Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 30 302,82 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивачем надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за даною адресою, а відповідач отримує надані послуги. Внаслідок того, що відповідач не виконує свої обов`язки по сплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, утворилась заборгованість за період з 01.11.2018 по 28.02.2025 у розмірі 30 302,82 грн, що просять стягнути з відповідача, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подала до суду відзив, в якому просила відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог за період з 01.01.2018 по 01.01.2022 через пропуск ним строків позовної давності, визнає позовні вимоги за період з 28.02.2022 по 28.02.2025. Зазначає, що 05.09.2022 між нею та позивачем був укладений договір реструктуризації на період з 01.09.2022 по 01.09.2027 в сумі 29 328,30 грн, на виконання якого вона вже сплатила 24 387,50 грн. В період 2024-2025 років вона не мала змоги сплачувати за комунальні послуги через своє скрутне матеріальне становище та перебування на її утриманні двох дітей. У разі ухвалення рішення про стягнення з відповідача суми заборгованості, вона просить суд розстрочити виконання рішення суду, встановивши строк розстрочки до повного погашення заборгованості, розмір платежу 600,00 грн щомісячно. Представник позивача в позовній заяві просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Від відповідача надійшла заява про часткове визнання позову за період з 28.02.2022 по 28.02.2025, просила задовольнити клопотання про розстрочку виконання рішення суду та здійснити розгляд справи без її участі та без фіксації судового засідання технічними засобами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що позивачем надавались послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , відповідач їх отримувала на підставі особового рахунку № [NUMBER] . З 01.11.2021 між позивачем та відповідачем був укладений типовий індивідуальний договір № 42101405. 05.09.2022 між сторонами по справі укладено Договір про реструктуризацію заборгованості, згідно якого заборгованість станом на 01.09.2022 по особовому рахунку № [NUMBER] становить 29 328,30 грн. Відповідач повинна сплачувати по 488,81 грн протягом періоду з 01.09.2022 по 01.09.2027 (60 місяців) (а.с. 13-14). Відповідачем сплата заборгованості за даний період здійснена частково, в сумі 24 387,50 грн, що підтверджується копіями відповідних квитанцій (а.с. 49-52) та що врахована позивачем при розрахунку залишку заборгованості. Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 15.09.2025 вбачається, що відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 08.11.2017 (а.с. 23). Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені ст. ст. 67, 68 ЖК УРСР. Відповідач користується комунальними послугами, однак оплату не вносить. В результаті не виконання обов`язків у відповідача утворилась заборгованість за період з 01.11.2018 по 28.02.2025 у розмірі 30 302,82 грн. Факт не внесення та/або внесення не у повному обсязі відповідачем оплати за комунальні послуги підтверджується розрахунком, наданим позивачем, що складений відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 за особовим рахунком № [NUMBER] (а.с. 15-18). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд, аналізуючи і оцінюючи докази по справі, приходить до висновку, що вони достовірні, допустимі, повністю підтверджують законність, обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги. Щодо строків позовної давності, про які заявлено відповідачем по справі, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). З початком повномасштабного вторгнення 24.02.2022 рф на територію України законодавець вніс зміни до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а саме доповнив розділ пунктом 19, 20, яким визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Тобто, законодавцем було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з даним позовом 10.09.2025, вже в період дії воєнного стану. Відповідно до Закону України № 4434-IX від 14.05.2025 «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Цей Закон набрав чинності 04.09.2025. Тобто, перебіг строку позовної давності відновлено саме з 04.09.2025 і за наведених вище обставин, суд дійшов до висновку, що позивачем строки позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом не пропущені, адже трирічний строк позовної давності закінчиться лише 04.09.2028. В частині клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення. Згідно ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Статтею 435 ЦПК України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання (ч. 1). Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3). Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4). Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5). Розстрочка це спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. Приписами п. 37 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що визначення порядку виконання рішення суду, надання відстрочки або розстрочки виконання, вжиття заходів для забезпечення його виконання за наявності для цього підстав зазначається безпосередньо в рішенні суду при його ухваленні. За п. 10 Пленуму Верховного Суду України № 24 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Відповідач своє клопотання обґрунтувала тим, що вона має скрутне матеріальне становище, її доходи за період з листопада 2024 року по жовтень 2025 року становлять всього 111 943,13 грн (від 9 102,95 грн до 9 633,23 грн щомісячно). Інших доходів вона не має. На її утриманні перебувають двоє дітей 2007 року народження та 2020 року народження. На підтвердження своїх доводів нею долучені копії відповідних доказів (а.с. 47-48, 61-62). Тобто, вбачається зростання заборгованості, що відповідач немає можливості погашати вчасно, адже її дохід є недостатнім для цього і рішення, прийняте судом в рамках даної справи, ще більше ускладнить її матеріальне становище. Оскільки відповідач належними, допустимими та достовірними доказами підтвердила обставини, що стали підставами для розстрочки виконання рішення суду, суд приходить до переконання, що вказане клопотання також підлягає задоволенню, але частковому, з огляду на те, що відповідач просить здійснити розстрочку до повного погашення заборгованості з розміром щомісячного платежу в розмірі 600,00 грн, що є порушенням вимог ч. 5 ст. 435 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» задоволені у повному обсязі, з відповідача на його користь підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial