Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

У вересні 2025 року до Решетилівського районного суду Полтавської області через систему «Електронний суд» надійшла вищевказана позовна заява, вимоги якої обґрунтовані тим, що 10 січня 2020 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] укладено договір № 10001469044 (далі Договір 1). Вказаний договір був підписаний відповідачкою електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер телефону [PERSON] . Також 12 січня 2020 року між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] укладено договір № 0953778873 (далі Договір 2). Вказаний договір був підписаний електронним підписом відповідачки. Відповідно до умов Договору 2 кредит надається у виді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000,00 грн, в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Пропозицію (оферту) на отримання другого траншу згідно із заявкою-анкетою № 2628502540 від 14 січня 2020 року в рамках Договору 2 підписано [PERSON] 14 січня 2020 року електронним підписом з допомогою одноразового ідентифікатора, відправленого на номер відповідачки. 14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір № 14-07/21. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір № 10-01/2023. 18 лютого 2025 року між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір № 18-02/25. У результаті укладення вказаних договорів до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 0953778873. 11 травня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір № 11052021. 23 травня 2024 року між ТОВ «ФК» ЄАПБ» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір № 23/05/24. У результаті укладення вказаних договорів до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 10001469044. Як зазначено у позовній заяві заборгованість відповідачки за Договором 1 становить 12655,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 5000,00 грн та процентами 7655,00 грн. Також у відповідачки утворилась заборгованість за Договором 2 в сумі 26524,07 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 1355,64 грн та процентами 25168,43 грн. Посилаючись на вищезазначені обставини, директор ТОВ «Факторинг Партнерс» просить стягнути з відповідачки заборгованість за Договором 1, Договором 2 та судові витрати у виді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 09 вересня 2025 року у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 07 жовтня 2025 року. 02 жовтня 2025 року від представника відповідачки Іщука Сергія Олександровича надійшов відзив на позов, у якому він зазначив наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За змістом вищевказаних вимог закону та умов кредитних договорів строк повернення всієї суми кредиту та відсотків за користування коштами договорами, й саме в межах цього строку кредитодавець мав право нараховувати передбачені договорами проценти за користування кредитом, а після закінчення строку кредитування вимагати сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Згідно пункту 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК. Відповідно до висновку Великої Палати у справі №910/4518/16 від 05 квітня 2023року, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. При цьому у пункті 146 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та підтвердженого у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) наголосила на тому, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Як зазначає представник відповідачки кредитний договір № 10001469044 який укладений 10.01.2020 строком на 30 днів, тобто до 09.02.2020; кредитний договір № 0953778873, який укладений 12.01.2020 строком на 30 днів, тобто до 11.02.2020. Отже, нарахування кредитором відсотків після закінчення строку кредитування суперечить умовам кредитування і нормам ст. 1048 ЦК України, а після закінчення строку кредитування позивач має право нараховувати проценти згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, що є охоронною нормою та регламентує відповідальність за порушення зобов`язання. За таких обставин позивач мав би право на отримання коштів в межах строку кредитування за кредитним договором № 10001469044 від 10.01.2020 в розмірі 6650,00 грн; за кредитним договором № 0953778873 від 12.01.2020 в розмірі 1215,64 грн (з врахуванням часткового погашення) 6050,00 грн + 1215,64 грн = 7265,64 грн загальна заборгованість за кредитними договорами. Щодо витрат на правову допомогу представник відповідачки зазначив, що як вбачається з матеріалів справи правнича допомога позивачу у справі надавалась фізичною особою-підприємцем Суборою Надією Сергіївною, яка не є адвокатом, а тому позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу не можуть бути задоволені. Також 02 жовтня 2025 року до суду надійшли додатків пояснення представника відповідачки про застосування судової практики в аналогічних справах, які суд не приймає до уваги, оскільки дані пояснення не є заявою по суті справи в розумінні частини другої статті 174 ЦПК України. 07 жовтня 2025 року судове засідання було відкладене на 21 листопада 2025 року у зв`язку з участю головуючого у колегіальному розгляді справи № 546/466/25. 07 жовтня 2025 року від представниці позивача Сердійчук Ярослави Ярославівни надійшла відповідь на відзив, у якому вона зазначила наступне. Щодо надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, то позивач об`єктивно позбавлений можливості їх надати, оскільки не є банком в розумінні Закону України "Про банки і банківську діяльність", а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії". Звертаємо увагу, що ні первісний кредитор, ні Позивач не є банками та на них не розповсюджується дія ЗУ «Про банки та банківську діяльність». Разом з тим, кредитор є небанківською фінансовою установою, діяльність яких регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги. Зокрема, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. Отже, твердження відповідача не заслуговують на увагу. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. При цьому, перевірити правильність розрахунків можливо за допомогою елементарних математичних операцій множення, ділення та додавання. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 07.06.2023 по справі №234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Таким чином, представником відповідача не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору. Щодо договору № 0953778873 представниця позивача зазначила, що за його умовами строк кредитування становить 36 місяців, тому нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов цього договору в межах строку дії кредитного договору. Щодо договору № 10001469044 представниця відповідача зазначила наступне. Відповідно до правового висновку викладеного в Постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 12.04.2022 по справі №756/6038/20 незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів в позику. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача представниця відповідача вказала, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише особистою думкою відповідача. Отже, такі твердження є припущеннями. Крім того, зазначила, що [PERSON] здійснює адвокатську діяльністю на підставі свідоцтва № 000106, виданого 30.03.2018 Радою адвокатів Луганської області та його внесено до Єдиного реєстру адвокатів України. При цьому, обмежень щодо надання правничих послуг у формі ФОП чинним законодавством не встановлено. Той факт, що позовна заява підписана директором ТОВ «Факторинг Партнерс» не спростовує, що її було складено адвокатом. 21 листопада 2025 року за клопотанням представника позивача Пилипчука С.В. судове засідання було відкладене на 22 грудня 2025 року. У зв`язку з відсутністю можливості представника позивача взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції судове засідання було відкладено на 20 січня 2026 року. У судове засіданні 20 січня 2026 року представники сторін не з`явилися. Представник позивача у судове засідання 20 січня 2026 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а. с. 168). Відповідачка [PERSON] та її представник Іщук С.О. у судове засідання 20 січня 2026 року не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 170, 172). Причини неявки суд невідомі. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, давши їм належну оцінку, доходить наступних висновків. Фактичні обставини справи, установлені судом Судом установлено, що 10 січня 2020 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та [PERSON] був укладений договір № 10001469044 про надання споживчого кредиту (далі Договір 1). Вказаний договір підписаний відповідачкою з допомогою електронного підпису 70885 (а.с. 28-33). Також факт підписання [PERSON] . Договору 1 підтверджується листом ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» від 10 січня 2020 року (а.с. 47). Також до позову додана пропозиція укласти електронний договір (оферта) в ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та заява про прийняття [PERSON] вказаної оферти, яку відповідачка підписала електронним підписом 70885 (звор. а.с. 33 а.с. 35). Згідно з пунктом 1.1. Договору 1 за цим договором Товариство зобов`язується надати Позичальникові кредит у гривні на умовах строковості, зворотності, платності а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним відповідно до умов цього Договору та виконати інші обов`язки передбачені цим договором. Сума на яку надається кредит 5000,00 грн (пункту 1.2. Договору 1). Відповідно до пункту 1.3. Договору 1 строк надання кредиту 30 календарних днів. Дата повернення кредиту зазначена в Графіком платежів, що є додатком № 1. Пунктом 1.4. Договору 1 передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за кожен день користування кредитом за процентною ставкою, яка нараховується: 1) в межах строку кредиту, передбаченого п. 1.3 договору; 2) в межах строку, на який було надано кредит за домовленістю сторін, якщо інший розмір процентної ставки не передбачено відповідною додатковою угодою до договору із урахуванням програми лояльності. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником товариству з метою отримання кредиту (пункт 2.1. Договору 1). Згідно з пунктом 3.1. Договору 1 нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до розділу 4 Договору 1 строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою Позичальника на кількість днів, зазначену в п. 1.3. цього Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п. 4.2. (пп. 4.2.1.-4.2.3.) цього Договору. Порядок продовження строку кредиту за ініціативою Позичальника (далі-пролонгація): Пропозиція (оферта) Позичальника щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Позичальником. Якщо Позичальник здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, Позичальник зобов`язаний повідомити про це Товариство. Також до позову додані Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» (а.с. 36-39), які не містять підпису відповідачки. Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 12 грудня 2024 року на картку [NUMBER] 10 січня 2020 року зараховані кошти в сумі 5000,00 грн (а.с. 48). Відповідно до розрахунків заборгованості за Договором 1, складеними ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», у відповідачки утворилась заборгованість в сумі 12655,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 5000,00 грн та процентами 7655,00 грн (звор. а.с. 48). 11 травня 2021 року між ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № 11052021 (а.с. 53-54). Згідно з умовами договору факторингу № 11052021 фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору факторингу № 11052021 (реєстр боржників) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» отримало право грошової вимоги до [PERSON] за Договором 1, яка зазначена під порядковим № 2742 (звор. а.с. 54 а.с. 55). 23 травня 2024 року між ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» та позивачем укладений договір факторингу № 23/05/2024 (а.с. 64-66). Згідно з умовами договору факторингу № 23/05/2024 фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей, в розмірі портфеля заборгованості (а.с. 64-66). Відповідно до реєстру заборгованостей ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» отримало право грошової вимоги до [PERSON] за Договором 1, яка зазначена під порядковим № 1454 (звор. а.с. 68 а.с. 70). Також судом установлено, що 12 січня 2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] був укладений договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0953778873 (далі Договір 2). Вказаний договір підписаний відповідачкою з допомогою електронного підпису 3r8n1d (а.с. 125-131). Відповідно до умов Договору 2 відповідачці був наданий кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000 грн, в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами, з максимальною відсотковою ставкою за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75%. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору. У пункті 1.6. Договору 2 заначений максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем), що становить 30 календарних днів (а.с. 125-131). 14 січня 2020 року в рамках Договору 2 ТОВ «Інфінанс» надало відповідачці пропозицію на отримання 2 траншу кредиту згідно заявки-анкети від 14 січня 2020 року № 2628502540 (оферта) у сумі 2000,00 грн строком на 30 днів для користування траншем, з відсотковою ставкою 1,75 % на день, загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 1050,00 грн, строк дії договору позики 3 роки, яка підписана з використанням електронного підпису шляхом застосування одноразового ідентифікатора 6s9n41 (а.с. 132, 133). Дана обставина також підтверджується акцептом оферти, яка також підписана з використанням електронного підпису шляхом застосування одноразового ідентифікатора 6s9n41 (а.с. 134). Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 07 березня 2025 року на картку [NUMBER] 14 січня 2020 року зараховані кошти в сумі 2000,00 грн (звор. а.с. 48). Також факт зарахування [PERSON] коштів в сумі 2000,00 грн за Договором 2 підтверджується листом ТОВ «ІНФІНАНС» від 21 липня 2021 року (а.с. 41). Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором 2, складеним ТОВ «ІНФІНАНС», у відповідачки утворилась заборгованість за тілом кредиту 1355,64 грн та процентами 12191,58 грн (звор. а.с. 41 а.с. 46). Згідно з розрахунком заборгованості за Договором 2, складеним ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», у відповідачки утворилась заборгованість за тілом кредиту 1355,64 грн та процентами 25120,99 грн (звор. а.с. 41 а.с. 46). Відповідно до розрахунків заборгованості за Договором 2, складеними ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», у відповідачки утворилась заборгованість за тілом кредиту 1355,64 грн та процентами 25168,43 грн (а.с. 50, 51). На підставі укладених договорів факторингу між первісним кредитором та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та позивачем право вимоги за Договором 2 перейшло до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (а.с. 7-8, звор. а.с. 12 а.с. 14, а.с. 15, 16, 57, 62-63). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Згідно статей 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір (оферту), відповіді про прийняття цієї пропозиції (акцепту), яка має бути повною і безумовною (статті 640-642 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1054, 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Такий правовий висновок зроблено у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 191/5077/16-ц Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010. Факт укладення такого договорів належним чином підтверджено доказами, наявними у матеріалах справи. Так, підписання договорів відповідачкою підтверджується змістом договорів, які містять усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідачки, серію та номер паспорта та дату його видачі, РНОКПП та адресу місця проживання Доказів підписання договорів від імені відповідачки іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачкою суду не надано, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надано. Отже, суд вважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення договору саме відповідачкою. Також суд вважає доведеним позивачем факт видачі кредиторами [PERSON] кредитних коштів в сумі 5000,00 грн за Договором 1 та 2000,00 грн за Договором 2. Крім того, [PERSON] та її представник не заперечували факту укладення договорів та отримання кредитних коштів. Щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов Договору 1 суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 1.3. Договору 1 строк надання кредиту 30 календарних днів. Дата повернення кредиту зазначена в Графіком платежів, що є додатком № 1. Пунктом 1.4. Договору 1 передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за кожен день користування кредитом за процентною ставкою, яка нараховується: 1) в межах строку кредиту, передбаченого п. 1.3 договору; 2) в межах строку, на який було надано кредит за домовленістю сторін, якщо інший розмір процентної ставки не передбачено відповідною додатковою угодою до договору із урахуванням програми лояльності. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником товариству з метою отримання кредиту (пункт 2.1. Договору 1). Згідно з пунктом 3.1. Договору 1 нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до розділу 4 Договору 1 строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою Позичальника на кількість днів, зазначену в п. 1.3. цього Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п. 4.2. (пп. 4.2.1.-4.2.3.) цього Договору. Порядок продовження строку кредиту за ініціативою Позичальника (далі-пролонгація): Пропозиція (оферта) Позичальника щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Позичальником. Якщо Позичальник здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, Позичальник зобов`язаний повідомити про це Товариство. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Однак позивачем не надано доказів, що строк кредиту було продовжено, як це передбачено розділом 4 Договору. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором 1 первісним кредитором ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС» здійснювалося нарахування процентів з 11 січня 2020 року по 10 травня 2020 року. Водночас, як уже було установлено судом, пролонгація строку дії кредиту не здійснювалася, тому ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС» не мало право нараховувати проценти після 08 лютого 2020 року. У відповідності до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, на яку посилається позивачка у своїй заяві. При цьому Верховний Суд у постанові від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 притримується цього ж висновку та зазначає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Отже, вимога позовної заяви про стягнення заборгованості за процентами за Договором 1 підлягає до часткового задоволення в сумі 1650,00 грн, які нараховані первісним кредитором з 10 січня 2020 року по 08 лютого 2020 року. Щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов Договору 2 суд зазначає наступне. Відповідно до умов Договору 2 відповідачці був наданий кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000 грн, в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами, з максимальною відсотковою ставкою за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75%. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору. У пункті 1.6. Договору 2 заначений максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем), що становить 30 календарних днів (а.с. 125-131). 14 січня 2020 року в рамках Договору 2 ТОВ «Інфінанс» надало відповідачці пропозицію на отримання 2 траншу кредиту згідно заявки-анкети від 14 січня 2020 року № 2628502540 (оферта) у сумі 2000,00 грн строком на 30 днів для користування траншем. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17) щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 30 днів відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Як установлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 30 днів. Доказів того, що позичальниця ініціювала продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Отже, вимога позовної заяви про стягнення заборгованості за процентами за Договором 2 підлягає до часткового задоволення в сумі 1050,00 грн, які нараховані первісним кредитором з 14 січня 2020 року по 12 лютого 2020 року за денною процентною ставкою - 1,75%. Ураховуючи вищезазначене, вимоги позовної заяви підлягають до часткового задоволення та з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за: Договором 1 в сумі 6650,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 5000,00 грн та процентами 1650,00 грн; Договором 2 в сумі 2405,64 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 1355,64 грн та процентами 1050,00 грн. Усього до стягнення підлягає заборгованість в сумі 9055,64 грн. Щодо судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № 0548000029 від 25 серпня 2025 року установлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а.с. 1). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 83). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на суму 9055,64 грн, тобто 23,11 % від ціни позову, з відповідачки підлягають до стягнення судові витрати у виді судового збору в розмірі 559,82 грн. Щодо судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, які понесла сторона позивача слід зазначити наступне. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем було долучено копії: договору № 02-09/2024-5 про надання правової допомоги від 02 вересня 2024 року (а.с. 22-23); заявки на надання юридичної допомоги № 13 (а.с. 26); витяг з акту № 11 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025 (а.с. 27); тарифи на послуги ФОП [PERSON] (а.с. 21) та платіжну інструкцію № 0545980002 від 12 серпня 2025 року (а.с. 25). Згідно з договором про надання правової допомоги від 02 вересня 2024 року, укладеного між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (клієнт) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (виконавець), клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019). Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України. Оскільки правова допомога позивачу була надана фізичною особою-підприємцем, а не адвокатом, суд доходить висновку, що у стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial