Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, яку обґрунтовує тим, що « [INFO] померла його бабуся [PERSON] , [INFO] , в смт Вороновиця, Вінницького району Вінницької області. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої також входить право спільної сумісної власності на: земельну ділянку площею 0,1292 гектарів, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: [ADDRESS] , кадастровий номер: 0520655300:02:007:0640, що належала на праві спільної сумісної власності йому [PERSON] та померлій [PERSON] . Однак оформити свої спадкові права на дану земельну ділянку після смерті бабусі [PERSON] у нотаріальній конторі він не має можливості. Він є спадкоємцем по праву представлення за законом після смерті [INFO] бабусі [PERSON] , так як його мати, донька померлої [PERSON] померла ще [INFO] . Іншим спадкоємцем першої черги за законом після смерті [INFO] бабусі [PERSON] є її син, його дядько [PERSON] . Спадщину після смерті бабусі [PERSON] прийняв він, як спадкоємець по праву представлення, та син померлої [PERSON] , так як у встановлений строк подали заяви про прийняття спадщини. Вони також уклали з [PERSON] договір поділу спадкового майна від 27.01.2025, згідно з яким домовилися про поділ спадкового майна після смерті [PERSON] . Він є власником 43/100 часток житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , які успадкував після смерті бабусі [PERSON] , а інші 57/100 часток даного житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами належать йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.2018 після смерті [INFO] його матері [PERSON] . Тобто на даний час йому належить 100% житлового будинку [ADDRESS] і відповідно до норм ст. 120 ЗК України йому також має належати і 100% земельної ділянки, на якій розташований даний житловий будинок (присадибної земельної ділянки). Однак він не має можливості оформити в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON] її частку у праві власності на земельну ділянку, на якій також розташований і спадковий житловий будинок, оскільки за життя бабусі не було визначено розмір її частки у праві власності на земельну ділянку, яка перебувала у спільній сумісній власності. Тому змушений звернутися з даним позовом до суду. На момент приватизації земельної ділянки житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами належав на праві спільної часткової власності йому 57/100 часток, а інші 43/100 часток належали [PERSON] . Тому кожен із співвласників частки даного житлового будинку набув право власності і на відповідну частку земельної ділянки, на якій цей житловий будинок розташований. Тобто він мав право на 57/100 часток земельної ділянки, а інший співвласник [PERSON] , відповідно, мала право на 43/100 часток у праві власності на землю, як власник відповідного розміру частки у праві власності на житловий будинок. Однак у подальшому правовстановлюючий документ на дану земельну ділянку рішення Вороновицької селищної ради 23 сесії 08 скликання від 19.04.2019 було видано саме про право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , тобто без урахування норм ст. 120 ЗК України, саме тому він не має можливості оформити свої спадкові права після смерті бабусі [PERSON] на дану земельну ділянку. Жодної письмової домовленості між ним та [PERSON] про визначення розміру часток у праві власності на земельну ділянку площею 0,1292 гектарів, кадастровий номер 0520655300:02:007:0640 не існувало, також не існує і відповідного договору між ними про визначення розміру часток, чи рішення суду про розподіл земельної ділянки між ними. Для того, щоб вирішити спір в досудовому порядку він звертався до нотаріальної контори, але отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Тому просить ухвалити рішення, яким визначити, що розмір часток у праві власності на земельну ділянку площею 0,1292 гектарів, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: [ADDRESS] , кадастровий номер: 0520655300:02:007:0640, співвласників [PERSON] складає 43/100 частки, а [PERSON] складає 57/100 частки; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] бабусі [PERSON] , [INFO] , на 43/100 частки на земельну ділянку площею 0,1292 гектарів, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: [ADDRESS] , кадастровий номер: 0520655300:02:007:0640». Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 14.11.2025 відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання; задовольнив клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Галіциної В.В. та витребував у приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Нідзельської І.Є. спадкову справу після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] . 08.12.2025 на виконання вимог ухвали судді Вінницького районного суду Вінницької області від 14.11.2025 приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Нідзельська І.Є. подала копію спадкової справи №42/2023, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] . 11.12.2025 представник позивача [PERSON] адвокат Галіцина В.В. подала заяву, у якій просить вважати опискою прохальну частину позовної заяви та вважати вірним таку її редакцію: «Ухвалити рішення, яким визначити, що розмір частки у праві власності на земельну ділянку площею 0,1292 гектарів, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: [ADDRESS] , кадастровий номер: 0520655300:02:007:0640, співвласника [PERSON] складає 57/100 частки. Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] бабусі [PERSON] , [INFO] , на: 43/100 частки на земельну ділянку площею 0,1292 гектарів, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: [ADDRESS] , кадастровий номер: 0520655300:02:007:0640». Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 23.12.2025 закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті. У судове засідання 22.01.2026 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце судового розгляду повідомлялись судом в установленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] адвокат Галіцина В.В. попередньо подала до суду заяву, у якій просить справу розглядати за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити з урахуванням заяви про описку у позовній заяві. Відповідач [PERSON] попередньо подав до суду заяву, у якій просить справу розглянути за його відсутності, позов [PERSON] визнає повністю. У частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 22.01.2026 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що [INFO] у смт Вороновиця, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.03.2023 (а.с. 9). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.05.2013 убачається, що [INFO] у смт Вороновиця, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 10). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.07.1977, батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до копії довідки №09-28-823 від 08.04.1997, виданої Відділом реєстрації актів громадянського стану, 20.12.1977 зареєстровано укладення шлюбу [PERSON] і [PERSON] ; 19.05.1982 зареєстровано розірвання даного шлюбу; після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 12). Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16.04.1984, [PERSON] та [PERSON] 26.06.1982 уклали шлюб (а.с. 14). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.04.1984 убачається, що батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №165931339 від 08.05.2019, земельна ділянка з кадастровим номером 0520655300:02:007:0694, площею 0,1292, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.2018, державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори Березовська Л.М. посвідчила, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] , у тому числі з урахуванням 2/3 часток, від яких відмовились: син померлої [PERSON] , мати померлої [PERSON] ; спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 57/100 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] (а.с. 25). З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №151493422 від 28.12.2018 убачається, що за [PERSON] зареєстровано право власності на 57/100 частки житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.01.2025, приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Нідзельська І.Є. посвідчила, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] є її онук [PERSON] ; спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 43/100 частки в праві власності на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). З копії витягу з Державного реєстру речових прав №409890998 від 27.01.2025 убачається, що за [PERSON] зареєстровано право власності на 43/100 частки житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). У договорі про поділ спадщини від 27.01.2025 зазначено: « [PERSON] та [PERSON] , що є спадкоємцями в рівних частках майна та обов`язків [PERSON] , уклали цей договір про таке: 1. Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину за законом після смерті [PERSON] . Згідно ст. 1278 Цивільного кодексу України частки спадкоємців у спадщині є рівними та складають по 1/2 (одній другій) частці кожному. 2. До складу спадкового майна, що підлягає поділу за цим договором, входять: земельна ділянка площею 2,7461 га, кадастровий номер 0520655300:03:001:0118, яка розташована за адресою: Вінницька область, Вінницький район, Вороновицька селищна рада, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 43/100 (сорок три сотих) частки в праві власності на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . 3. Після укладання цього договору: у спадщину спадкоємцю [PERSON] переходить: земельна ділянка площею 2,7461 га, кадастровий номер 0520655300:03:001:0118, яка розташована за адресою: Вінницька область, Вінницький район, Вороновицька селищна рада, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; у спадщину спадкоємцю [PERSON] переходить 43/100 (сорок три сотих) частки в праві власності на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] », що підтверджується копією такого договору (а.с. 29). З копії довідки №08-40/28 від 17.04.2024, виданої ЦНАП при виконавчому комітеті Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, убачається, що на день смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; разом з нею на день смерті були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 30). Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.02.2024, приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Нідзельська І.Є. відмовила [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] [PERSON] , оскільки у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності не визначено розмір частки у праві власності спадкодавиці [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1292 га, кадастровий номер 0520655300:02:007:0640, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 31-32). З копії спадкової справи №42/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] убачається, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; згідно з копією заповіту від 27.11.2009, посвідченого секретарем Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе її майно, де б воно не знаходилося, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що вона матиме право за законом і що буде належати їй на момент смерті, вона заповідає [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] подав нотаріусу заяву, у якій зазначив, що відмовляється від належної йому частки спадкового майна за заповітом та за законом, що залишилася після смерті [INFO] бабусі [PERSON] ; [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк подали заяви про прийняття спадщини та на частину спадкового майна оформили право власності (а.с. 51-105). Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Установлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе її майно, де б воно не знаходилося, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що вона матиме право за законом і що буде належати їй на момент смерті, вона заповідає [PERSON] , [INFO] . Водночас [PERSON] подав нотаріусу заяву, у якій зазначив, що відмовляється від належної йому частки спадкового майна за заповітом та за законом, що залишилася після смерті [INFO] баби [PERSON] . Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. У частинах першій та другій статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У частині першій статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У частині першій статті 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України). Отже, для оформлення спадкових прав після померлого необхідно звернутися до нотаріуса за місцем проживання (реєстрації) спадкодавця, оскільки відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. З долучених до матеріалів справи доказів убачається, що спадкоємцями після смерті [INFO] [PERSON] є її син [PERSON] (як спадкоємець першої черги за законом) та внук [PERSON] (як спадкоємець за правом представлення як син померлої [INFO] [PERSON] дочки [PERSON] ), які у встановлений законом строк подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини. [PERSON] та [PERSON] 27.01.2025 уклали договір про поділ спадщини, яким, серед іншого, визначили, що після укладання цього договору у спадщину спадкоємцю [PERSON] переходить земельна ділянка площею 2,7461 га, кадастровий номер 0520655300:03:001:0118, розташована за адресою: Вінницька область, Вінницький район, Вороновицька селищна рада, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; у спадщину спадкоємцю [PERSON] переходить 43/100 (сорок три сотих) частки в праві власності на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] ». Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої також входить право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1292 га, кадастровий номер 0520655300:02:007:0640, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована у [ADDRESS] та на праві спільної сумісної власності також належить [PERSON] . Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.01.2021 (справа №2-7055/12) вказано, що «з позовом про визнання права власності може звернутися особа, яка вже є власником майна, проте її права не визнаються іншої особою (особами). Стаття 392 ЦК України, у якій регламентується, зокрема, визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статті 392 цього Кодексу». Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. [PERSON] , оформивши свої спадкові права після смерті [INFO] [PERSON] на 43/100 частки в праві власності на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , оформити свої спадкові права на земельну ділянку площею 0,1292 га, кадастровий номер 0520655300:02:007:0640, що розташована у [ADDRESS] , не має можливості через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відмова нотаріуса мотивована тим, що у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності не визначено розмір частки у праві власності спадкодавиці [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1292 га, кадастровий номер 0520655300:02:007:0640, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно зі ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно з частинами першою та другою статті 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно з ч. 2 ст. 89 ЗК України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Установлено та не заперечується сторонами, що до моменту смерті [INFO] [PERSON] їй належало право власності на 43/100 частки житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , інші 57/100 частки вказаного житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами належали [PERSON] . Відповідно, кожен із співвласників часток даного житлового будинку мав право і на відповідну частку земельної ділянки, на якій такий житловий будинок розташований. Тобто, відповідно до вимог чинного законодавства, [PERSON] належало право на 43/100 частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1292 га, кадастровий номер 0520655300:02:007:0640, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] , відповідно, належало право на 57/100 частки у праві спільної сумісної власності на зазначену земельну ділянку, як власникам відповідних розмірів часток у праві власності на житловий будинок. Встановивши, що спірна земельна ділянка була у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] , частки яких у спільній сумісній власності становлять 43/100 частки та 57/100 частки відповідно, а [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [INFO] [PERSON] та оформив право власності на 43/100 частки житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , тому позивач у порядку спадкування має право на 43/100 частки у праві власності на земельну ділянку площею 0,1292 га, кадастровий номер 0520655300:02:007:0640, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у позивача немає. Згідно з частинами першою та четвертою статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач [PERSON] у поданій до суду письмовій заяві зазначив, що позов [PERSON] визнає повністю. Тому суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі, а саме: визначити, що розмір частки у праві власності на земельну ділянку площею 0,1292 га, кадастровий номер 0520655300:02:007:0640, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , співвласника [PERSON] складає 57/100 частки; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] баби [PERSON] на 43/100 частки земельної ділянки площею 0,1292 га, кадастровий номер 0520655300:02:007:0640, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04).

Outcome: approved