Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивачка, збільшивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з лікуванням і навчанням у розмірі 172608,00 грн та судові витрати. В обґрунтування первісно заявлених позовних вимог покликається на те, що з 16.02.2007 до 17.12.2008 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У них народився [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею. Відповідач проживає на території Чеської Республіки, де працевлаштований. Відповідно до рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18.02.2025, з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на сина у твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 грн щомісячно. Син проживає та навчається в Республіці Польща, у зв`язку з чим вона понесла значні додаткові витрати, загальна вартість яких склала 264057,00 грн. До понесених витрат входять витрати на придбання ноутбука для навчання в сумі 18844,00 грн, на лікування - 6537,00 грн, на оплату навчання - 20000,00 злотих, на оплату навчальних курсів з англійської мови в сумі 12640,00 грн. Уважає, що відповідач повинен сплатити половину вартості понесених додаткових витрат, що складає 132028,50 грн. [PERSON] має змогу надавати кошти у вигляді додаткових витрат на дитину, працює за кордоном, де отримує стабільний дохід, інших утриманців не має, успадкував після смерті матері половину квартири, житловий будинок та земельну ділянку. У заяві про збільшення позовних вимог позивачка зазначила про наявність додаткових документів, які підтверджують понесення нею витрат на утримання сина, у зв`язку з чим загальна сума витрат, яка підлягає стягненню за ними становить 81159,00 грн. Отже, загальна вартість понесених додаткових витрат на утримання сина становить 345216,00 грн, половину з яких (172608,00 грн) просить стягнути з відповідача. У судове засідання позивачка не з`явилася, її представниця - адвокат Креховецька Н.М., яка брала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги своєї довірительки підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Також на обґрунтування позовних вимог вказала, що сторони перебували у шлюбі, в якому народився син [PERSON] . Останній після розірвання шлюбу залишився проживати з матір`ю. Відповідач проживає та працює в Чеській Республіці. Він має можливість брати участь в утриманні дитини, що підтверджується рішенням у справі № 343/2529/24 та додатковому встановленню не підлягає. По досягненні сином повноліття, відповідач на його утримання нічого не надає. [PERSON] навчається в Польщі. У зв`язку з цим її довірителька несе додаткові витрати, для покриття яких вона вимушена на час відпустки за основним місцем роботи їздити на заробітки. Вона просить стягнути з відповідача тільки половину понесених нею додаткових витрат на сина. Про те, що останній навчатиметься в Польщі, відповідач був обізнаний, заперечень з приводу цього не висловлював, про що свідчать скріншоти переписок із застосунку Viber. І навіть якщо б [PERSON] навчався в Україні, то навчання було б платним, оскільки набрані ним бали на тестуванні не давали змогу поступити на державну форму навчання. Крім сплати аліментів, відповідач будь-якої іншої фінансової підтримки не надавав. Аліменти сплачував до 29.09.2025. При цьму такі сплачуються незалежно від наявності додаткових витрат. Оскільки [PERSON] відмовляється повернути їй половину понесених додаткових витрат на сина, позивачка змушена була звернутися до суду. Відповідач у судове засдіання не з`явився, його представниця - адвокат Кобилинець Т.В. у судовому засіданні просила в задоволенні позовних вимог відмовити, зазначивши, що той з батьків, з кого стягуються аліменти, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину. Однак понесення таких додаткових витрат повинне бути підтверджене належними доказами, а самі витрати повинні бути зумовлені особливими обставинами. При цьому наявність додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Так, на підтвердження понесення витрат на оплату курсу з вивчення англійської мови позивачка надає платіжну інструкцію на ім`я отримувача [PERSON] . Однак у призначенні платежу не вказано, за що проведено таку сплату, як і не відомо, які послуги надає останній. Щодо довідки на підтвердження понесення витрат на лікування зубів, то така не відповідає вимогам, які ставляться до медичної документації, зокрема повинна видаватись довідка форми 043/о, чого не дотримано, тому долучена довідка не може бути взята до уваги. Щодо даних на підтвердження витрат на придбання ноутбука, то з наданих чеку та накладної не можливо встановити, яку саме повлугу отримала [PERSON] від підприємця [PERSON] . Крім того, син сторін вступив на навчання в липні 2024 року, а відтак не міг потребувати для навчання ноутбук, який придбаний в січні 2024 року. Щодо тверджень сторони позивачки про те, що батько не висловлював будь-яких заперечень щодо вступу сина на навчання за кордон на платну форму, зазначила, що відсутність таких зумовлено тим, що позивачка про такі обставини повідомила вже після прийняття відповідного рішення, а відтак її довіритель вже не мав наміру чинити в цьому перешкод. Понесення витрат на проходження УЗД та здачу аналізів у приватних лікувальних закладах було самостійним рішенням позивачки, яка не була позбавлена можливості проведення обстеження, діагностики та лікування дитини у державних чи комунальних закладах охорони здоров`я, на що звернув увагу Верховний Суд у справі № 761/27222/20. Більше того жодного направлення лікаря, які б підтверджували необхідність проходження таких процедур, не надано. Щодо витрат на оплату гуртожитку, то з наданих доказів не зрозуміло, що за установа зазначена в них і за які послуги вносилися сплати. Крім того зазначила, що Верховний Суд у справі № 545/3115/19 вказував, що підстав для відшкодування половини вартості витрат на лікування, відвідування секцій та позашкільних закладів придбання технічних пристроїв нема, оскільки ці витрати не є додатковими витратами у розумінні вимог СК України та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з батька на утримання дитини на користь матері. Вважає, що позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили необхідність понесення додаткових витрат на сина. Відповідач сумлінно виконував свої аліментні зобов`язання, хоча має нестабільний дохід за кордоном. Отримання ним у спадок майна не є додатковим джерелом доходу. Спір між сторонами не вирішений. ІІ.Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: згідно із ухвалою від 05.09.2025, суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позвоного провадження з викликом сторін у судове засідання. 25 вересня 2025 року представниця позивачки подала заяву про збільшення позовних вимог та клопотання про долучення додаткових доказів, які попередньо направлені відповідачу. 09 жовтня 2025 року представниця позивачки у системі "Електронний суд" сформувала клопотання про проведення судових засідань у режимі відеоконференції, яку суд задоволив, про що постановив ухвалу від 13.10.2025. 09 листопада та 16 грудня 2025 року представниця позивачки у системі "Електронний суд" формувала клопотання про відкладення розгляду справи. В судовому засіданні 20.01.2026 сторони заявили про намір подати докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 20 січня 2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення на 23.01.2026 о 15:00 год. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , на що вказує свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10.10.2007 (а.с. 15), який [INFO] досяг повноліття. Згідно із рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18.02.2025, яке набрало законної сили 01.04.2025, змінено спосіб стягнення аліментів та постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 грн щомісячно. Стягнення аліментів у зазначеному розмірі розпочати з дня набрання законної сили рішення суду і проводити до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17-27). Позивачка [PERSON] зазначає, що змушена була нести додаткові витрати на дитину, які пов`язані з лікуванням і навчанням та склали загальну суму 345216,00 грн, на підтвердження чого надала такі документи: - на придбання ноутбука для навчання (18848,00 грн) - квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 3675507082 від 05.01.2024 (а.с. 35), скріншот із застосунку "Нова пошта" за номером відправлення 20400370215997 (а.с. 36); - на лікування - замовлення № 340787 від 03.05.2024 (271,00грн) (а.с. 28) та замовлення № 352556 від 04.06.2024 (2166,00грн) (а.с. 29, 65-66) медичної лабораторії "Діамеб", довідку від 08.10.2024 від лікаря-стоматолога (2800,00грн) (а.