Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності йому договору купівлі-продажу від 17.08.1999 року, що посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бойко Л.М. на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Однак у вказаному документі невірно зазначено його прізвище « [PERSON] » заміст вірного « [PERSON] », а тому просить суд встановити факт належності йому вказаного документу, так як із-за цієї помилки він позбавлений можливості розпоряджатись належним йому майном. Представник заявника [PERSON] - адвокат Мовчан Р.А. в письмовій заяві поданій до суду просить розгляд справи проводити без його участі, просить суд заяву задоволити. Заінтересована особа про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі продажу від 17.08.1999 року посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бойко Л.М. [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-8). У правовстановлюючому документі містяться розбіжності в написанні прізвища заявника, які не дають змогу встановити, що в правовстановлюючих документах зазначено саме [PERSON] . Відповідно до Договору купівлі продажу від 17.08.1999 року посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бойко Л.М. прізвище власника документу зазначено як « [PERSON] » (а.с.7-8). Відповідно до паспорту, ідентифікаційного коду прізвище заявника - « [PERSON] » (а.с.9-13). Вказані розбіжності унеможливлюють право розпоряджатись належною йому власністю. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановити факт належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення, так як підтвердить виникнення права власності на вищевказану нерухомість. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини першої статті 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі викладеного,

Outcome: approved