Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Представник позивача АТ "ТАСКОМБАНК" Попов Є.В., через систему "Електронний суд", подав до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором в розмірі 45 487 грн 48 коп. та судові витрати. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 27 вересня 2023 року між сторонами укладено Заяву-договір №3715266-507 про надання кредиту "Зручна готівка Максимум", відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 54 000 грн на строк 36 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом - 0,01% річних та комісії за обслуговування кредиту - 2,9%, що складає 1 566 гривень щомісячно. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в порядку та на умовах, визначених договором. Однак відповідач свої зобов`язання за договором виконав частково, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором, розмір якої станом на 02 вересня 2025 року складає 45 487 грн 48 коп., з яких: 31 391 грн 52 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 1 грн 96 коп. - заборгованість за відсотками, 14 094 грн 00 коп. заборгованість за комісією. Посилаючись на зазначені обставини та норми законодавства, просив суд стягнути з [PERSON] кредитну заборгованість за Заявою-договором №3715266-507 від 27 вересня 2023 року, що становить 45 487 грн 48 коп., а також понесені судові витрати. Стислий виклад позиції учасників справи, відомості про рух справи, процесуальні дії у справі. Ухвалою Богородчанського районного суду від 17 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача АТ "ТАСКОМБАНК" Попов Є.В. в судове засідання не прибув, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Також, 26 січня 2026 року представник позивача-адвокат Попов Є.В., у відповідь на відзив відповідача, надав до суду додаткові пояснення, відповідно до яких заперечує проти доводів представника відповідача, щодо підстав не нарахування позивачем відсотків та комісії, обґрунтовуючи їх наступним. Представник позивача вважає, що пільга щодо нарахування відсотків не нараховується автоматично, а для цього потрібно подати заяву до банку з необхідними документами, згідно з листом Міністерства оборони України, цих вимог відповідач не дотримався. Таким чином, представник позивача вважає, що нарахування відповідачу відсотків здійснювалося на законних підставах, оскільки відповідач не повідомив банк у відповідності до чинного законодавства про те, що він перебуває на військовій службі, що на нього поширюються норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Крім того, позовні вимоги АТ "ТАСКОМБАНК" в частині стягнення з [PERSON] заборгованості по комісії у розмірі 14094 грн 00 коп., на думку представника позивача, підлягають до задоволення, оскільки при укладенні кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Підписавши договір, [PERSON] засвідчив, що він погодився з його умовами, засвідчив факт ознайомлення з його умовами та дав свою згоду на отримання кредиту на цих умовах. В подальшому, позичальник виконував умови кредитного договору та сплачував відповідні кошти, що підтверджується випискою по особовому рахунку з 27 вересня 2023 року по 02 вересня 2025 року. Також, вважає посилання представника відповідача, щодо нікчемності умов договору в частині стягнення комісії, неревалентними останнім висновкам Верховного Суду України, які були ухвалені значно пізніше, просить позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та його представник-адвокат Гоголь М.М., в судове засідання не з`явилися, у відзиві на позовну заяву просили справу розглядати за їх з позивачем відсутності. Проти позову заперечували частково, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Відзив мотивований тим, що відповідач є військовослужбовцем, статус якого відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", надає можливість відповідачу здійснити оплату за кредитним договором, шляхом стягнення суми основного боргу (тіло кредиту) та списання нарахованих процентів і комісії. Крім того, представник відповідача просила суд врахувати, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення вказаного кредитного договору в частині встановлення комісії є нікчемними, відповідно до ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування", тому просила відмовити у нарахуванні комісії за користування кредитом і стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 вересня 2023 року між АТ "ТАСКОМБАНК" та [PERSON] підписано Заяву-договір про надання кредиту №3715266-507, відповідно до умов якого відповідач отримав споживчий кредит в рамках кредитного продукту "Зручна готівка Максимум", шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на загальну суму 54 000 грн, строком на 36 місяців, розмір процентної ставки - 0,01% річних, розмір комісії за обслуговування кредиту - 2,9%, щомісячно (а.с. 6). Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 1566 грн 00 коп. щомісяця, разом з тим в договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Відповідно до п. 3 договору позичальник погоджується з тим, що зобов`язаний повертати кредит щомісячно, згідно графіку платежів (додаток №1) до заяви-договору. Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника здійснюються у сумах та в терміни, передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, передбачених в додатку №1 до заяви-договору. Заява-договір №3715266-507 підписана 27 вересня 2023 року власноручними підписами сторін. Сторонами у договорі погоджено графік платежів у платіжні періоди з 27 вересня 2023 року до 10 вересня 2026 року (а.с. 11 (зворот), а.с.12). Надання кредитних коштів позивачем відповідачу підтверджується випискою про рух коштів, яка підтверджує перерахування [PERSON] 54 000 грн, в порядку надання кредиту за договором №3715266-507 від 27 вересня 2023 року (а.с.19). Крім того, сам відповідач не оспорює, обставину отримання ним коштів від позивача. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №3715266-507 від 27 вересня 2023 року, укладеною з позичальником [PERSON] , така заборгованість станом на 02 вересня 2025 року становить 45 487 грн 48 коп., з яких: 31 391 грн 52 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 1 грн 96 коп. - заборгованість за відсотками, 14 094 грн заборгованість за комісією (а.с. 16-17). Також, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договром №3715266-507 від 27 вересня 2023 року, встановлено, що [PERSON] сплачував кошти за користування кредитом, а саме за тілом кредиту сплачено 22 608 грн 48 коп. та за комісією сплачено 23 490 грн. На підтвердження руху коштів і обліку зобов`язань за цим рахунком позивачем до матеріалів справи додано копію виписки по особовому рахунку кредитного договору №3715266-507, клієнт [PERSON] , за період з 27 вересня 2023 року до 02 вересня 2025 року, з якої вбачається користування вказаним кредитом, нарахування комісійних платежів, перенесення сум на прострочену заборгованість, часткове погашення позичальником прострочених сум, а також інші операції, що проводилися в межах виконання зобов`язань за кредитним договором; зафіксовано дати проведення операцій, призначення платежів, облікові суми та іншу інформацію, що відображає рух коштів за рахунком відповідача (а.с. 19-72). 10 вересня 2025 року АТ "ТАСКОМБАНК" зверталося до [PERSON] із письмовою вимогою-повідомленням про дострокове повне повернення кредиту за кредитним договором (а.с. 73). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п 6 ч. 1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК України, встановлено що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.627 ЦК України та норм ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Частиною 1 ст.639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ч. 2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитним договором відповідач порушує взяті на себе зобов`язання за цим Договором. Як вбачається з положень ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст.598, 599 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України). Висновки суду за результатами розгляду справи. Судом встановлено, що АТ "ТАСКОМБАНК" та [PERSON] погодили умови кредитного договору щодо розміру кредиту, мети та строку кредитування, про сплату процентів за користування кредитними коштами, їх розмір та порядок сплати (а.с.6-12). Також встановлено, що сторонами було визначено кінцевий строк кредитування до 10 вересня 2026 року (а.с.12). Відповідач отримав кредит, в подальшому розпорядився такими коштами на власний розсуд, свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів виконав частково, кредитні кошти в повному обсязі не повернув. Тому суд, приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту підлягають до задоволення. Щодо нарахування процентів за користування договором, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідно до довідки №286 від 29 жовтня 2014 року [PERSON] в період з 05 липня 2014 року по 24 серпня 2014 року брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції (а.с.98), в подальшому, відповідно до довідки військової частини [NUMBER] №4992/1 від 27 вересня 2024 року, довідки військової частини [NUMBER] №453 від 05 лютого 2025 року, військового квитка серія [NUMBER] та посвідчення ветерана війни та учасника бойових дій серія [NUMBER] , виданого 29 січня 2018 року, відповідач [PERSON] є військовослужбовцем, і з 13 вересня 2024 року перебуває у лавах Збройних Сил України, відсотки по користуванню кредитом нараховані станом на 02 вересня 2025 року (а.с. 16-18), тобто коли відповідач отримав статус військовослужбовця, а отже він має право на пільги встановлені законодавством (а.с. 97-118). Відповідно до ч.15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Дана пільга поширюється та діє для військовослужбовців з початку (18 березня 2014 року) і до закінчення особливого періоду, для резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. Банки під час дії особливого періоду не мають право нараховувати відсотки, а у випадку нарахування - зобов`язані їх списати. Для реалізації вказаного права на пільгу, необхідно письмово повідомити банк про проходження військової служби та надати підтверджуючі документи (копію військового квитка з відповідною службовою відміткою, копію довідки про призов військовозобов`язаного на військову службу, копію витягу з наказу або довідки про зарахування до списків військової частини). Таким чином, на відповідача, як на військовослужбовця, який проходить військову службу в особливий період, поширюються пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а саме - звільнення від нарахування і сплати процентів за споживчим кредитом, штрафу, та неустойки. Кредитні установи, в тому числі і АТ "Таскомбанк" під час дії особливого періоду не мають права нараховувати відсотки, а у випадку нарахування - зобов`язані їх списати. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 травня 2021 у справі №502/1438/18. За наявності позову про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом. Такий висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21. З огляду на викладене, враховуючи що проценти, штрафні санкції та комісії за користування кредитом не повинні нараховуватись боржнику [PERSON] , як діючому військовослужбовцю в силу поширення на нього пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача відсотків в сумі 1 грн 96 коп. за договором №3715266-507 від 27 вересня 2023 року. Доводи представника позивача, що відповідач [PERSON] не надав кредитодавцю, відповідних документів, на підтвердження статусу військовослужбовця, тому відсотки за користуванням кредитом нараховані правомірно, суд відхиляє, оскільки [PERSON] є військовослужбовцем та має право на дану пільгу в період дії особливого періоду, відповідно до п.15 ст.14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Щодо нарахування комісії за користувння кредитом та доводів позивача про законність вимог про стягнення заборгованості за комісією, суд зазначає наступне. Згідно із ч.2 ст.8 Закону України "Про споживче кредитування" для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у виді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Частиною 1 ст.11 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Таким чином, Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 (провадження №61-4202сво22) виснував, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування". До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд і в постанові від 09 жовтня 2024 року у справі №582/202/22. Крім того, згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (провадження №14-53цс21), банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч.3 ст.55 Закону України "Про банки і банківську діяльність"), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п.3 ч.3 ст.47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим законом, є нікчемними. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості за кредитом не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості за кредитом, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав і обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит у цьому випадку, тому положення договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником. Такі висновки викладені Верховним Судом у постанові від 07 червня 2023 року у справі №686/14530/15 (провадження №61-13299св22). Умовами Кредитного договору №3715266-507 від 27 вересня 2023 року передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредиту, яка складає 2,9% від суми кредиту, що становить 1566 гривень щомісяця (а.с.6). Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена в Графіку платежів. При цьому зі змісту кредитного договору вбачається, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (а.с. 6-12). Тобто, банком фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч.1 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування", і вказану плату встановлено без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) прийшла до висновку, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Також, у постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі №727/5461/23 (провадження №61-17096св23) з подібними правовідносинами визначено, що "в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, а тому АТ "ТАСКОМБАНК" ненадав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. Тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування", суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що положення договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними, а позовна вимога про стягнення комісії необґрунтована та задоволенню не підлягає". З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії за обслуговування кредиту в розмірі 14 094 грн 00 коп. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, оскільки умови кредитного договору №3715266-507 від 27 вересня 2023 року щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених кредитним договором, графіком щомісячних платежів за даним кредитним договором, є нікчемними. Також, суд приходить до висновку про те, що сплачену відповідачем комісію в сумі 23 490,00 грн за кредитним договором №3715266-507 від 27 вересня 2023 року слід вирахувати із суми основної заборгованості за тілом кредиту, оскільки це відновить порушене право відповідача, щодо неправомірного нарахування комісії зі сторони кредитодавця, після чого сума заборгованості за тілом кредиту становить 7 901 грн 52 коп. (31 391 грн 52 коп. 23 490 грн 00 коп. = 7 901 грн 52 коп.), яка підлягає стягненню з відповідача. Розподіл судових витрат. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 420 грн 78 коп. судового збору (7 901, 52 х 2 422, 40/ 45 487, 48 грн = 420 грн 78 коп) На підставі викладеного,

Outcome: partial