Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

06.06.2025 до суду надійшов вказаний позов [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Остапенко А.І., в якому вона просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки від всіх заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви. Позов мотивує тим, що з 18.09.2004 вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2020 було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю позивачем по справі, що було визначено рішенням Хортицького районного суду м Запоріжжя від 26.01.2021. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 25.01.2022 було задоволено позов [PERSON] та відібрано дітей від [PERSON] , передано їх матері [PERSON] 31.08.2021 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Рішення перебуває на примусовому виконанні, станом на 01.05.2024 розмір заборгованості за виконавчим документом складав 153623,53 грн. Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2022 задоволено позов [PERSON] та стягнуто на її користь з [PERSON] аліменти на її утримання, як матері з якою проживає дитина з інвалідністю [PERSON] , 2007 р.н., у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), починаючи з 27.06.2022 та протягом усього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею. Рішення перебуває на примусовому виконанні, станом на 01.05.2024 розмір заборгованості за виконавчим документом складав 53525,70 грн. [INFO] дочка сторін [PERSON] досягла повноліття, а отже аліменти на її утримання згідно судового наказу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 31.08.2021 більше не стягуються, що змусило позивачку звернутись до суду із вказаним позовом. Зазначає, що дочка сторін [PERSON] має інвалідність з дитинства (код за МКБ-10: G80.0 «дитячий церебральний параліч. Спастична тетраплегія в стадії відсутності пересування, в фазі лежання з контролем голови»), та в силу специфіки свого захворювання після досягнення повноліття, так само як і раніше, не може обходитись без постійного стороннього догляду, який їй надає матір, що підтверджується медичними документами. Дочці сторін потрібне специфічне харчування, ліки, періодична реабілітація, чим забезпечує її позивачка. Оскільки позивачка постійно зайнята доглядом за дочкою з інвалідністю, вона ніде не працювала та ніде не працює, що ставить її в скрутне матеріальне становище. Єдиним власним доходом позивачки є державна соціальна допомога на дитину з інвалідністю у розмірі 8000,00 грн. Натомість відповідач фінансово забезпечений, оскільки з серпня 2020 по березень 2025 включно був зареєстрований як фізична особа-підприємець, займався підприємницькою діяльністю від якої отримував дохід, який продовжує отримувати, інших утриманців немає, на серйозні захворювання не страждає, має у власності декілька об`єктів нерухомого майна, які може здавати в оренду. Таким чином він може та має надавати матеріальну допомогу на утримання вже повнолітньої дочки з інвалідністю в певній частці від свого доходу. Ухвалою суду від 09.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання з викликом сторін. 11.11.2025 від представника позивачки адвоката Остапенка А.І. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі за заявою [PERSON] про визнання [PERSON] недієздатною, встановлення опіки, призначення опікуна. 17.12.2025 від представника відповідача - адвоката Піскарьова А.О. надійшла заява із запереченнями проти задоволення клопотання представника позивачки по зупинення провадження у справі. 17.12.2025 в судовому засіданні представник позивачки адвокат Остапенко А.І. просив залишити його клопотання про зупинення провадження у справі без розгляду, у зв`язку з чим суд, враховуючи вимоги ст. 12, 13 ЦПК України, на місці без складання окремого процесуального документа, постановив залишити клопотання представника позивачки про зупинення провадження без розгляду. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та додатково пояснила, що вона з доньками, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, виїхали за кордон та наразі як біженці вони тимчасово мешкають у Швеції. Доньці сторін - [PERSON] 23.05.2025 виповнилось 18 років, водночас вона має інвалідність з дитинства у зв`язку з важкою формою ДЦП. Через таке захворювання донька самостійно не пересувається, не розмовляє, потребує стороннього догляду, у зв`язку з чим позивачка вимушена постійно піклуватись та доглядати за нею, тому не має змоги працювати, щоб отримувати дохід. До теперішнього часу на старшу доньку вона отримує державну соціальну допомогу у розмірі 8000,00 грн. При цьому відповідач майже чотири роки не сплачував аліменти ні на утримання їх доньок, ні на її утримання у зв`язку з доглядом за дитиною-інвалідом. Він майже рік взагалі не цікавився дітьми, матеріально їх не підтримує. Просить позов задовольнити. Представник позивачки адвокат Остапенко А.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Додатково пояснив, що наразі старша дочка сторін [PERSON] набула повноліття, продовжує проживати разом із матір`ю, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України вони виїхали за кордон та проживають у Швеції. Позивачка, у зв`язку з необхідністю постійного догляду за повнолітньою [PERSON] , яка має інвалідність з дитинства, не працює, на утримання дочки отримає лише державну соціальну допомогу у розмірі 8000 грн, відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки з інвалідністю не надає. В зв`язку з чим позивачка була вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. Представник відповідача [PERSON] адвокат Піскарьов А.