с. 37), фіскальний чек про проходження УЗД у лікувально-діагностичному центрі "Джерело" від 23.07.2025 (1300,00грн) (а.с. 47); - на оплату навчальних курсів із англійської мови у ФОП [PERSON] - платіжні інструкції від 06.06.2025 (6320,00 грн), від 20.05.2025 (6320,00грн) (а.с. 48, 50). При цьому представниця позивачки зазначила, що кошти для проведення першої сплати [PERSON] перерахував [PERSON] (а.с. 49), який є її цивільним чоловіком, а для проведення другої сплати [PERSON] отримав від [PERSON] (а.с. 51); - на оплату навчання в Міжнародному університеті логістики і транспорту, проживання та проїзду: копії довідки Міжнародного університету логістики і транспорту у Вроцлаві від 25.07.2024 про бронювання місця в студентському гуртожитку (по 900 злотих/місяць за період із 01.10.2024 до 30.06.2025) (а.с. 30, 31), довідки про прийняття іноземця на стаціонарне навчання від 25.07.2024 (а.с. 32-33, 34), квитанції про оплату за навчання від 11.07.2024 (300,00 злотих) (а.с. 40, 92-93), підтвердження прийому переказу до реалізації від 03.10.2024 (5700,00 злотих) (а.с. 43, 98-99), квитанції про оплату курсу з вивчення польської мови від 12.07.2024 (650,00 злотих) (а.с. 38), квитанції від 03.10.2024 (2550,00 злотих) (а.с. 39, 100-101), квитанції від 04.07.2025 (1700,00 злотих) (а.с. 82-83), квитанції від 27.03.2025 (2550,00 злотих) (а.с. 78-79), квитанції від 27.12.2024 (2550,00 злотих) (а.с. 80-81), підтвердження для платника від 31.07.2024 (1000,00 злотих) (а.с. 41, 94-95), від 27.08.2024 (850,00 злотих) (а.с. 42, 96-97), від 31.07.2024 (850,00 злотих) (а.с. 42, 90-91), проїзних квитків на суму відповідно 130 злотих, 1550 злотих, 1300 злотих (а.с. 84-85). Для здійснення перерахунку понесених витрат у злотих на гривні позивачка надала дані офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, у тому числі злотого (1 злотий=11,2918 грн) (а.с. 55). На підтвердження обізнаності відповідача про те, що його син [PERSON] навчатиметься у навчальному закладі в Республіці Польща, [PERSON] надала копії скріншотів їх переписки з [PERSON] із застосунку "Viber" (а.с. 44-46). З метою доведення того, що [PERSON] не зміг би поступити на навачання в Україні на державну форму, сторона позивачки надала відомості про набрані ним бали тестування (результати НМТ) (а.с. 52). Необхідність стягнення понесених додаткових витрат на сина позивачка [PERSON] обґрунтовує своїм складним матеріальним становищем, оскільки отримує незначну заробітну плату, працюючи в Управлінні освіти Долинської міської ради (а.с. 64). Натомість на підтвердження покращення матеріального стану відповідача та його можливість нести додаткові витрати на сина, [PERSON] зсилається на описане вище рішення від 18.02.2025 у справі № 343/2529/24, де встановлено, що [PERSON] працює в Респібліці Чехія та отримує стабільний дохід (а.с. 17-27), а також на отримання ним у спадок нерухомого майна (а.с. 53, 54, 67). Між сторонами виник спір щодо стягнення додаткових витрат на сина, вирішити який у добровільному порядку сторонам не вдається. ІV. Оцінка суду та норми права, які застосував суд: вислухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні долучені докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 СК України). Аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов, про що також указав Верховний Суд у постанові від 08.05.2023 у справі № 756/9882/19. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21). У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 Верховний Суд виснував, що доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як зазначила позивачка, вона понесла додаткові витрати на неповновлітнього сина на його навчання в сумі 18848,00 грн, придбавши йому ноутбук, на підтвердження чого надала квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки та скріншот із застосунку "Нова пошта" (а.с. 35, 36). Проте суд звертає увагу на те, що вказані докази не містять ні підтверджень того, що саме за ними було придбано, ні що куплений, за твердженнями позивачки, ноутбук призначений саме для [PERSON] . Не доведено [PERSON] і те, що придбання ноутбука мало місце, у зв`язку із розвитком певних здібностей її сина та не виходять за рамки звичайних витрат на утримання дитини, які охоплюються сплатою аліментів, а тому стягнення таких безпідставно заявлено в призмі ст. 185 СК України. Надавши докази на підтвердження понесених на лікування сина витрат у сумі 6537,00 грн, позивачка не довела існування обставин, які б свідчили про необхідність понесення таких витрат (скерування лікарів на спеціальний медичний догляд, направлення на платні лабораторні дослідження, тощо), і що такі витрати, у тому числі і стоматологічні послуги, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини та не покривалися за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на утримання сина, як і не довела необхідність отримання саме платних медичних послуг. Більше того, наданий чек на проходження УЗД не містить будь-яких ідентифікуючих даних, що таку послугу отримав саме [PERSON] . Таким чином, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що медичне обстеження та стоматологічне лікування не можливо було провести в комунальних чи державних закладах охорони здоров`я та що їх проведення пов`язане з каліцтвом чи тяжкою хворобою дитини, що є особливими обставинами відповідно до ст. 185 СК України. Суд зважає на те, що своєчасне та якісне лікування дитини має вирішальне значення для формування її навичок, можливості адаптації у суспільстві та реалізації права на повноцінне життя. Відсутність належного лікування може негативно вплинути на розвиток дитини та обмежити її подальші можливості, водночас зазначає, що під час розгляду справи, позивачка не довела, що понесені нею витрати викликані особливими обставинами і є обов`язковими, а не добровільним волевиявленням матері, а відтак уважає відсутніми підстави для стягнення таких у порядку ст. 185 СК України. Також суд виснує про недоведеність вимоги позивачки в частині заявленої до стягнення суми витрат на оплату навчальних курсів із англійської мови в загальному розмірі 12640,00 грн, оскільки вона не надала доказів, що понесені нею витрати зумовлені схильністю дитини до поглибленого навчання, зокрема іноземних мов, та є особливою обставиною, що потребує додаткових матеріальних витрат. [PERSON] також не довела, що мало місце погодження з відповідачем необхідності навчання дитини на таких платних курсах, а відтак суд уважає, що понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного з батьків. Крім того суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відстуні будь-які докази на підтвердження того, що на ім`я ФОП [PERSON] були внесені кошти саме за проходження мовних курсів і що останній такі надає. Щодо понесених витрат позивачки на навчання [PERSON] за кордоном, суд зазначає таке. Так, із наданих доказів, суд установив, що син сторін [PERSON] , будучи неповнолітнім, вступив на навчання в Університет Логістики та транспорту у Вроцлаві на стаціонарну платну форму навчання, спрямування логістика, початок навчання 01.10.2024 (а.с. 34). При цьому будь-яких заперечень з приводу навчання сина за кордоном відповідач не висловлював, навпаки намагався посприяти в пошуку опікуна, про що свідчать переписки в застосунку Viber, доказів протилежного не надав. Твердження ж його представниці про те, що його вже було поінформовано після прийняття рішення про навчання сина в Польщі, не спростовують факту відсутності заперечень щодо такої форми та місця навчання. Будь-яких пропозицій щодо вступу сина до навчальних закладів в Україні він не висловлював, доказів наявності можливості проходження навчання сина у державних закладах освіти, в тому числі в Україні, не надав. Згідно з поданими квитанціями з їх перекладом, на рахунок Університету Логістики та транспорту у Вроцлаві (на рахунок [NUMBER] ) 11.07.2024 сплачено 300 злотих вступного внеску (а.с. 40, 92-93), 03.10.2024 - 5700 злотих оплати за начання за 2024-2025 рік (а.с. 98-99) та 12.07.2024 - 650 злотих за курс польської мови, на підтвердження чого суду надано копію квитанції (а.с. 38), що було необхідним, оскільки в довідці про прийняття іноземця на навчання обумовлено володіння польською мовою на рівні В1. Тобто стороною позивачки належним чином підтверджено понесені нею витарти на організацію вступу та навчання сина у розмірі 6650,00 злотих, що є тими особливими обставинами, щодо яких передбачено стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, відповідно до положень статті 185 СК України, на що звернув увагу Верховний Суд у постанові від 11.01.2022 у справі № 640/15771/19. При цьому суд звертає увагу на те, що на підтвердження понесення витрат на навчання сина в Міжнародному Університеті логістики і транспорту у Вроцлаві позивачка надала квитанції та підтвердження для платника (а.