Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Незамай А.Д. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 31.03.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений договір позики № 79494878, за умовами якого відповідач отримав у позику грошові кошти. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № 14/06/21, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні йому права вимоги до боржників, у тому числі й до відповідача. [PERSON] умови договору не виконав у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 36 487,50 грн., яка складається з наступного: 10 500 грн. за основною сумою боргу, 25 987,50 грн. за відсотками. 07.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 100486701. 16.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 16072024, відповідно до умов якого ТОВ» Мілоан» передало (відступило) «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, у тому числі за кредитним договором, укладеним з відповідачем [PERSON] .. Відповідач умови договору за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 10 056,52 грн., яка складається з наступного: 3162 грн. за основною сумою боргу, 5908,52 грн. за відсотками, 986 грн. за комісією. 24.06.2021 [PERSON] уклав з ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» кредитний договір №4215483286 від 24.06.2021. На підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» первісний кредитор передав (відступив) Новому кредитору свої права вимоги до позичальників, у тому числі й за кредитним договором, укладеним з відповідачем. 28.02.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024, за умовами якого позивач отримав право вимоги до відповідача. Відповідач умови договору не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 9186,11 грн., яка складається з наступного: 5970,71 грн. - за тілом кредиту, 0,09 грн. - за відсотками, 3215,31 грн. - по комісії. Посилаючись на викладені вище обставини, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 79494878 в сумі 36 487,50 гривень, з яких: 10 500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25987,50 грн. - сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором № 100486701 в сумі 10 056,52 гривень, з яких: 3162.00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5908,52 грн. - сума заборгованості за відсотками; 986.00 грн. - заборгованість за комісією; за кредитним договором № 4215483286 в сумі 9186,11 грн., з яких: 5970,71 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 0.09 грн. - загальна заборгованість по відсоткам; 3215.31 грн. - загальна заборгованість по комісії, всього 55 730,13 грн. Ухвалою судді від 05.11.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі, проти винесення заочного рішення суду не заперечував, про що зазначив у прохальній частині позовної заяви. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений, шляхом надсилання судових повісток, позовної заяви з додатками та ухвали про відкриття провадження у справі за місцем проживання, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Крім того, копія ухвали про відкриття провадження у справі була надіслана відповідачу на його електронну адресу, зазначену в матеріалах справи. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що 13.03.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений договір позики на умовах повернення позики в кінці строку позики № 79494878. За умовами договору відповідач отримав у позику грошові кошти в сумі 10 500 грн. строком на 30 днів (до 11.04.2024) та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 2,5% в день (базова процентна ставка фіксована), 0,75% денна процентна ставка за програмою лояльності, 2,70% - процентна ставка за понадстрокове користування. Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями (п.21) (а.с.8-10). Згідно з Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит загальна вартість кредиту становить 12862,50 грн. (а.с.11). Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики № 79494878 сума заборгованості складає 36487,50 грн., яка складається з наступного: 10500 грн. за тілом кредиту, 25987,50 грн. за процентами (а.с.12-16). 14.06.2021 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Клієнт) укладений договір факторингу № 14/06/21. За умовами договору Фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу), а клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позику), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі (а.с.17-20). 28.07.2021, 13.06.2022, укладені додаткові угоди до договору факторингу №2, №7, згідно з якими внесені зміни до п.1.3 Договору та до п.9.1, серед іншого вказано, що даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та дії протягом 12 місяців. У випадку, якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний Договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік (а.с.21-22). 19.08.2024 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено додаткову угоду № 34 до договору факторингу та 21.08.2024 здійснено розрахунок на виконання умов договору факторингу та вказаної додаткової угоди (а.с.25-26). Згідно з актом прийому-передачі Реєстру Боржників № 30 від 19.08.2024 за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло реєстр боржників (а.с.23). На підставі укладеного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало право грошової вимоги до [PERSON] за договором позики № 79494878 на суму 36 487,50 грн. (а.с.24). 07.01.2022 на підставі анкети-заяви (а.с.38) між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 100486701, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 3400 грн. строком на 15 днів з 07.01.2022 (до 22.01.2022), який зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування кредитом 1530 грн., які нараховуються за ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування (п.1.5.2). Стандартна ставка 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6). Крім того, сторони узгодили сплату комісії за надання кредиту в сумі 986 грн. (п.1.5.1). Пунктом 2.3 Договору визначений порядок пролонгації договору. Договір укладений в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника (п.6.1) (а.с.30-34). Основні умови кредитування визначені у паспорті споживчого кредиту, у якому міститься відмітка про його підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.37). Згідно з платіжним дорученням 37755990, 07.01.2022 на рахунок [PERSON] перераховано 3400 грн. (а.с.39). Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 100486701, станом на 16.07.2024 сума за процентами складає 158,10 грн., 986 грн. за комісією, 3162 грн. за тілом кредиту, 5908,52 грн. за процентами (а.с.41). 16.07.2024 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Мілоан» укладено договір факторингу № 16072024, за умовами якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалось передати ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому (а.с.43-47). За договором факторингу 19.07.2024 здійснено грошові розрахунки, про що свідчить платіжна інструкція № 366 (а.с.50). Згідно з реєстром боржників та актом прийому-передачі реєстру боржників від 16.07.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 100486701 на суму 10056,52 грн. (а.с.49). 24.06.2021 на підставі заяви-анкети на отримання послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с.60) між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4215483286, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 9779 грн. строком на 18 місяців, який зобов`язався повернути та сплатити відсотки, визначені у паспорті споживчого кредиту. Підписавши договір, відповідач доручив кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту суму грошових коштів на рахунок ФОП [PERSON] (а.с.57). Як вбачається з рахунку № 22/06-21 від 22.06.2021 за надувний човен, вартістю 8930 (а.с.59 зв. сторона). Згідно з паспортом споживчого кредиту, з яким відповідач був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис, щомісячна процентна ставка становить 2,99% (а.с.58-59). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 4215483286 від 24.06.2021, за період з 28.02.2024 по 31.07.2025 сума заборгованості склала 9186,11 грн. (а.с.64). 07.10.2016 між ПАТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЦФР» укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, згідно з реєстром боржників (а.с.65-66). 28.02.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № НІ/11/16-Ф, за умовами якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №4215483286 на суму 9186,11 грн. (а.с.67-75). За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладеність вищевказаних договорів позики та кредиту між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»», ТОВ «Мілоан», ТОВ «ФК «ЦФР» та невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем який набув прав вимоги за вищевказаними кредитними договорами за договорами факторингу та відступлення прав вимоги. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитних договорів. Зазначені договори недійсними не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним установленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст.ст.76-81 ЦПК України на спростування даних обставин як на підтвердження своїх заперечень проти позову. Що стосується стягнення заборгованості за договором позики № 79494878 від 13.03.2024 суд зазначає наступне. Дослідженими судом матеріалами справи підтверджується, що відповідач [PERSON] в електронній формі уклав договір позики з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за умовами якого у безготівковій формі отримав у позику грошові кошти в сумі 10 500 грн.. Зобов`язання щодо повернення отриманих у позику грошових коштів відповідач не виконав, тому виникла заборгованість за тілом кредиту в сумі 10 500 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, який отримав право грошової вимоги до [PERSON] на підставі договору факторингу. Згідно з умовами договору позики, сторони узгодили, що відповідач сплачує відсотки за користування кредитом в розмірі 2,5% в день та за програмою лояльності 0,75% в день (п.2.3 Договору позики). Як вбачається з дослідженого судом розрахунку відсотки за договором позики нараховані за період з 13.03.2024 по 11.04.2024 включно за відсотковою ставкою 0,75%, з 12.04.2024 по 10.07.2024 в розмірі 2,5%. Між тим договір позики укладений строком на 30 днів (до 11.04.2024), умови пролонгації строку дії договору у договорі позики не визначені, інформація щодо ознайомлення відповідача з Правилами, які є невід`ємною частиною договору, як зазначено у п.28 Договору, в матеріалах справи відсутня. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню відсотки за договором позики № 79494878 в межах строку кредитування по 11.04.2024 включно в сумі 2362,50 грн. Що стосується стягнення заборгованості за кредитним договором № 100486701 від 07.01.2022 суд зазначає наступне. Дослідженими судом матеріалами справи підтверджується, що відповідач [PERSON] 07.01.2022 в електронній формі уклав договір про споживчий кредит № 100486701 з ТОВ «Мілоан», за умовами якого у безготівковій формі отримав у кредит грошові кошти в сумі 3400 грн. строком на 15 днів, до 22.01.2022. Як вбачається з відомостей про щоденні нарахування та погашення, 22.01.2022 [PERSON] здійснено оплату тіла кредиту та відсотків, тобто вчинено дії щодо пролонгації кредитного договору. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 3400 грн. та відсотки за користування кредитом в сумі 5908,52 грн. Що стосується вимог про стягнення заборгованості за комісією, суд зазначає наступне. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, у відповідності до п.1.5.1 Договору загальна сума нарахованої відповідачу комісії за надання кредиту становить 986 гривень. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України "Про захист прав споживачів" (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України "Про споживче кредитування" № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року". Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 686/9372/16, провадження № 61-663св21 від 15 грудня 2021 року. У даній справі умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплачувати банку комісійну винагороду за надання кредиту. Однак, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За таких обставин вимоги позивача в частині стягнення комісії не підлягають задоволенню. Що стосується стягнення заборгованості за кредитним договором № 4215483286 від 24.06.2021, суд зазначає наступне. Дослідженими судом матеріалами справи підтверджується, що відповідач [PERSON] уклав кредитний договір № 4215483286, за умовами якого отримав кредитні кошти в сумі 9779 грн.. Зобов`язання щодо повернення отриманих у позику грошових коштів відповідач у повному обсязі не виконав, тому виникла заборгованість за тілом кредиту в сумі 5970,71 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, який отримав право грошової вимоги до [PERSON] на підставі договору відступлення прав вимоги. Згідно з умовами кредитного договору, сторони узгодили, що відповідач сплачує відсотки за користування кредитом, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки в сумі 0,09 грн. Що стосується вимог про стягнення заборгованості за комісією, суд зазначає наступне. З дослідженого судом розрахунку вбачається, що за кредитним договором нараховано комісію в сумі 3215,31 грн. Між тим, умовами кредитного договору сплата комісії не передбачена, позивачем не обґрунтовано відповідно до якого пункту договору здійснено нарахування комісії. Таким чином вимоги щодо стягнення комісії задоволенню не підлягають. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами підлягають задоволенню частково. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково (на 50,5%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1529,14 грн..

Outcome: partial