Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

03.12.2025 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява Комунальне підприємство «Балаклійські теплові мережі» Балаклійської міської ради Харківської області до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг № 6242 від 11.10.2010 в сумі 21049,54 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що з 01.10.2021 до 31.07.2025 між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з постачання теплової енергії, а з 14.09.2023 на підставі ч.5 ст.13 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 р. №2189-VIII набрав чинності індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії для мешканців багатоквартирних будинків, який є публічним договором приєднання та опублікований на офіційному сайті Ізюмської районної ради Харківської області в мережі Інтернет. За умовами вказаного договору виконавець послуг, зобов`язався надавати вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, а споживач своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строк і на умовах, передбачених договором. Договір було укладено на 1 рік і набув чинності з дня його укладання, при цьому вважався щороку подовженим, якщо за місяць до закінчення строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідності перегляду.. Відповідач протягом часу з 01.10.2021 по 31.07.2025 користувався послугами КП «Балаклійські теплові мережі» БМР ХО з постачання централізованого опалення, однак оплату за послуги вносив несвоєчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 01.12.2025 виникла заборгованість у сумі 21049,54 гривень. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 15.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення № 6242 від 11.10.2010, індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, між сторонами встановилися договірні відносини з приводу надання послуг з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . На ім`я відповідача [PERSON] зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за адресою надання послуг з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Отже, відповідач є споживачем послуг з теплопостачання, які надавав позивач, зокрема, у період з 01.10.2021 до 31.07.2025. Згідно з п.1 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії (далі Договір) цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (далі ЦПК України). Відповідно до п.4 Договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги. Пунктом 5 Договору визначено, що виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за споживчу послугу (п.34 Договору). Відповідно до відомості нарахувань та сплати за послугу з постачання теплової енергії за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] , з 01.10.2021 здійснювалися нарахування за споживання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . З вказаної відомості убачається, що за період з 01.10.2021 до 31.07.2025 відповідач не здійснював сплату послуг з постачання теплової енергії, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 21049,54 грн. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії у добровільному порядку. Відповідно до положень ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.16 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно зі ст.19 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Пунктом п.5 ч.3 ст.20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.32 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Плата за комунальні послуги береться за затвердженими тарифами, яку наймач зобов`язаний вносити своєчасно в установленому порядку (статті 67, 68 Житлового кодексу України (далі ЖК України)). Відповідно до ч. 3 ст. 162 ЖК України строки внесення плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов на допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У судовому засіданні було встановлено, що між КП "БТМ" БМР ХО і [PERSON] виникли правовідносини на підставі індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії. Зазначеним договором було визначено предмет, порядок надання послуг, ціна та порядок оплати послуг, а також інші умови правовідношення, тобто визначені всі істотні умови договорів. Факт отримання відповідачем послуг з постачання теплової енергії свідчить про приєднання до умов договору (акцептування договору). Позивачем надано докази виникнення між сторонами договірних правовідносин у зв`язку з наданням позивачем послуг з постачання теплової енергії відповідачу, наявності у відповідача невиконаних зобов`язань за договором про постачання теплової енергії по оплаті наданих послуг. Відповідачем були порушені зобов`язання стосовно своєчасного внесення оплати за послуги з постачання теплової енергії, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати вказаних вище послуг у розмірі 21049,54 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, враховуючи встановлені обставини, а також те, що відповідачем не надано до суду доказів виконання зобов`язання зі сплати послуг з постачання теплової енергії, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 2422,40 гривні, що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (2422,40 х 0,5 = 1211,20). Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 1211,20 гривні відповідно до ст. 141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного і

Outcome: approved