Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Адвокат Кузьмич Н.О. від імені та в інтересах позивача [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, в якій просить визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , терміном три місяці з дня набрання рішенням законної сили. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що [INFO] у місті Нижньовартовську Ханти-Мансійського автономного округу Югри, російська федерація, помер брат позивача [PERSON] . Спадкова справа після смерті останнього не відкривалася. У померлого, крім позивача, родичів не було. Про смерть брата позивач дізналась у червні 2024 року із телефонного дзвінка на «Ватсап» куми померлого, з росії, яка здійснила його поховання після смерті та доглядала його перед смертю. Телефон позивача вона знайшла у телефонній книзі померлого [PERSON] , де позивач була записана як «сестра», довго не наважувалась телефонувати через наявність збройного конфлікту між Україною та росією, потім все-таки вирішила повідомити. При розмові позивач попросила надіслати їй свідоцтво про смерть, оскільки на території України у померлого залишилось спадкове майно, а саме квартира [ADDRESS] . Після проходження всіх процедур легалізації та перекладу пакет документів з росії було направлено до Естонії, а потім через третю особу до України, який позивач отримала у листопаді 2024 року. Через хворобу (закритий перелом шийки лівої плечової кістки зі зміщенням уламків, оперативне втручання, інших супутніх хвороб), значний час на відновлення та реабілітацію після хвороби та відстань до місця знаходження спадкового майна позивач з питання подачі заяви про вступ у спадщину після смерті її брата звернулася до Лубенської державної нотаріальної контори лише у липні 2025 року. Однак нотаріус відмовила позивачу у прийнятті вказаної заяви, оскільки остання пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. 17.07.2025 судом було постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження; витребувано від Лубенської державної нотаріальної контори певні докази. 30.07.2025 через систему «Електронний суд» представник відповідача Територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивач пропустила строк на подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що не знала про смерть брата, про яку дізналась лише після телефонного дзвінка. Тобто це говорить про те, що [PERSON] взагалі не спілкувалась зі спадкодавцем. Проте, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 10.09.2025 судом постановлено ухвалу, якою підготовче провадження у зазначеній цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - адвокат Кузьмич Н.О. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві. Представник відповідача Територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області - Євтушевський М.О. просив відмовити у задоволенні позову, надав пояснення аналогічні викладеному у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення позивача, допитаної в якості свідка, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сестрою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та свідоцтвом про шлюб. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.10.2023 Управлінням запису актів цивільного стану адміністрації міста Нижньовартовська Ханти-Мансійського автономного округу-Югри, з апостилем від 07.10.2024, [PERSON] помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №170239860008801482001. З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» №4824742 від 23.09.2004 вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі продажу ВВМ №642814 від 22.09.2004 належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 25.07.2025 спадкова справа після смерті [PERSON] , дата смерті 2023 рік, не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. №1082/02-31 від 04.07.2025 у видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] на спадкове майно громадянина російської федерації, померлого [INFO] , [PERSON] відмовлено, оскільки спадкоємцем пропущений строк встановлений діючим законодавством для подачі заяви про прийняття спадщини. Згідно з випискою №38134 із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] , остання перебувала на стаціонарному лікуванні з 05.11.2024 по 12.11.2024. Повний діагноз: закритий перелом хірургічної шийки лівої плечової кістки зі зміщенням уламків. ІХС: дифузний кардіосклероз. Міграція водія ритму по передсердях. Блокада передньої гілки лівої ніжки пучка Гіса. СН ст., С, ХСН 1. Допитана в якості свідка позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що у неї був брат [PERSON] , який з 1974 року проживав у російській федерації та помер [INFO] . Брат жив сам, його син і дружина померли. Номер телефона брата у неї був. Останнім часом вони з братом телефоном не спілкувались, бо йому було встановлено діагноз «деменція», що ускладнило їх спілкування. Після початку повномасштабного вторгнення росії в Україну 24.02.2022 вона через тиждень зателефонувала брату, який сказав, що нас бомбили бандерівці. На цьому ґрунті вони перестали спілкуватись. Пару разів вона ще брату телефонувала, але можливо через деменцію нормально поговорити з ним не вдалося. Останній раз вона телефоном спілкувались з братом у вересні 2023 року. Потім він перестав телефонувати, і вона не телефонувала, бо боялась через війну. Потім їй у червні 2024 року зателефонувала з росії кума брата, сказала, що він помер. Сказала, що довго не телефонувала їй через війну. Також сказала, що в речах брата знайшла документи на будинок, який належить брату та знаходиться в місті Лубни. Вона попросила куму переслати їй документи брата: свідоцтво про смерть, документи на квартиру. Кума брата прислала їй документи, зокрема свідоцтво про смерть брата через [PERSON] у серпні 2024 року. Вона відправила документи назад для їх апостилювання. У листопаді 2024 року вона отримала свідоцтво про смерть брата з апостилем. Вона незадовго до отримання документів зламала руку, була прооперована, тривалий час лікувалась і проходила реабілітацію. До нотаріуса звернулась із заявою про прийняття спадщини тільки у липні 2025 року. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених позивачем під час допиту в якості свідка. Її показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи), яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти (частина перша статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1269 та частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1272 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом взято до уваги доводи позивача про те, що вона до червня 2024 року не знала, що її брат [PERSON] , який проживав та помер в російській федерації, помер [INFO] . Доказів зворотнього матеріали справи не містять. При цьому, суд зазначає, що необізнаність про смерть спадкодавця сама по собі не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. В той же час суд враховує наступне. Відповідно до пункту 1.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України№ 296/5 від 22 лютого 2012 року (далі - Порядок), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Згідно з пунктом 1.5 глави 10 Порядку, якщо смерть громадянина була зареєстрована на території іншої держави, нотаріусу подається відповідний документ, виданий компетентними органами іноземної держави, який є дійсним на території України за умови його легалізації, якщо інше не передбачено законом, міжнародними договорами України. Аналізуючи наведене, необхідно дійти висновку, що у разі, якщо смерть спадкодавця зареєстрована на території іншої держави, при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, спадкоємець зобов`язаний надати нотаріусу оформлений у встановленому законом порядку документ на підтвердження смерті особи. Даний висновок також підтверджено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18 та від 01 березня 2023 року у справі № 522/21238/19. Таким чином, при зверненні позивача до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, вона була зобов`язана надати нотаріусу документ, який підтверджує смерть спадкодавця, оскільки в іншому порядку, з огляду на смерть [PERSON] на території іншої держави та відповідно відсутність даної інформації в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, встановити дану обставину є неможливим. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Даний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50 цс24). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , тому з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини позивач [PERSON] мала звернутися до 12.04.2024. Проте, з копії поштового конверту вбачається, що свідоцтво про смерть [PERSON] з апостилем від 07.10.2024 було направлено позивачу засобами поштового зв`язку з Естонії лише 30.10.2024, яке позивач отримала у листопаді 2024 року, тобто після спливу встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини. За таких обставин суд вважає, що відсутність свідоцтва про смерть спадкодавця унеможливила вчасне звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Тому, вказана обставина є поважною причиною пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. З матеріалів справи також вбачається, що позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 05.11.2024 по 12.11.2024. Однак зазначена обставина не є поважною причиною пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки мала місце поза межами цього строку. Підсумовуюче викладене, суд дійшов висновку, що причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, а саме необізнаність про смерть спадкодавця, який проживав та помер на території російської федерації, та відсутність у позивача до листопада 2024 року свідоцтва про смерть спадкодавця з апостилем, у їх сукупності дійсно унеможливили вчасне звернення позивача до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та є поважними, що свідчить про доведеність та обґрунтованість позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позов задоволено, проте відповідач не порушував своїми діями або бездіяльністю права позивача на спадкове майно. Цей спір виник виключно внаслідок бездіяльності самого позивача, яка була зумовлена непереборними обставинами. Отже, стягнення судових витрат з відповідача буде несправедливим та суперечитиме цільовому тлумаченню статті 141 ЦПК України, згідно із яким, на думку суду, судові витрати стягуються з того відповідача, дії або бездіяльність якого спричинили виникнення судового спору. На підставі викладеного,

Outcome: approved