с. 39-42, 78-83, 90-91, 94-97, 100-101). Однак у вказаних доказах зазначено, що сплати були проведені на користь отримувача "Flat Consulting" (на рахунок 67109023980000000153339274). Суду не надано доказів того, що це за отримувач, яке відношення він має до навчального закладу і за які саме послуги йому були внесені сплати за період із жовтня 2024 року до серпня 2025 року. Натомість на підтвердження понесення витрат на оплату місця в студентському гуртожитку "Слєнжак" за період із жовтня 2025 року до червня 2025 року, про бронювання якого підтвердив Міжнародний університет логістики і транспорту у Вроцлаві (а.с. 31), суду не надано жодного доказу, як і не доведено, що таке бронювання було реально оплачене і що син сторін у ньому проживав. Надані на підтвердження проїзду на навчання дані про бронювання (а.с. 84-85) також не є належними доказами, які свідчать про реальність понесення витрат на оплату проїзду, оскільки не містять підтверджень того, що поїздки дійсно мали місце (що не було скасовано бронювання, відмінено рейс, тощо) і за ними були понесені витрати, які зумовлені особливими обставинами, які охоплюються ст. 185 СК України. Таким чином, із огляду на викладене вище, суд уважає, що організація та навчання [PERSON] ще до досягнення ним повноліття за кордоном є таким, що зумовлене особливими обставинами, пов`язаними з негативним впливом російської збройної агресії на безпекову ситуацію в Україні, а відтак понесені позивачкою витрати в цій частині є додатковими витратами на його утримання відповідно до ст. 185 СК України, а тому є підстави для стягнення половини цих витрат з відповідача. При цьому суд зазначає, що такий підхід та розуміння змісту норми ст. 185 СК України, яка не обмежує суд у визнанні особливих обставин для визначення зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, відповідає змісту вказаних ст. 3, 27 Конвенції ООН про права дитини 1989 року, пункту 8 статті 7 СК Українита статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", щодо їх обов`язку якнайкраще забезпечити інтереси дитини, які у даному випадку полягають у навчанні за кордоном у безпечному середовищі, що захищає від ризику завдання шкоди життю і здоров`ю внаслідок російської збройної агресії. В якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечнему, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, з приводу чого не висловлював заперечень і батько (відповідач по справі), який також знаходиться за кордоном та зможе спілкуватись з сином не тільки в онлайн режимі. Будь-яких доказів, що відповідач [PERSON] не може брати участь у додаткових витратах на сина суду не надано. Тому, з огляду на принцип диспозитивності, виходячи з офіційного курсу валюти - злотого, який просить застосувати позивачка (а.с. 55), та щодо якого не заперечував відповідач, здійснюючи перерахунок на національну валюту - гривню, суд уважає, що поділу підлягає загальна сума в розмірі 75090,47 грн ((300злотих+650злотих+5700злотих)*11,2918грн)), а відтак із відповідача на користь позивачки слід стягнути 37545,24 грн, а позовні вимоги задоволити частково. Відповідно до ст. 8 Конституції України, ч. 3 ст. 2 ЦПК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21.01.1999), зокрема, зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Тому, за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не вважає за необхідне давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у даній справі. V. Розподіл судових витрат: беручи до уваги те, що позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, а позов щодо стягнення додаткових витрат підлягає до часткового задоволення (21,75% від заявленої суми позову 172608,00 грн (37545,24грн*100%/172608,00грн)), відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави суд стягує судовий збір у розмірі 293,02 грн (1347,20грн*21,75%), що пропорційно задоволеним позовним вимогам. Щодо розподілу понесених сторонами витрат на професійну правничу допомогу, то їх представники заявили про намір подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. 3, 27 Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ст. 141, 185 Сімейного кодексу України, ст. 8, 11 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: partial