Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області 22.10.2009р. №2-1727 було стягнуто з [PERSON] на користь позивачки заборгованість по аліментам на утримання сина у розмірі 4716,25 грн. та неустойку про простроченню сплачення аліментів у розмірі 12543,38 грн. Рішенням Біляївського районного суду №2-1280/2011 від 08 липня 2011 року було стягнуто з [PERSON] на користь позивачки заборгованість по аліментам на утримання дитини та неустойку простроченню сплачення аліментів у розмірі 53165,36 грн. Біляївським районним судом Одеської області 29.07.2011 року було видано виконавчий лист по справі №2-1280/11 про стягнення з [PERSON] на користь позивачки заборгованості з аліментів у розмірі 53165,36 грн. В рамках виконавчого провадження ВП № 28327535 по даному виконавчому листу 16.01.2012 року ВДВС Біляївського РУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження. Постановою ВДВС Біляївського РУЮ від 27.06.2012 року виконавчий лист №2-1280/11, виданий 29.07.2011 року було повернуто стягувачу - позивачці у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області №2-328 від 25.03.2009 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя було задоволено частково. Визнано будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на будівельні матеріали на суму 65747,00 гривень, використані при будівництві будинку: [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на будівельні матеріали на суму 65747,00 гривень, використані при будівництві будинку [ADDRESS] . В іншій частині позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.09.2009 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25.03.2009 року задоволено частково, в частині визнання будинку [ADDRESS] спільною сумісною власністю і в частині визнання за [PERSON] права власності на будівельні матеріали на суму 65747,00 гривень, використані при будівництві будинку [ADDRESS] та ухвалено нове рішення в цій частині, яким відмовлено в задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення залишено без змін. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 07.02.2014 року по справі № 496/6583/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності і стягнення грошової компенсації було задоволено позов, а саме: припинити право власності [PERSON] на будівельні матеріали, які були використані для будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на суму 65747,00 гривень стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 65747,00 гривень - вартість будівельних матеріалів, які були використані для будівництва житлового будинку, розташованого по адресу: [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] право власності на будівельні матеріали, які були використані для будівництва житлового будинку, розташованого по адресу: [ADDRESS] , на суму на суму 131494,00 грн. В теперішній час позивачка добудувала будинок та звернулась до Центру надання адміністративних послуг до державного реєстратора щоб зареєструвати право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , її було відмовлено та повідомлено що на будинок наявне обтяження Біляївським відділом державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області на підставі виконавчого листа №2-1280 від 29.07.2011р. щодо стягнення аліментів. Відповідно до інформаційної довідки 439498426 «Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна» в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження - арешт нерухомого майна №12063174, зареєстроване 16.01.2012 року за №12063174 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження - Постанова про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження, 28327535, 16.01.2012р., ВДВС Біляївського РУЮ, головним державним виконавцем ВДВ Біляївського РУЮ, об`єкт обтяження - житловий будинок, адреса - Одеська область, м. Біляївка вул, Космонавтів, 49, обтяжувач ВДВС Біляївського РУЮ. У зв`язку з чим позивачка звернулася до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про скасування арешту. 24.07.2025 року Біляївським відділом державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надав відповідь на її звернення, та відмовив позивачці, що «Станом на теперішній час, виконавче провадження було передано до архіву. Відповідно до пункту 1 Розділу ХІ Правил що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року №1829/5, передані до архіву органу державної виконавчої служби приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Виконавче провадження № за АСВП: 28327535 з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-1280 від 29.07.2011 року - знищено, у зв`язку із закінченням строків зберігання, що унеможливлює подальший розгляд звернення позивачки, а тому в зв`язку із зазначеним, просить зняти арешт з даного майна. Позивач у судове засідання не з`явилася, але надала до суд заява про розгляд справи у її відсутності, на позові наполягала, просила позов задовільнити (а.с.48). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.47). Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.03.2009 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області №2-328 позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено частково. Визнати будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] до [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на будівельні матеріали на суму 65747 гривень, використані при будівництві будинку по [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на будівельні матеріали на суму 65747 гривень, використані при будівництві будинку по [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 2707,47 гривень. В іншій частині позову відмовити (а.с.27-28). Рішення апеляційного суду Одеської області від 14.09.2009 р. рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25.03.2009 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - скасувати частково, в частині визнання будинку [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] і в частині визнання за [PERSON] права власності на будівельні матеріали на суму 65747,00 грн. використанні при будівництві будинку по [ADDRESS] та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення залишити без змін (а.с.29-31). 22.10.2009 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам та пені по заборгованості по аліментам було задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по аліментам у розмірі 4716,25 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку по простроченню сплачення аліментів у розмірі 12543,38 грн. (а.с.24-25). 08.07.2011 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості з аліментів та пені за прострочення сплати аліментів задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість з аліментів за період з жовтня 2009 року по травень 2011 року та неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 53165,36 грн. (а.с.26). Біляївським районним судом Одеської області 29.07.2011 року було видано виконавчий лист по справі №2-1280/11 про стягнення з [PERSON] на користь позивачки заборгованості з аліментів у розмірі 53165,36 грн. (а.с.16-17). Постановою ВП №28327535 головного державного виконавця органу державної виконавчої служби Біляївського РУЮ повернуто виконавчий документ стягувачеві (а.с.18). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта: реєстраційний номер обтяження: 12063174, зареєстровано: 16.01.2012р., підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження, 28327535, 16.01.2012, ВДВС Біляївського РУЮ, головним державним виконавцем ВДВС Біляївського РУЮ, об`єкт обтяження: житловий будинок, адреса: [ADDRESS] (а.с.21). При зверненні позивача із заявою до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) від 24.07.2025р. №42049/21.12 останньої повідомлено, що згідно з даними автоматизованої виконавчого провадження встановити в межах якого виконавчого провадження накладено арешт не виявилось можливим, оскільки у зв`язку із закінченням строків зберігання виконавче провадження було знищено (а.с.23). За приписами ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 41 Конституції України закріплено - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За змістом ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частинами 1,2 ст.321, ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, і накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. За змістом ч.1 р. Х Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби лише завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання. Частиною 4 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено вичерпний перелік підстав для зняття арешту з усього майна боржника виконавцем. Відповідно до ч.5 ст.59 зазначеного Закону у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 20.06.2024 у справі №333/395/22, де суд дійшов висновку, що завершення виконавчого провадження є підставою для зняття арешту з майна боржника. Також у постанові від 25.04.2024 у справі №320/12652/23 Верховний Суд наголосив, що арешт на майно не може існувати без активного виконавчого провадження, і його не зняття є порушенням прав власника. Судом встановлено, що арешт перешкоджає позивачу на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконавче провадження знищено за терміном зберігання, проте арешт залишився не знятим. Враховуючи, що існування накладеного арешту перешкоджає позивачу реалізувати своє право на володіння майном, відсутність на виконанні будь-яких виконавчих проваджень, в тому числі в рамках яких було накладено арешт на все майно, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судові витрати за заявою позивача суд відносить на її рахунок.

Outcome: approved