Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

У жовтні 2025 року до Подільського районного суду м. Полтави звернулося ТОВ «Брайт Інвестмент» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 24.02.2013 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 2002777694. Договір є змішаним, і якому містяться елементи різних договорів і позичальнику надані декілька різних послуг кредитування та видача і обслуговування картки. За умовами пунктів 2.1, 2.2 договору, позичальник (надалі Держатель) підтверджує факт укладання між ним та банком Договору про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток на підставі правил користування кредитною карткою MasterCard Standart, що розміщені на сайті банку та на умовах, викладених в розділі 2 Договору (надалі Угода). За умови належного виконання позичальником умов Кредитного договору та прийняття банком позитивного рішення щодо надання Держателю кредиту, банк відкриває держателю картковий рахунок в гривнях та випускає кредитну картку типу MasterCard Standart, а також відкриває розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки. Емітована картка була отримана відповідачкою та активована 06.08.2013. Отже, 24.02.2013 відповідачка звернулася до банку за відкриттям рахунку із кредитною лінією та підписавши Договір про надання споживчого кредиту, безумовно прийняла пропозицію банку та погодилася із тим, що Договір разом із Правилами, Тарифами, Публічним договором, є невід`ємною його частиною, погоджується з ними та зобов`язується належно та неухильно їх виконувати. Відповідачка користувалась кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачці кредитні кошти та активував кредитну картку 06.08.2013. Відповідачкою кредитні кошти отримані та деякий час здійснювалось погашення кредитної заборгованості. Останні платіж відповідачкою був здійснений 16.03.2021. У порушення умов кредитного договору відповідач своїх зобов`язань не виконала, що призвело до виникнення заборгованості. 24 березня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладений договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Брайт Інвестмент» перейшло право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за договором про споживчий кредит № 2002777694 від 24.02.2013 в розмірі 39069,32 грн. (22063,58 грн. заборгованість по тілу кредиту, 17005,74 грн. заборгованість по відсотках), яку позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь, а також судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Подільського районного суду м. Полтави 06.11.2025 позовна заява прийнята до розгляду. Відкрите провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене у справі судове засідання. 20.11.2025 до суду від позивача надійшла заява про стягнення судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі у розмірі 8500,00 грн. 20.11.2025 відповідачкою [PERSON] до суду наданий відзив на позовну заяву, у якому відповідачка зазначила про свою незгоду з позовними вимогами. В обґрунтування заперечень вказує, що згідно з виписками по картковому рахунку позивач здійснював нарахування процентів після закінчення строку договору, що не відповідає положенням ст. 1048 ЦК України. Умовами укладеного договору не визначено, що відповідачка має сплачувати пеню, погашення транзакційних витрат ОКР і т.п. Зазначає, що позов поданий позивачем після спливу строку позовної давності. Також звертає увагу, що позивачем не надані докази направлення їй вимоги про повернення кредиту, суми, заявлені позивачем як прострочена заборгованість та комісія, не підтверджені належними доказами. Під час укладення кредитного договору вона не була належним чином ознайомлена із повними умовами договору, зокрема щодо розміру відсоткової ставки, комісій та порядку нарахування платежів. Позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості, її розмір та період, за який слід розраховувати заборгованість. З урахуванням цього відповідачка просила суд відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю. Також відповідачкою до суду подана заява про застосування строків позовної давності відповідно до ст. 267 ЦК України, та клопотання про відмову у стягненні судових витрат на правову допомогу. 11.12.2025 від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення, у яких представник позивача зазначив, що укладений між АТ «ОТП Банк» та відповідачкою договір є змішаним, в якому містяться елементи різних договорів і позичальнику надано декілька різних послуг кредитування (продукт POS) та видача і обслуговування картки (продукт CARD). Згідно з договором факторингу ТОВ «Брайт Інвестмент» було відступлене право вимоги лише в частині заборгованості за продуктом CARD. Укладеним договором були визначені суттєві умови, зокрема, розмір кредитного ліміту, порядок його збільшення/зменшення, строк дії кредитної лінії, порядок його зміни, встановлений розмір процентної ставки. Також встановлено, що держатель зобов`язаний щомісячно погашати в повному обсязі суму мінімального платежу, розмір якого визначається в звіті-розрахунку. Підписанням цього договору держатель гарантує, що йому зрозумілі і він погоджується з усіма положеннями Угоди, Правил і Тарифів банку, з яким він ознайомився сам. Отже, твердження відповідачки про те, що анкета-заява не містить домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, порядок та умови нарахування процентів, строк повернення кредиту, не відповідає дійсності. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за картковим рахунком містить детальний опис здійснення операцій відповідачкою, нарахування процентів, надходження коштів на рахунок. З цього розрахунку вбачається, що відповідачка активно користувалась карткою, здійснюючи різні операції. Також зазначив, що відповідний розрахунок заборгованості стосується заборгованості, яка виникла внаслідок користування відповідачкою картковим рахунком № [NUMBER] UAH (кредитна картка MasterCard Standart), а не у зв`язку з наданням банком споживчого кредиту, який є предметом розділу 1 Кредитного договору № 2002777694 від 24.02.2013. Відповідачкою не спростований факт використання кредитних коштів, не спростований розмір заборгованості, свій розрахунок заборгованості відповідачка не надала. Щодо пропуску строку позовної давності, вказали, що такий строк позивачем не пропущений з огляду на продовження таких строків у період дії карантину та на даний час у період дії воєнного стану. Просив позов задовольнити у повному обсязі. 26.12.2025 від відповідачки до суду надійшло клопотання про відмову позивачу у стягненні судових витрат за надання правової допомоги в розмірі 20000,00 грн. Також 26.12.2025 відповідачка надала до суду пояснення, у яких зазначила, що між ними дійсно був укладений кредитний договір № 2002777694 від 24.02.2013 у формі кредитної картки. Строк дії кредитної картки закінчився у грудні 2020 року, що підтверджується копією кредитної картки. Після закінчення дії кредитної картки вона більше не користувалась послугами позивача і нової кредитної картки не отримувала. Після 2020 року вона не здійснювала жодних платежів, не укладала додаткових угод та не визнавала заборгованість. Позивач не повідомляв її про наявність заборгованості та жодних вимог чи претензій про сплату заборгованості за кредитним договором не заявляв. Після закінчення строку дії картки у 2020 році вся заборгованість стала такою, що підлягала негайному поверненню, а отже саме з цього моменту банк мав право звернутися до суду. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність становить три роки. Отже строк позовної давності сплив у 2023 році, тоді як позивач звернувся до суду лише у 2025 році, тобто з пропуском установленого законом строку. Також зазначила, що законодавче продовження процесуальних строків у зв`язку з карантином не означає автоматичного та безстрокового продовження позовної давності. Позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду, оскільки суди продовжували здійснювати правосуддя, подання позовів було можливим як у паперовій, так і в електронній формах. Сам по собі факт дії карантину не є підставою для ігнорування норм ст. 257 ЦК України та не звільняє банк від обов`язку своєчасно захищати свої права. Посилання позивача на продовження строку позовної давності у зв`язку з воєнним станом є безпідставним, оскільки право вимоги у позивача виникло задовго до введення воєнного стану, значна частина строку позовної давності спливла до 24.02.2022, позивач є банківською установою, яка безперервно здійснювала господарську діяльність та мала можливість звернутися до суду. Воєнний стан не може бути підставою для фактичного безстрокового стягнення заборгованості, що суперечить принципу правової визначеності та положенням цивільного законодавства. З урахуванням вказаного відповідачка просила застосувати строк позовної давності до вимог позивача та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судове засідання представник позивача ТОВ «Брайт Інвестмент» не прибув. У позовній заяві заявив клопотання про розгляд позовної заяви без участі позивача. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник відповідачки адвокат Євтухова В.В. надала до суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі та без участі відповідачки, та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та надавши їм правову оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 24 лютого 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 2002777694 (далі Договір), який за правовою природою є змішаним, в якому містяться елементи різних договорів і позичальнику надаються декілька різних видів фінансових послуг кредитування та видача і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (а.с. 9-10). Порядок і умови надання кредиту визначені розділом 1 Договору. Порядок і умови видачі та обслуговування кредитної картки позичальника визначені розділом 2 Договору. У додаткових поясненнях від 08.12.2025 представник позивача зазначив, що згідно з договором факторингу ТОВ «Брайт Інвестмент» було відступлене право вимоги лише в частині заборгованості за продуктом CARD (видача і обслуговування кредитної картки позичальника) (а.с. 95-98). Відповідно до умов п. 2.1 Розділу 2 Договору, банк та позичальник підтверджують факт укладення між ними Договору про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних) на підставі Правил користування кредитною карткою MasterCard Standart, що розміщені на Інтернет сайті банку (www.otpbank.com.ua) (надалі Правила) та на умовах, викладених в цьому розділі (надалі Угода). Згідно з пунктом 2.2 Договору, за умови належного виконання Позичальником умов Кредитного договору та прийняття банком позитивного рішення щодо надання держателю кредиту, банк: - відкриває держателю картковий рахунок в гривнях та випускає кредитну картку типу MasterCard Standart, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки (п.2.2.1). - в порядку, передбаченому Угодою, надає позичальнику кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії до карткового рахунку у розмірі, що передбачений Угодою, а позичальник приймає кредит і зобов`язується повернути суму отриманого кредиту на умовах, в строк та в порядку, що передбачені Угодою (п.2.2.2). За умовами п.2.3 Договору, отримання, обслуговування та погашення кредиту позичальником відбувається через картковий рахунок. Відповідно до п.2.4 Договору, розмір кредитного ліміту складає 1000,00 гривень. В будь-який час строку дії цього договору банк має право змінити розмір кредитного ліміту (зменшити чи збільшити) без зазначення причин такої зміни. Підписанням цього договору позичальник погоджується із запропонованим порядком зміни розміру кредитного ліміту. Строк дії кредитної лінії становить 3 роки (три роки) з моменту підписання банком і позичальником цього договору. Банк має право змінити (зменшити чи збільшити) строк дії кредитної лінії в односторонньому порядку. Підписанням цього договору позичальник погоджується із запропонованим порядком зміни строку кредитної лінії (п.2.5 Договору). Строк дії картки та інші умови обслуговування встановлюються Правилами (п.2.7 Договору). Згідно з умовами п.2.9 Договору, за користування кредитом, в тому числі простроченим кредитом та овердрафтом, банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами банку та на дату укладення Угоди розмір процентів становить 2,49 відсотків на місяць по операціях розрахунків карткою за товари та послуги та в мережі Інтернет та 3,49 відсотків на місяць по операціях зняття готівки в банкоматах та пунктах видачі готівки. У разі виникнення несанкціонованого овердрафту відсотки нараховуються від суми заборгованості 0,15 відсотків за день. За здійснення розрахункового обслуговування у відповідності до умов Угоди та цього договору банк стягує плату в розмірі, передбаченому Тарифами Банку (п.2.10 Договору). Відповідно до п.2.11 Договору, держатель зобов`язаний щомісяця погашати в повному обсязі суму мінімального платежу, розмір якого визначається в виписці, але у будь-якому разі не менше 5% (п`яти відсотків) від розміру боргових зобов`язань. Згідно з положеннями п.2.24 Договору, зміни та доповнення до цієї Угоди, крім змін та доповнень Банком Правил та Тарифів банку, а також зміни розміру кредитного ліміту, вносяться банком та держателем шляхом підписання додаткових договорів до цієї Угоди чи обміну листами, які стають невід`ємною частиною цього договору. Підписанням цього договору держатель гарантує, що йому зрозумілі і він погоджується з усіма положеннями Угоди, Правил та Тарифів банку, з якими він ознайомився сам (п.2.28 Договору). Умовами п.3.6 Договору передбачене право банку відступити третій особі повністю чи частково свої права вимоги за Кредитним договором та/чи Угодою. Згідно з умовами пунктів 3.17, 3.18 Договору, це Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (дата Договору) та