Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Пересипського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 31 березня 1990 року між сторонами було укладено шлюб, актовий запис № 285. Від шлюбу не повнолітніх дітей не має. Позивач зазначає, що шлюбні відносини між сторонами не підтримуються, фактично припинено спільне проживання. Відповідач залишив місце проживання, шлюб носить формальний характер. На підставі викладеного позивач просить: розірвати шлюб укладений між сторонами 31 березня 1990 року, актовий запис № 285. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, разом з позовом позивач надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, згідно якого зазначила, що позов про розірвання шлюбу підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.9). Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлявся, до суду не з`явився, на адресу суду повернувся поштовий конверт про не вручення судової кореспонденції (а.с.15-17). Таким чином, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлялись, позивач звернулась на адресу суду з заявою щодо можливості розгляду справи за її відсутності, відповідач повідомлявся, відзиву або заперечень не надав, а відтак підстав для відкладення слухання справи не встановлено. Ухвалою суду від 26 січня 2026 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 31 березня 1990 року Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 285. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Свідоцтво про шлюб видане 09.07.2014 року, серія [NUMBER] (а.с.3). Згідно позову подружжя неповнолітніх дітей не має. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Як передбачено ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб і створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Нормами Сімейного Кодексу України передбачена добровільність шлюбу. Так, згідно ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З урахуванням того, що позивач звернулась на адресу суду з заявою про підтримку позовних вимог, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя, під час розгляду справи заявлено не було. Згідно ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Позивачу відповідно до рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 27.01.2025 р. встановлена ІІ група інвалідності до 08.01.2027 р. Враховуючи наведене, в силу положення ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у сумі: 1211, 20 гривень.

Outcome: approved