Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про виділ частки в натурі та визнання права власності. Свої вимоги обґрунтував тим, що [PERSON] є власником 3/5 часток домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS] . Підставою набуття права власності є договір довічного утримання від 24 грудня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори, зареєстрованого Слов`янським БТІ, в реєстрі № 2-6303. Договір довічного утримання укладався між позивачем та його матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] . Домоволодіння складається з житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами: житловий будинок, загальною площею 72,2 кв. м., житловою площею 44,1 кв.м., літера «Б» сарай, літера «В» кухня-сарай, літера «Г» літня кухня, літера «Д» сарай, літера «Ж» гараж, літера «Є» вбиральня, літера «З» сарай, літера «И» вбиральня, літера «К» сарай, літера «Л» сарай, літера «М» сарай, №1 огорожа, №2 водопровід, №3 водопровід. Частина будинку та господарських будівель та споруд, що знаходиться у фактичному володінні позивача складається з частки житлового будинку літери «А-1» до складу якої входять кімнати 1-01-коридор площею 4,9 м.кв., 1-02-кухня площею 6,9 м.кв., 1- 03 -житлова площею 7,3 м.кв., 1-04 - житлова площею 13,6 м.кв., 1-05 -санвузол площею 3.0 м.кв., господарські будівлі та споруди літера «Б, Г» літня кухня, літера «Ж» гараж, літера «И» вбиральня, літери «К,Л,М» сарай, 1/2 частку огорожі №1, водопровід -№2, розташована на земельній ділянці площею 0,0837 га, що на праві приватної власності належить позивачу. Станом на серпень 2025 року співвласником майна є: [PERSON] відповідач, якому належить 2/5 частки житлового будинку. Право власності на житловий будинок виникло у відповідача на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 4437, виданий: 14.11.2013, видавник: Приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Мурадова С.Г. Між сторонами ще з 1967 року сформувався порядок користування домоволодінням, родина позивача весь цей час користувалась належної їм часткою, інша частка змінювала власників, останнім є відповідач, але зміна власників другою частки не спричиняє зміну встановленого порядку користування майном. Будинок має два окремі виходи, окрему систему водопостачання, електропостачання та опалення. Кожна з часток має окрему зі встановленими межами земельну ділянку, яка огороджена парканом. Незважаючи на те, що частка кожного визначена це юридично не припинило право спільної часткової власності на будинок. Належність майна сторонам на праві спільної часткової власності обмежує їх права, щодо прийняття самостійних рішень відносно майна, як-то продати, провести перебудову, облаштувати нову систему опалення так як ці дії вимагають отримання згоди іншого співвласника майна. Також в країні триває війна і держава гарантувала кожному громадянину України компенсацію на випадок руйнації житла внаслідок військових дій, але отримання такої компенсації, зокрема, потрібно звернення усіх співвласників, що спричиняє залежність співвласників один від одного відносно фактично особистого майна кожного. Тобто фактично позивач є власником частки будинку та цілої земельної ділянки, на якій він розміщений, але обмежений у своєму праві, щодо розпорядження належним йому майном. Тому, позивач просить суд припинити право спільної часткової власності на 3/5 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку літера «А-1», загальною площею 72,2 кв. м., житловою площею 44,1 кв.м., та господарських будівель і споруд - літера «Б» сарай, літера «В» кухня-сарай, літера «Г» літня кухня, літера «Д» сарай, літера «Ж» гараж, літера «Є» вбиральня, літера «З» сарай, літера «И» вбиральня, літера «К» сарай, літера «Л» сарай, літера «М» сарай, №1 огорожа, №2 водопровід, №3 водопровід та визнати за ним право приватної власності на ціле домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок літери «А-1», загальною площею 35,7 кв. м., житловою площею 20, 9 кв.м., який складається з кімнат 1-01-коридор площею 4,9 м.кв., 1-02-кухня площею 6,9 м.кв., 1-03 -житлова площею 7,3 м.кв., 1-04 - житлова площею 13,6 м.кв., 1-05 -санвузол площею 3.0 м.кв. з відповідною часткою господарських будівель та споруд літера «Б, Г» літня кухня, літера «Ж» гараж, літера «И» вбиральня, літери «К, Л, М» сарай, 1/2 частку огорожі №1, водопровід -№2, яке розташовано на земельній ділянці площею 0,0837 га, що належить [PERSON] на праві приватної власності у межах від Адо Б землі міської ради, від Б до В земельна ділянка [ADDRESS] , від В до [ADDRESS] , від Г до А земельна ділянка [ADDRESS] . В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте направили на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у зв`язку з чим суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про виділ частки в натурі та визнання права власності, підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Договору довічного утримання від 24 грудня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори, зареєстрованого Слов`янським БТІ, в реєстрі № 2-6303, [PERSON] є власником 3/5 часток домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS] . Договір довічного утримання укладався між позивачем та його матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав № 402296814 від 05.11.2024 року, 3/5 часток домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку, загальною площею 72,2 кв. м., житловою площею 44,1 кв.м., літера «Б» сарай, літера «В» кухня-сарай, літера «Г» літня кухня, літера «Д» сарай, літера «Ж» гараж, літера «Є» вбиральня, літера «З» сарай, літера «И» вбиральня, літера «К» сарай, літера «Л» сарай, літера «М» сарай, №1 огорожа, №2 водопровід, №3 водопровід, належить [PERSON] на праві спільної часткової власності. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав № 17281969996 від 20.08.2025 року, 2/5 часток домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку, загальною площею 72,2 кв. м., житловою площею 44,1 кв.м., літера «Б» сарай, літера «В» кухня-сарай, літера «Г» літня кухня, літера «Д» сарай, літера «Ж» гараж, літера «Є» вбиральня, літера «З» сарай, літера «И» вбиральня, літера «К» сарай, літера «Л» сарай, літера «М» сарай, №1 огорожа, №2 водопровід, №3 водопровід, належить [PERSON] на праві спільної часткової власності. Відповідно до Технічного паспорту на будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовленого ФОП [PERSON] , станом на 14.08.2025 року, у фактичному користуванні [PERSON] находиться частина будинку та господарських будівель та споруд, що складається з частки житлового будинку літери «А-1», загальною площею 35,7 кв. м., житловою площею 20,9 кв.м., до складу якої входять кімнати: 1-01-коридор площею 4,9 м.кв., 1-02-кухня площею 6,9 м.кв., 1-03-житлова площею 7,3 м.кв., 1-04-житлова площею 13,6 м.кв., 1-05-санвузол площею 3,0 м.кв., господарські будівлі та споруди літера «Б, Г» літня кухня, літера «Ж» гараж, літера «И» вбиральня, літери «К, Л, М» сарай, 1/2 частку огорожі №1, водопровід №2. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДН № 084533, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , має площу 0,0837 га, у межах від А до Б землі міської ради, від Б до В земельна ділянка [ADDRESS] , від В до [ADDRESS] , від Г до А земельна ділянка [ADDRESS] . Відповідно до Висновку щодо технічної можливості поділу нерухомого майна № 08/14 від 14.08.2025 року, виготовленого ФОП [PERSON] , можливий поділ житлового будинку літери «А-1», загальною площею 35,7 кв. м., житловою площею 20,9 кв.м., до складу якої входять кімнати: 1-01-коридор площею 4,9 м.кв., 1-02-кухня площею 6,9 м.кв., 1-03-житлова площею 7,3 м.кв., 1-04-житлова площею 13,6 м.кв., 1-05-санвузол площею 3,0 м.кв., господарські будівлі та споруди літера «Б, Г» літня кухня, літера «Ж» гараж, літера «И» вбиральня, літери «К, Л, М» сарай, 1/2 частку огорожі №1, водопровід №2, за адресою: [ADDRESS] , без проведення будівельних робіт. Вирішуючи вказаний спір, суд виходить з наступного. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За змістом ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.10.2023 у справі №161/23210/21). Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55. Пунктами 1.2, 2.4, 3.10, 3.11 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року, передбачено, що поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2), який готує суб`єкт господарювання. Згідно з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28 липня 2021 року (справа № 310/7011/17), здійснено висновок про те, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року (справа № 495/3521/18) зазначено, що у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності в разі поділу (стаття 367 ЦК України), спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. При цьому слід ураховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам) право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача. Приймаючи до уваги, що сторони дійсно є співвласниками об`єкта нерухомого майна, позивач виявив бажання виділити належну йому частку в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна та є технічна можливість такого виділення, що підтверджується відповідним висновком експерта, зважаючи на те, що фактично [PERSON] користується відокремленою часткою житлового будинку, кожна з яких становить окрему «одиницю» і може бути виділена в натурі без виконання будівельних робіт, з урахуванням наведених норм законодавства, суд вважає, що позов [PERSON] щодо виділу частки із спільної часткової власності підлягає задоволенню, таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.

Outcome: approved