всіх додатків до нього і діє до виконання сторонами взятих на себе зобов`язань по цьому договору в повному обсязі. Після виконання позичальником боргових зобов`язань за Розділом 1 цього договору, умови Розділу 2 продовжують свою дію. 24 березня 2023 року банком проведено розрахунок заборгованості за договором № 2002777694 від 06.08.2013, картковий рахунок [NUMBER] , про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) по клієнту [PERSON] , в якому зазначено, що заборгованість боржника [PERSON] становить 39 069,32 грн., використано коштів - 35752,36 грн., плата за обслуговування рахунку/списання за смс-інформування 2926,10 грн., нараховані % - 36701,56 грн., нараховані штрафи 2090,00 грн., надходження коштів на рахунок 38400,70 грн. (а.с. 11-30). У виписці АТ «ОТП Банк», сформованої 07.02.2025, з рахунка приватного клієнта № 2002777964, відображені внутрішньобанківські операції за рахунком [PERSON] № [NUMBER] за період з 30.10.2015 по 14.03.2023, а також фінансові трансакції за рахунком за 27.11.2015, номер картки MasterCard Standart 2 Ganna Babenko * [NUMBER] , та за період з 03.01.2018 по 18.10.2020, номер картки MasterCard Standart 2 Ganna Babenko * [NUMBER] (а.с. 30, зв.стор. 37). 24 березня 2023 року між AT «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено Договір факторингу № 24/03/23, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстрований в реєстрі за № 265 (а.с. 1, 7-8). У відповідності до умов даного договору ТОВ «Брайт Інвестмент» прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між AT «ОТП Банк» та боржниками в розмірі портфеля заборгованості, зазначених у реєстрі боржників (додаток № 1 до договору). Відповідно до витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № 24/03/23, укладеного 24.03.2023 від АТ «ОТП Банк» до ТОВ «Брайт Інвестмент» передані права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 2002777964 від 06.08.2013, продукт CARD, номер рахунка [NUMBER] , у розмірі 39069,32 грн., з яких: 22063,58 грн. - заборгованість по тілу кредиту та 17005,74 грн. - заборгованість по процентам, кількість днів прострочки 1087 (а.с. 8, зв.стор.). Згідно з платіжним дорученням № 46 від 24.03.2023 року ТОВ «Брайт Інвестмент» перерахувало на рахунок АТ «ОТП Банк» грошові кошти в розмірі 7 155 000,00 грн., призначення платежу: сплата згідно договору факторингу № 24/03/23 від 24.03.2024 року (а.с. 9). 16.05.2025 ТОВ «Брайт Інвестмент» направило [PERSON] вимогу про погашення кредитної заборгованості та дострокове повернення кредиту, у якій повідомило відповідачку про перехід права вимоги до ТОВ «Брайт Інвестмент» та необхідність погашення заборгованості за договором у розмірі 39069,32 грн., яка включає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 22063,58 грн. та заборгованість за процентами в розмірі 17005,74 грн. (а.с. 37, зв. стор. - 40). Відповідно до наданої відповідачкою копією кредитної картки «ОТП кредит» платіжної системи Mastercard, картка № [NUMBER] видана на ім`я [PERSON] , строк дії картки 12/20 (а.с.208). Предметом спору є стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Факт укладення договору про споживчий кредит № 2002777964 від 24.02.2013, отримання кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку та користування вказаними коштами відповідачкою [PERSON] не заперечується. Згідно п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Оскільки судом встановлено, що на підставі договору факторингу № 24/03/23 від 24.03.2023 від АТ «ОТП Банк» до ТОВ «Брайт Інвестмент» перейшло право грошової вимоги до боржника за Договором про надання споживчого кредиту № 2002777964, який укладений 24.02.2013 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] , позивач має право на стягнення заборгованості за вказаним договором на свою користь. Згідно з положеннями ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Позивач обґрунтовує позовні вимоги наявністю у відповідачки [PERSON] заборгованості перед АТ «ОТП Банк» за продуктом «CARD», яка виникла на підставі договору про надання споживчого кредиту № 2002777964 від 24.02.2013. Так, договором про надання споживчого кредиту №2002777964 від 24.02.2013 передбачена видача та обслуговування кредитної картки позичальника (розділ 2). На підтвердження заявлених вимог позивачем надані до матеріалів справи копія Договору про надання споживчого кредиту №2002777964 від 24.02.2013, копія здійсненого АТ «ОТП Банк» Розрахунку заборгованості за договором № 2002777694 від 06.08.2013, станом на 24.03.2023 та копія Виписки АТ «ОТП Банк» з рахунка приватного клієнта [PERSON] за період з 06.08.2013 по 24.03.2023. Аналізуючи надані позивачем докази, суд зазначає таке. З наданого розрахунку заборгованості за договором № 2002777694 від 06.08.2013, вбачається, що за період з 06.08.2013 по 14.03.2023 відповідачкою використані кредитні кошти на загальну суму 35 752,36 грн. При цьому, у розрахунку позивачем зазначений «баланс на дату 25.10.2015» у розмірі 8073,52 грн., який врахований у загальній сумі використаних відповідачкою коштів. Проте, позивачем не додані до матеріалів справи будь-які докази, на підтвердження використання відповідачкою станом на 25.10.2015 кредитних коштів у розмірі 8073,52 грн.. Разом з цим, суд зазначає, що у виписці з рахунку відповідачки за період з 06.08.2013 по 24.03.2023, відображені внутрішньобанківські операції за рахунком за період з 30.10.2015 по 14.03.2023, а також фінансові трансакції за рахунком за 27.11.2015 по картці MasterCard Standart 2 Ganna Babenko * [NUMBER] та з 03.01.2018 по 18.10.2020 по картці MasterCard Standart 2 Ganna Babenko * [NUMBER] . Відповідно до вказаної виписки, залишок на початок періоду становить «- 1483,13» грн. і, на переконання суду, саме ця сума мала бути врахована позивачем при здійсненні розрахунку загальної суми використаних відповідачкою коштів. Судом здійснений розрахунок використаних відповідачкою кредитних коштів на підставі даних фінансових трансакцій за рахунком відповідачки, відображених у виписці з рахунку, за період з 27.11.2015 по 18.10.2020. За розрахунком суду, загальна сума використаних відповідачкою кредитних коштів, за вказаний період становила 26 988,78 грн. Отже, загальна сума використаних відповідачкою кредитних коштів, яка мала бути врахована у розрахунку, становить 28 471,91 грн. (1483,13 + 26 988,78). Крім того, розрахунок заборгованості містить дані щодо нарахування відповідачці [PERSON] плати за обслуговування рахунку та списання за смс-інформування на загальну суму 2926,10 грн. Пунктом 2.10 розділу 2 Договору про споживчий кредит № 2002777964 від 24.02.2013 передбачено, що за здійснення розрахункового обслуговування у відповідності до умов Угоди та цього договору банк стягує плату в розмірі, передбаченому Тарифами Банку. Будь-яких даних щодо погодження сторонами розміру плати за смс-інформування. Розділ 2 Договору про споживчий кредит № 2002777964 від 24.02.2013 не містить. Відповідачка заперечує ту обставину, що при укладенні договору вона була ознайомлена із повними умовами договору, зокрема щодо розміру комісій. Суд зазначає, що позивачем не надані до матеріалів справи Тарифи Банку та Правила користування кредитною карткою MasterCard Standart, з яким відповідачка ознайомилася та погодилася, як не надані й інші документи, що містять підтвердження того, що на момент отримання відповідачкою кредитних коштів Правила та Тарифи взагалі містили умови щодо плати за обслуговування рахунку та смс-інформування у розмірах, зазначених банком у розрахунку заборгованості та у виписці по рахунку. Тож, позивачем не доведені підстави та розмір плати за розрахункове обслуговування та смс-інформування. При цьому суд враховує, що відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. З урахуванням викладеного, суд вважає безпідставним нарахування відповідачу плати за обслуговування рахунку та смс-інформування у розмірі 2926,10 грн. Також, у розрахунку заборгованості позивачем враховані суми нарахованих відповідачці штрафів в загальному розмірі 2090,00 грн. Відповідно до положень статей 546, 547, 549 ЦК України (в редакції станом на 19.01.2013, яка діяла на час укладення сторонами договору), виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як вбачається з Договору про споживчий кредит № 2002777964 від 24.02.2013, Розділ 2 договору, на підставі якого відповідачці [PERSON] був відкритий картковий рахунок та видана кредитна картка, не містить погодження сторонами умов та розміру штрафів за порушення виконання зобов`язання. Погодження таких умов передбачене п.1.5.1 Розділу 1 договору, та стосується споживчого кредиту, наданого відповідачці на придбання товару у розмірі 10536,90 грн., права вимоги за яким не були передані позивачу за договором факторингу. Враховуючи викладене, на переконання суду, позивачем неправомірно нараховані відповідачці штрафи на суму 2090,00 грн. Крім того, у розрахунку заборгованості відображене нарахування відповідачці процентів за користування кредитними коштами за період з 06.11.2015 по 14.03.2023 на загальну суму 36701,56 грн. Суд зазначає, що згідно з частиною першою ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 536 ЦПК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблений висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаного вище висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до умов п.2.5 Розділу 2 Договору про споживчий кредит від 24.02.2013 № 2002777964, строк дії кредитної лінії становить 3 роки (три роки) з моменту підписання банком і позичальником цього договору. Банк має право змінити (зменшити чи збільшити) строк дії кредитної лінії в односторонньому порядку. Підписанням цього договору позичальник погоджується із запропонованим порядком зміни строку кредитної лінії. З виписки по рахунку вбачається, що відповідачка користувалась картковим рахунком у 2015 році з використанням картки * [NUMBER] . Користування кредитним коштами відповідачкою у період з 03.01.2018 по 18.10.2020 здійснювалось відповідачкою з використанням картки [NUMBER] . Відповідачкою надана до суду копія кредитної картки платіжної системи Mastercard, № [NUMBER] , виданої на її ім`я. Вказана картка була емітована АТ «ОТП Банк» зі строком дії картки 12/20. З урахуванням відсутності в матеріалах справи інших доказів на підтвердження строку кредитування та враховуючи вчинення банком дій з видачі відповідачці кредитної картки № [NUMBER] зі строком дії 12/20, суд дійшов висновку, що вказані дії свідчать про продовження банком строку дії кредитної лінії на строк дії картки, тобто до 31.12.2020. Згідно з випискою з рахунку, відповідачка активно користувалась карткою № [NUMBER] починаючи з 03.01.2018. Останній платіж по картці здійснений відповідачкою 18.10.2020 (а.с. 37). Позивач не скористався своїм правом надати до матеріалів справи будь-які докази на підтвердження дати видачі, строку дії кредитних карток, доказів їх активації відповідачкою, зміни (продовження) строку дії кредитної лінії після 31.12.2020 (строку кредитування) та обґрунтування нарахування процентів після вказаної дати. Аналізуючи розрахунок заборгованості, суд, здійснивши розрахунки, встановив, що станом на 31.12.2020 сума нарахованих процентів за користування кредитними коштами становить 21 750,40 грн., які, на переконання суду, нараховані позивачем відповідно до умов договору. Натомість, суд вважає, що позивачем не доведена правомірність нарахування процентів за користування кредитними коштами після 31.12.2020 в розмірі 14951,16 грн. (36701,56 грн. (нараховані проценти станом на 24.03.2023) - (мінус) 21750,40 грн. (нараховані проценти станом на 31.12.2020)). Також судом перевірений розмір вказаних у розрахунку заборгованості надходжень на рахунок та встановлено, що загальна сума надходжень у розмірі 38400,70 грн., зазначена у розрахунку заборгованості, відповідає загальній сумі зарахувань та поповнень рахунку, зазначеним у виписці по рахунку. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 2002777694 від 06.08.2013, відповідачкою [PERSON] використано коштів - 35752,36 грн., плата за обслуговування рахунку/списання за смс-інформування 2926,10 грн., нараховані % - 36701,56 грн., нараховані штрафи 2090,00 грн., надходження коштів на рахунок 38400,70 грн. Заборгованість відповідачки становить 39 069,32 грн. (35752,36 + 2926,10 + 36701,56 + 2090,00 38400,70 = 39069,32, тобто заявлена позивачем сума до стягнення). Проте, у позовній заяві позивач зазначає, що заборгованість відповідачки складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 22 063,58 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 17005,74 грн., що загалом становить суму 39 069,32 грн. Отже, суд вбачає, що до складу заборгованості за тілом кредиту та процентами, позивачем були безпідставно включені плата за обслуговування рахунку/списання за смс-інформування у розмірі 2926,10 грн. та штраф в розмірі 2090,00 грн. Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження продовження строку кредитування, а судом визнано безпідставним нарахування процентів за користування кредитними коштами після 31.12.2020, а також врахування при розрахунку заборгованості плати за обслуговування рахунку, смс-інформування та штрафів, суд вважає за можливе здійснити розрахунок наявної заборгованості за кредитним договором самостійно. За розрахунком суду, сума заборгованості за договором про споживчий кредит № 2002777964 від 24.02.2013, станом на 24.03.2023 року, становить: 11 821,61 грн. (28471,91 грн. (сума використаних кредитних коштів) + 21750,40 грн. (нараховані проценти станом на 31.12.2020) (мінус) 38400,70 грн. (кошти, сплачені відповідачкою на погашення кредиту). Щодо твердження відповідачки [PERSON] про пропуск позивачем позовної давності суд зазначає таке. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частинами 1, 5 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання Позовна давність відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст.253-255 цього Кодексу. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідачка [PERSON] подала заяву про застосування позовної давності з посиланням на те, що строк дії кредитної картки закінчився у грудні 2020 року, відповідно строк позовної давності сплив у грудні 2023 року, а тому, звернувшись до суду з позовом у 2025 році позивач пропустив трирічний строк позовної давності. Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлений карантин. Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічна: гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України: метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ набрав чинності 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенні, території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Разом з тим, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеку" і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжено. 15.03.2022 Верховною Радою України прийнято ЗУ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", який набрав чинності 17.03.2022, відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19. Згідно з останнім, у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст.257, 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. Продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Відповідно по п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України в редакції Закону№ 3450-IX від 08.11.2023 вбачається, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Зазначений пункт був виключений з прикінцевих та перехідних положень ЦК України з 04.09.2025 на підставі Закону України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» № 4434-ІХ від 14.05.2025. Згідно з положеннями частини третьої статті 263 ЦК України, від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Отже, враховуючи, що на всій території України було запроваджено карантин до 30 червня 2023 року, а під час його дії строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України, були продовжені на період його дії, а також враховуючи запровадження на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався, позивач звернувся до суду із позовом 06.10.2025, строки позовної давності позивачем не пропущені. З огляду на наведене слід дійти висновку, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в межах строку позовної давності. Тож суд не вбачає підстав для застосування позовної давності до позовних вимог ТОВ «Брайт Інвестмент». Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Брайт Інвестмент» до [PERSON] та стягнення з останньої заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 2002777964 від 24.02.2013 у розмірі 11 821,61 грн. Щодо стягнення судових витрат, суд прийшов до таких висновків. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду за позовом позивачем сплачено судовий збір з урахуванням коефіцієнту 0,8 передбаченого частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги задоволені на 30,26 %, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 733,02 грн. (2422,40 х 30,26%). Щодо заяви представника позивача про стягнення з витрат за надання правової допомоги у розмірі 8500,00 грн., суд зазначає таке. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п. 1 ч. 3 цієї статті віднесені витрати на професійну правничу допомогу. Крім того частиною 1, 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Заявлені витрати відповідача на оплату послуг адвоката в сумі 8500,00грн. підтверджені договором про надання правової допомоги № 01/05-23 від 01.05.2023, додатком № 1 до Договору про надання правової допомоги № 01/05-23 від 01.05.2023, актом про надання правової допомоги № 1411-25/К від 14.11.2025. Згідно з частиною третьою ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За клопотанням іншої сторони, суд має право зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста ст. 137 ЦПК України). Відповідачкою заявлене клопотання про відмову у стягненні суми витрат на правничу допомогу. Суд, аналізуючи докази, які надані ТОВ «Брайт Інвестмент» на підтвердження понесених витрат із оплати послуг адвоката, доходить висновку про часткове їх відшкодування, приймаючи до уваги задоволення судом позову на 30,26%. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2572,10 грн. у відшкодування витрат, понесених ТОВ «Брайт Інвестмент» на оплату професійної правової допомоги (8500,00 х 30,26%). Сторони не заявляли про понесення ними інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Outcome: partial