продажу кімнати у гуртожитку, вона не є договором купівлі-продажу, оскільки не містить істотних умов, що притаманні такому договору. А тому підстав для визнання дійсним договору купівлі продажу кімнати у гуртожитку, як того просять позивачі немає, тому у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити. Щодо позовних вимог про скасування, виданого ВАТ «ПМК-291» від 09.02.2000, свідоцтво про право власності серія та номер б/н, на квартиру [ADDRESS] на ім`я відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Як вже зазначалося, судом в становлено, що 09.02.2000 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на житло серія та номер б/н, видане на ім`я [PERSON] та [PERSON] , яке було зареєстроване в Чернівецькому бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № 3, стор. 57 за реєстровим номером 159, 03.08.2000 року. Тобто, вказане свідоцтво про право власності видане було відповідно до вимог чинного законодавства на той час. Право власності зареєстровано за відповідачами [PERSON] , [PERSON] 05.09.2023 року державним реєстратором Глибоцької селищної ради у реєстрі речових прав зареєстровано право спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] на квартиру загальною площею 31.6 кв.м, житловою площею 21.1 кв.м, що складається з однієї житлової кімнати по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності в новому Реєстрі відповідно до вимог Закону України «Про державну рестрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тоді як право власності на приміщення кімнати площею 12 кв.м, що перебуває у користуванні позивачів відсутня, технічна документація на вказані приміщення не виготовлялася. В ході судового розгляду позивачами не було доведено, що реєстрація права власності за відповідачами на виділену їм кімнату, будь яким чином порушує право позивачів на користування кімнатою у гуртожитку площею 12 кв.м, а тому у задоволенні позивних вимог у цій частині слід відмовити. Щодо позовних вимог про усунення перешкоди в користуванні побутовими приміщеннями загального користування коридору, позначеного в технічному паспорті цифр 16-1, площею 6.1 та кухні, позначеної в технічному паспорті цифр 16-2, площею 4.40 кв.м. Як було встановлено судом згідно експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку літера А по [ADDRESS] входить: коридор 9,20 кв.м, комора 4.40 кв.м, кімната, 13.00 кв.м та кімната 21.10 кв.м. Будь-якого приміщення з назвою «кухня» у вказаному приміщенні не було, вказано «комора», що і була зареєстрована у приватну власність за відповідачами. Доказів того, що позивачам надавалися приміщення кухні чи комори відсутні. Свідок [PERSON] вказала, що [PERSON] надавалася кімната. Коридор не продавався, він бу у спільному коруванні позивачів та відповідачів. На даний час позивачі користуються коридором, мають до нього доступ, облаштували у ньому кухню, про що вказувала сама позивачка [PERSON] у судовому засіданні. Тобто, будь яких доказів того, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] чинять перешкоди у користуванні позивачам кімнатою в гуртожитку суду не надано, а тому у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити. Щодо позовних вимог про скасування рішення Глибоцької селищної ради про зняття [PERSON] та [PERSON] з реєстрації місця проживання. Не підлягає на думку суду і до задоволення і на даний час вказані позовні вимоги. Так, з 01 грудня 2021 року набув чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі - Закон №1871-IX), який регулює відносини у сфері надання публічних послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання. Стаття 2 Закону № 1871-IX дає визначення, що орган реєстрації - це виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/ зміну місця проживання особи; реєстр територіальної громади - це інформаційно комунікаційна система, призначена для обробки визначеної цим Законом інформації, що створюється, ведеться та адмініструється органом реєстрації у порядку, визначеному цим Законом; реєстраційна дія - це внесення органом реєстрації до реєстру територіальної громади відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), зняте з реєстрації місце проживання, задеклароване місце проживання/виключення з реєстру територіальної громади інформації про задеклароване місце проживання, скасування реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання (перебування)/задекларованого місця проживання/ зміненого місця проживання (перебування) з подальшою передачею таких відомостей до відомчої інформаційної системи. Відповідно до положень Закону № 1871-IX постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 було затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування). Цей Порядок визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/ реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів. Встановлено, що за заявою власників житла по [ADDRESS] , ЦНАП Глибоцької селищної ради, як орган реєстрації провів дії щодо зняття позивачів із зареєстрованого місця проживання, а тому підстав для скасування такого рішення судом не встановлено. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позивних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed