Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] , через представника адвоката Гордєєвої А.М., звернулась до суду з позовом до [PERSON] та Комунального підприємства теплових мереж м. Берестин з третьою особою: Харківським обласним державним нотаріальним архівом про скасування обтяжень нерухомого майна в якому просить: - скасувати обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження 3398914, який зареєстровано 30.06.2006 року за №3398914 реєстратором: Харківський обласний державний нотаріальний архів, об`єкт обтяження: будинок за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , підстава обтяження: повідомлення, 04.09.1990, Красноградський МПТС, суда на 5 років, додаткові дані: перенос з реєстру заборон (старого) №33 від 04.09.1990, заявник Красноградська державна нотаріальна контора Харківської області. В обґрунтування позову представник позивача адвокат Гордєєва А.М. зазначила, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.07.1999 року [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Під час здійснення дій щодо реєстрації місця проживання онуки [PERSON] в житловому будинку було встановлено що на її будинок накладена заборона на нерухоме майно. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.08.2025 року за №440507943 виявлено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження 3398914, який зареєстровано 30.06.2006 року за №3398914 реєстратором: Харківський обласний державний нотаріальний архів, об`єкт обтяження: будинок за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , підстава обтяження: повідомлення, 04.09.1990, Красноградський МПТС, суда на 5 років, додаткові дані: перенос з реєстру заборон (старого) №33 від 04.09.1990, заявник Красноградська державна нотаріальна контора Харківської області. При цьому [PERSON] , проживала та була власником будинку за адресою: [ADDRESS] , тобто по суті була сусідкою позивачки. Прзивачці також відомо, що [PERSON] на даний час продала свій будинок та переїхала проживати за іншою адресою, але з приводу помилки накладення арешту замість її будинку на позивача спілкуватись не хоче. Допущена Харківським обласним державним нотаріальним архівом технічна помилка під час переносу з реєстру заборон (старого) №33 від 04.09.1990 року арешту на будинок позивача (не вірно перенесено тим вулиці), порушує права [PERSON] на користування та розпорядження своїм майном. Рух справи в суді. Ухвалою від 22.12.2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, витребувано докази у третьої особи. Ухвалою від 16.01.2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 26.01.2026 року. Заяви (клопотання) учасників процесу по суті справи. Представник позивача [PERSON] адвокат Гордєєва А.М. подала клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує на задоволенні позовної заяви наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Від Харківського обласного державного нотаріального архіву надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, на виконання ухвали про витребування доказів надали витребувану інформацію та документи. Відповідачі в судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавали, витребувані судом документи до суду не направили. Так, як відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені у встановленому порядку, від них до суду не надходило заяви про розгляд справи за їх відсутності, не подавали відзиву, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків. Позиція суду. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.07.1999 року [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , вказаний будинок вона успадкувала від [PERSON] , яка померла [INFO] , вказаний житловий будинок з надвірними будовами належав померлій на підставі договору дарування, посвідченого виконкомом Піщанської сільської ради народних депутатів 21.08.1973 року. Під час здійснення дій щодо реєстрації місця проживання онуки [PERSON] в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , було встановлено що на її будинок накладена заборона на нерухоме майно. Зокрема відповідно до скріншоту з Дії реєстратор відхилив заяву про зміну місця проживання дитини [PERSON] , причина відмови відповідно до постанови КМУ №265 п. 87.1 наявність обтяжень щодо житла в ДРРП. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.08.2025 року за №440507943 виявлено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження 3398914, який зареєстровано 30.06.2006 року за №3398914 реєстратором: Харківський обласний державний нотаріальний архів, об`єкт обтяження: будинок за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , підстава обтяження: повідомлення, 04.09.1990, Красноградський МПТС, суда на 5 років, додаткові дані: перенос з реєстру заборон (старого) №33 від 04.09.1990, заявник Красноградська державна нотаріальна контора Харківської області. З метою зняття арешту з даного майна позивачем [PERSON] було направлено до Харківського обласного державного нотаріального архіву відповідну заяву про скасування заборони на нерухоме майно помилково перенесеної в якій просила: - скасувати обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження 3398914, який зареєстровано 30.06.2006 року за №3398914 реєстратором: Харківський обласний державний нотаріальний архів, об`єкт обтяження: будинок за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , підстава обтяження: повідомлення, 04.09.1990, Красноградський МПТС, суда на 5 років, додаткові дані: перенос з реєстру заборон (старого) №33 від 04.09.1990, заявник Красноградська державна нотаріальна контора Харківської області; - надати копії документів, які стали підставою перенесення обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] ; - надати інформацію про повне найменування «Красноградський МПТС». На заяву позивача Харківський обласний державний нотаріальний архів надав відповідь від 20.10.2025 року №215/01-15, в якій зазначив, що у відповідності вимого нормативних актів 30.06.2006 року архівом, як реєстратором було перенесено в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження заборони на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Вказана заборона станом на 30.06.2006 року була актуальна (не скасована). Фактично, накладена та зареєстрована раніше заборона була перенесена з реєстру, що діяв до 09.06.1999 року («Єдиний реєстр для реєстрації заборон відчуження об`єктів нерухомого майна») до нового реєстру. При перенесені заборони відчуження [PERSON] не було допущено жодної помилки. На підставі викладеного запропонували звернутися до державної нотаріальної контори або приватного нотаріуса для вирішення питання по суті. Крім того представником позивача - адвокатом Гордєєвою А.М. було здійснено адвокатський запит до КП теплових мереж м. Берестин в якому просилось: - надати інформацію (довідку) про всі перейменування (правонаступництва) КП теплових мереж м. Берестин (Красноградського МПТС) починаючи з 1990 року по теперішній час; - надати інформацію та копії підтверджуючих документів про те, чи працювала [PERSON] станом на 04.09.1990 року в Красноградскому МПТС (на даний час КП теплових мереж м. Берестин) та чи отримувала вона 04.09.1990 року позичку (ссуду) строком на 5 років за місцем роботи на вказаному підприємстві; - уразі якщо [PERSON] працювала та отримувала 04.09.1990 року позичку (ссуду) в Красноградському МПТС (КП теплових мереж м. Берестин) надати інформацію та копії підтверджуючих документів про виплату (погашення) вказаної позички (ссуди). У відповідь на адвокатський запит КПТМ м. Берестин надало довідку про перейменування підприємства від 24.10.2025 року та копію бухгалтерської книги Красноградського МПТС за 1990 рік. Також роз`яснили наступне: [PERSON] станом на 04.09.1990 року дійсно перебувала у трудових відносинах з Красноградським міжрайонним підприємством теплових мереж перебуваючи на посаді «Машиніста котельні», що підтверджується відомостями про нарахування заробітної плати. Іншими доказами з цього приводу підприємство не володіє. Позичку (ссуду) [PERSON] на підприємстві не отримувала. Записи про вчинення такої угоди в книзі наказів по підприємству за період з 1989 року по 1990 рік відсутні. З Довідки про перейменування підприємства №06-10/1430 від 24.10.2025 року вбачається, що Красноградське міжрайонне підприємство теплових мереж (МПТМ) на даний час має назву Комунальне підприємство теплових мереж (КПТМ) м. Берестин. При цьому з копії бухгалтерської книги Красноградського МПТС за 1990 рік вбачається утримання із заробітної плати [PERSON] грошових коштів на погашення кредиту. Також представником позивача - адвокатом Гордєєвою А.М. було здійснено адвокатський запит до Піщанського старостинського округу Берестинської міської ради в якому просилось: - надати інформацію (за наявності) чи дійсно станом на 04.09.1990 року [PERSON] , була власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; - надати інформацію про реєстрацію місця проживання [PERSON] з 04.09.1990 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . У відповідь на адвокатський запит Піщанський старостинський окруж надав відповідь від 14.10.2025р. №265 в якій надали інформацію якою володіють: - відповідно погосподарського обліку станом на 1990 рік власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] значилась [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] , станом на 04.09.1990 року по 06.08.2010 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Піщанського старостинського округу від 17.11.2025 року №715 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: - [PERSON] , 1976 р.н.; - [PERSON] , 1998 р.н.; - [PERSON] , 2004 р.н. Ухвалою від 22.12.2025 року витребувано з Харківського обласного державного нотаріального архіву (61007, Харківська обл., м. Харків, вул. Біблика, буд.18) інформацію та належним чином завірені копії документів щодо здійснення запису про зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме: заборони на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження 3398914, який зареєстровано 30.06.2006 року за №3398914 реєстратором: Харківський обласний державний нотаріальний архів, об`єкт обтяження: будинок за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , підстава обтяження: повідомлення, 04.09.1990, Красноградський МПТС, суда на 5 років, додаткові дані: перенос з реєстру заборон (старого) №33 від 04.09.1990, заявник Красноградська державна нотаріальна контора Харківської області. Відповідно до інформації Харківського обласного державного нотаріального архіву від 07.01.2026 року за наявними в архіві даними, згідно з документами фонду №18 «Красноградська державна нотаріальна контора Харківської області» в справі «Реєстр для реєстрації заборон відчуження житлових будинків, квартир та іншого нерухомого майна» виявлено запис, виконаний нотаріусом за №33 від 04.09.1990 року про обтяження майна, належного [PERSON] , орган, за вимогою якого накладена заборона Красноград.МПТС. В реєстрі для реєстрації заборон відчуження та алфавітній книзі накладення заборон відчуження житлових будинків, квартир та іншого нерухомого майна відмітки про зняття/вилучення обтяження відсутні. В справі фондоутворювача «Розпорядження по накладенню та зняттю заборони відчуження нерухомого майна» за 1990 рік зберігається повідомлення Красноградського МПТС б/н від 04.09.1990 року про видачу позики [PERSON] в розмірі 3500 руб. З проханням накласти заборону відчуження житлового будинку в [ADDRESS] . Заборону зареєстровано Красноградською державною нотаріальною конторою 04.09.1990 року за реєстром №33. Тобто з вищевказаних доказів вбачається, що відповідач по справі [PERSON] проживала та була власником будинку, на який нотаріальної конторою повинно було бути накладено обтяження у вигляді заборони, за адресою: [ADDRESS] , а не за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідно до матеріалів справи житловий будинок на який накладено арешт 04.09.1990 року станом на вказану дату належав [PERSON] , на підставі договору дарування, посвідченого виконкомом Піщанської сільської ради народних депутатів 21.08.1973 року за №62. Відтак, внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача на здійснення користування своїм нерухомим майном. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт/заборону, відповідно до статей 15,16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі1 № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18), пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)). У відповідності до ст.34 Закону України «Про нотаріат» - накладення або зняття заборон є нотаріальною дією. Згідно п. п.п.1 п.4 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 нотаріус у випадках, встановлених законодавством, знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно, а також рухомого майна. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. У цій справі предметом позову є, зокрема, скасування обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження 3398914, який зареєстровано 30.06.2006 року за №3398914 реєстратором: Харківський обласний державний нотаріальний архів, 61007, вул. Біблика, буд. 18, об`єкт обтяження: будинок за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , підстава обтяження: повідомлення, 04.09.1990, Красноградський МПТС, суда на 5 років, додаткові дані: перенос з реєстру заборон (старого) №33 від 04.09.1990, заявник Красноградська державна нотаріальна контора Харківської області. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» чітко визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Слід зазначити, що зміст і суть відповідного реєстру полягає у фіксуванні всієї історії правового статусу нерухомого майна і в даному випадку можливим способом захисту прав позивача є зняття арешту за рішенням суду. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Враховуючи наявність накладеної заборони відчуження на майно, неможливість скасування її в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про скасування обтяжень нерухомого майна, захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування обтяження, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Висновки за результатами розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про скасування обтяження нерухомого майна у вигляді заборони, оскільки наявність вказаного обтяження перешкоджає позивачу користуватися та розпорядитись своїм нерухомим майном, тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими та мають бути задоволені. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. В позовній заяві мається клопотання позивача в якому він не наполягає на стягненні з відповідачів на користь позивача понесених судових витрат по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених ним судових витрат. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України

Outcome: approved