О. в судовому засіданні пояснив, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки [PERSON] не є повноважною особою для звернення до суду із позовом в інтересах повнолітньої доньки [PERSON] про стягнення аліментів. [PERSON] є повнолітньою особою, недієздатною не визнана, тому звернення позивачки в її інтересах до суду є неправомірним. Крім того, відповідачу невідоме місце перебування позивачки та його дітей, невідомо в якому фізичному стані наразі перебуває його донька [PERSON] , чи потребує вона матеріальної допомоги, оскільки позивачка перешкоджає йому спілкуватися із їх дітьми. Також стороною позивача не доведено, що донька сторін - [PERSON] зберегла статус особи з інвалідністю. В матеріалах справи відсутні належні докази непрацездатності старшої дочки після досягнення нею повноліття. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Так, відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Положеннями частин восьмої-дев`ятої статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За загальним правилом, встановленим статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Главою 16 Розділу ІІІ СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При цьому ч.1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 18.09.2004 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2020 у справі ЄУН 337/383/20. Рішення набрало законної сили 02.04.2020. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 23.04.2020 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , який було розірвано рішенням Димитрівського міського суду Донецької області від 22.03.2023 у справі №226/200/23 Рішення набрало законної сили 22.04.2023. Рішенням Хортицького районного суду м Запоріжжя від 26.01.2021 у справі ЄУН 337/385/20, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 04.08.2021, місцем проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , визначено разом із матір`ю позивачкою [PERSON] . Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 25.01.2022 у справі №317/2738/21 було задоволено позов [PERSON] , відібрано дитину з інвалідністю - [PERSON] , [INFO] , та дитину [PERSON] , [INFO] , від [PERSON] та повернуто дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , їх матері [PERSON] позивачці у справі. 31.08.2021 Хортицький районним судом м. Запоріжжя у справі ЄУН 337/4736/21 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 26.08.2021 і до досягнення дітьми повноліття. Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2022 задоволено позов [PERSON] та стягнуто на її користь з [PERSON] аліменти на її утримання, як матері з якою проживає дитина з інвалідністю [PERSON] , 2007 р.н., у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), починаючи з 27.06.2022 та протягом усього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею. Дочка сторін [PERSON] , [INFO] , яка набула повноліття [INFO] , має інвалідність з дитинства, підгрупа «А», у зв`язку із вродженим пороком розвитку головного мозку, агенезії мозолистого тіла, атрофії темпоральної, спастичної диплегії, часткова атрофія ДЗМ. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда № 10271/6 від 07.11.2019, [PERSON] має обмеження життєдіяльності: до самообслуговування, пересування, орієнтації, спілкування, контролю за своєю поведінкою ІІІ ступеня обмеження до виконання ВПР; потребує реабілітаційних заходів, зокрема, відновної терапії, медичного спостереження; потребує технічних засобів реабілітації, зокрема, засобів пересування у вигляді крісла (коляски). Згідно медичної документації, [PERSON] потребує спостереження ортопеда, невролога, хірурга. Враховуючи складність патології та тривалості лікування, вона потребує постійного догляду з боку матері, яка інформована про особливості догляду та лікування даної категорії пацієнтів. Позивачка [PERSON] у зв`язку з постійним доглядом за донькою [PERSON] , не має можливості працевлаштуватися, отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю, розмір якої з квітня 2024 року становить 8044,70 грн., та не здатна в повній мірі її забезпечити, що ставить доньку сторін в скрутне матеріальне становище. Відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, інформацію про незадовільний стан здоров`я або про наявність у нього інших утриманців (окрім неповнолітньої доньки сторін - [PERSON] ) не надав. При цьому встановлено, що 31.03.2025 відповідачем [PERSON] припинено підприємницьку діяльність, він є співвласником квартири [ADDRESS] , загальною площею 36, 4 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., а також власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 69, 6 кв.м., а також співвласником квартири [ADDRESS] , загальною площею 45,74 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини , якщо інше не встановлено законом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. В даному випадку суд виходить з того, що відповідно до правил ст.198 СК України батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин: повнолітні дочка, син є непрацездатними; потребують матеріальної допомоги; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними громадянами є особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. При цьому для застосування правил ст. 198 СК України не має значення, яку групу інвалідності має дитина після досягнення нею повноліття. Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги - пенсій та допомог у зв`язку з інвалідністю. Тлумачення статей 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні тієї обставини, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним сином, дочкою, доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18). Батьки не будуть зобов`язані утримувати повнолітню дитину, якщо вони самі є непрацездатними та потребують допомоги або якщо їхній заробіток не дозволяє їм здійснювати утримання. У даному випадку [PERSON] , звертаючись до суду із вказаним позовом зазначила, що їх з відповідачем повнолітня дочка [PERSON] є особою з інвалідністю з дитинства підгрупи «А», у зв`язку з чим потребує постійного стороннього догляду, проживає разом з нею та потребує матеріальної допомоги батька, оскільки соціальна допомога не дозволяє у повному обсязі забезпечити дочку. Вирішуючи вказану справу суд виходить з того, що відповідач [PERSON] , як батько, зобов`язаний утримувати не лише свою неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття, а і повнолітню непрацездатну доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою, однак відповідач добровільно матеріальну допомогу на її утримання не надає, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду із вказаним позовом. При цьому суд враховує, що повнолітня донька сторін - [PERSON] має право на утримання від відповідача, оскільки є особою з інвалідністю з дитинства, тобто непрацездатною, потребує його матеріальної допомоги, у т.ч. у зв`язку з необхідністю проходження постійних курсів лікування та програми реабілітації, проживає з позивачкою, яка, в свою чергу, не працює у зв`язку із постійним доглядом за нею та власного доходу немає, тому не здатна в повній мірі її забезпечити, що ставить їх в скрутне матеріальне становище, а відповідач може надавати доньці матеріальну допомогу, оскільки він працездатного віку, інформацію про незадовільний стан здоров`я, доказів того, що він не спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки з інвалідністю з дитинства не надав. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання непрацездатної повнолітньої доньки, суд враховує те, що позивачка не працює в зв`язку з доглядом за цією донькою, отримує лише державну соціальну допомогу особі з інвалідністю з дитинства у розмірі 8044,00 грн, інших доходів не має, а також матеріальне становище відповідача, який працездатний, але інформації про наявність/відсутність доходів, розмір своїх доходів, неможливість надання матеріальної допомоги повнолітній непрацездатній доньці суду не надав, та те, що з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), на утримання [PERSON] , як матері з якою проживає дитина з інвалідністю у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), аліментних зобов`язань перед іншими особами не має. За вказаних обставин, а також виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на утримання повнолітньої непрацездатної доньки [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду. Суд вважає, що такий розмір аліментів забезпечить матеріальні потреби повнолітньої непрацездатної доньки сторін та не поставить в скрутне матеріальне становище відповідача і не позбавить його права на достатній рівень життя, задоволення своїх фізичних та соціальних потреб. При цьому суд враховує, що ст. 198 СК України не передбачено строку протягом якого стягуються аліменти на непрацездатних повнолітніх дітей. Згідно ч. 1 ст. 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відповідно до ч. 3 ст. 79 СК України, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. За таких обставин суд вважає, що аліменти на утримання непрацездатної повнолітньої доньки сторін мають стягуватися протягом строку інвалідності доньки [PERSON] . Разом з тим, суд вважає, що оскільки [PERSON] досягла повноліття, недієздатною не визнавалась та вправі самостійно розпоряджатись своїми коштами, доцільним є стягнення аліментів безпосередньо на користь [PERSON] , а не на користь її матері [PERSON] . Вказаний висновок відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 21 червня 2023 року у справі №756/15797/20. Суд відхиляє доводи представника відповідача адвоката Піскарьова А.О. про недоведеність стороною позивача факту наявності у [PERSON] статусу особи з інвалідністю після досягнення нею повноліття, тобто після 23.05.2025, через відсутність відповідного медичного документу про переогляд. В даному випадку суд враховує, що [PERSON] була встановлена інвалідність з дитинства, підгрупа «А», у зв`язку із вродженим пороком розвитку головного мозку, агенезії мозолистого тіла, атрофії темпоральної, спастичної диплегії, часткова атрофія ДЗМ. У медичному висновку №63 від 24.09.2013 на дитину-інваліда з дитинства в віці до 18 років визначено, що цей висновок відносно [PERSON] діє до 23.05.2025, дата переогляду 01.05.2025. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/202, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі строк дії воєнного стану в Україні продовжувався і на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан. Отже встановлено, що у [PERSON] термін закінчення медичного висновку припав на 23.05.2025, коли в Україні діяв воєнний стан. Наразі в Україні діє постанова КМУ №225 від 08.03.2022 «Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи дітям на період дії воєнного стану на території України» (далі Постанова №225), яка визначає особливості оформлення інвалідності в період дії воєнного стану. Зокрема даний нормативний документ визначає умови, за яких група інвалідність та статус особи з інвалідністю продовжується автоматично без повторного переогляду. Відповідно до п.3 Постанови №225, з урахуванням внесених змін, повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення: дітей з інвалідністю лікарем до лікарсько-консультативної комісії відповідно до Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 р. № 917 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 100, ст. 3666). При цьому інвалідність продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не буде проведено повторний огляд. У разі коли в індивідуальній програмі реабілітації дитини з інвалідністю встановлений строк повторного огляду, що припав на період дії воєнного стану на території України, в дитини з інвалідністю відсутня можливість пройти лікарсько-консультативну комісію закладу охорони здоров`я, їх індивідуальна програма реабілітації продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не буде проведено повторний огляд і не отримано відповідну індивідуальну програму реабілітації. Отже, державою створені правові засади щодо проведення повторного огляду, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, при цьому інвалідність продовжено до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не було проведено повторний огляд. Таким чином суд прийшов до висновку, що повнолітня донька сторін [PERSON] на день звернення до суду та на час ухвалення рішення у справі є особою зі статусом інвалідності, інвалідність у неї з дитинства, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вона є непрацездатною особою відповідно до закону. Також суд враховує, що необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини. Наведеним спростовуються доводи представника відповідача щодо недоведеності позивачем потреби в матеріальній допомозі повнолітній доньці зі сторони батька. Наявність у позивачки лише соціальних виплат від держави не може впливати на призначення аліментів на утримання непрацездатної повнолітньої доньки або ж виключати можливість такого призначення. З цієї точки зору факт отримання такої державної допомоги, яка формально забезпечує встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї допомоги. а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснюють батьки на утримання повнолітніх непрацездатних доньки чи сина. Факт призначення державою допомоги не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання повнолітніх непрацездатних доньки чи сина або ж виключати його. Також суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що позов подано неповноважною особою. Так, представник відповідача [PERSON] під час судового розгляду, заперечуючи щодо вимог позову вважав, що [PERSON] без законних на те підстав звернулася до суду із даним позовом про стягнення аліментів, оскільки донька сторін [PERSON] є повнолітньою, недієздатною не визнавалась, що свідчить про втрату позивачем статусу законного представника. Судом встановлено, що у даному випадку позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дочки подано матір`ю останньої [PERSON] . Відповідно до положень ст.154 СК України, батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом. Як вже зазначалось, відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними громадянами є, зокрема, особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю. Враховуючи, що дочка сторін є особою зі статусом інвалідності з дитинства, тобто є непрацездатною особою, мати має право звернутися до суду з позовом за захистом прав та інтересів повнолітньої дочки, як її законний представник без спеціальних на те повноважень. До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у свої постанові від 21 червня 2023 року у справі №756/15797/20. Отже, оскільки [PERSON] звернулася до суду з цим позовом саме за захистом прав та інтересів повнолітньої непрацездатної дочки, яка потребує матеріальної допомоги, суд дійшов висновку про наявність в неї права на звернення до суду із вказаним позовом в інтересах непрацездатної повнолітньої дочки. Також суд зазначає, що відповідно до вимог СК України батьки зобов`язані утримувати повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги. При цьому місце проживання повнолітньої непрацездатної доньки, у тому числі її перебування разом із матір`ю за межами України, зокрема, у зв`язку з воєнними діями в Україні, не припиняє та не обмежує обов`язок іншого з батьків брати участь в утриманні цієї доньки, не є підставою для звільнення від сплати аліментів. Таким чином, позов слід задовольнити частково. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України та виходячи з того, що позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, судовий збір за ставкою, яка діяла на час звернення з позовом до суду, а саме у розмірі 1211,20 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial