Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

10.12.2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] (відповідачки) заборгованість за кредитним договором № 4375690 від 10.02.2024 року (укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» і відповідачкою) в загальному розмірі 25000 грн 00 коп, із яких: 2500 грн 00 коп - заборгованість за основним боргом (сумою кредиту); 14187 грн 50 коп - заборгованість за процентами нарахованими первісним кредитором; 8312 грн 50 коп заборгованість за процентами, нарахованими позивачем, вказуючи на те, що остання, в порушення умов договору, не сплачує своєчасно коштів на повернення суми боргу та процентів, в результаті чого утворилася вказана заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача за договорами факторингу. Окрім того, позивач просить у порядку ч.10, ч.11 ст.265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення у справі нарахувати інфляційні втрати і 3% річного відповідно до ст.625 ЦК України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат : І = ((si*s) : 100) s, де І сума інфляційних втрат; si індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 переведення відсотків; Розрахунок 3% річних: С* 3:100:365*Дн., де С сума основного боргу; 3- 3% річних; 100 переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн.- кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволення суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3% річних з відповідача; роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разу часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому, день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватись таке нарахування. Ухвалою суду від 11.12.2025 року відкрито провадження у справі з визначенням її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 20.01.2026 року; витребувано докази за клопотанням позивача. Представник позивача - ТОВ «Українські фінансові операції» в судове засідання не з`явився. У наданій заяві просив розглядати справу за їх відсутності, не заперечував проти проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. У наданій заяві просила розглядати справу за її відсутності та ухвалити рішення відповідно до закону; позовні вимоги визнає частково. У визначений судом строк відзиву на позов не подала. В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено в судовому засіданні 10.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №4375690 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі Договір), відповідно до умов якого останній надано грошові кошти в сумі 2500 грн 00 коп строком на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (пп.1.2, 1.3 Договору) з визначенням стандартної фіксованої процентної ставки 2.50 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом та застосування в межах строку надання кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору (п.1.4.1 Договору) шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок відповідачки за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] (п.2.1 Договору). Вказаний договір підписано електронним підписом позичальника, одноразовим ідентифікатором 57626 (а.с. 18-20, 21, 22-33, 46-53). Листом ТОВ «Пейтек Україна» від 03.10.2024 року за №20241003-1516 підтверджується факт перерахування 10.02.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» через ТОВ «Пейтек Україна», який надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків за договором про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № [NUMBER] від 03.01.2024 року, коштів в сумі 2500 грн 00 коп на банківський рахунок клієнта за реквізитами платіжної карти № [NUMBER] (а.с. 4, 76-93). За повідомленням АТ «Ощадбанк» від 16.12.2025 року на ім`я [PERSON] відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № [NUMBER] , на яку здійснено переказ коштів 11.02.2024 року в сумі 2500 грн 00 коп (а.с. 132-134). 23.09.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» та ТОВ «Лінеура України» укладено договір факторингу № 23/09/2024 року, за яким ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги ТОВ «Лінеура Україна» до боржників, вказаних у реєстрах боржників (а.с.96-110). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 року загальна сума заборгованості за кредитним договором [PERSON] становить 17937 грн 50 коп, із яких: 2500 грн 00 коп - заборгованість за основним боргом (сумою кредиту); 14187 грн 50 коп - заборгованість за процентами, 1250 грн 00 коп - заборгованість за пенею, штрафами (а.с.54-55). Згідно з розрахунком заборгованості за договором №4375690 від 10.02.2024 року розмір заборгованості [PERSON] станом на 23.09.2024 року, становить 17937 грн 50 коп, із яких: 2500 грн 00 коп - заборгованість за основним боргом (сумою кредиту); 14187 грн 50 коп - заборгованість за процентами, 1250 грн 00 коп штрафні санкції (а.с.58-62). Згідно з розрахунком заборгованості позивача за кредитним договором №4375690 про надання споживчого кредиту від 10.02.2025 року розмір заборгованості [PERSON] за 133 календарних дні (з 24.09.2024 по 03.02.2025) за процентами становить 8312 грн 50 коп (а.с.56-57). Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань підтверджується, що ТОВ «Лінеура Україна», є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, основним видом економічної діяльності якої є інші види кредитування (а.с.73). Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, статутом підтверджується, що ТОВ «Українські фінансові операції» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, основним видом діяльності якої є інші види грошового посередництва (а.с. 63-70, 115-119). Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611, 625 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. За приписами ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги Згідно зі ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги; правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою, що передбачено ч.1 ст. 512 ЦК України. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, що визначено ст. 638 ЦК України. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості не спростована відповідачкою в установленому законом порядку, вказаний розрахунок суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ. Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою, а в подальшому договору факторингу між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції», за яким ТОВ «Україніські фінансові операції» набуло право грошової вимоги ТОВ «Лінеура Україна» до боржників, вказаних у реєстрі боржників. При цьому, ТОВ «Лінеура Україна» виконало свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідачка отримала кредитні кошти, однак не виконувала свої обов`язки за договором. За приписами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи неналежне виконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором № 4375690 від 10.02.2024 року, а також наявність договору факторингу від 23.09.2024 року, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості в сумі 25000 грн 00 коп підлягають задоволенню. Що стосується позову в частині вимоги про застосування положень ч.ч.10, 11 ст.265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч.10 ст.265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. В свою чергу, згідно ч.11 ст.265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 10.04. 2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч.ч.10, 11 ст.265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні трати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп, що підтверджується платіжною інструкцією № 12919 від 05.12.2025 року (а.с. 15); розмір витрат за надання правничої допомоги становить 10000 грн (а.с.34-36, 39, 94-95). Враховуючи, що позов задоволено частково (з двох вимог задоволено одну), виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору у сумі 1211.20 грн та у виді витрат на правничу допомогу у сумі 5000.00 грн, з урахуванням категорії справи та об`єму роботи представника позивача (адвоката).

Outcome: partial