Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Представником позивача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» Щербань В.С. через систему «Електронний суд» звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 71422,28 грн., яка складається з: 15466,32 грн прострочена заборгованість за кредитом; 55955,96 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 01.12.2023 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем [PERSON] за допомогою Веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1310-6288. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 18000,00 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період 14 днів; комісія за видачу кредиту 15% від суми кредиту; знижена процентна ставка 1,20 % в день; стандартна процентна ставка 1,50 % в день. Вказує, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на вебсайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачу. Відповідач не повернув в повному обсязі кредит, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором. Станом на 02.09.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача становить: 71422,28 грн, а саме: простроченої заборгованості за кредитом 15466,32 грн; простроченої заборгованості за нарахованими процентами 55955,96 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою судді від 15 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 06 листопада 2025 року. Ухвалою від 08 січня 2026 року клопотання відповідача [PERSON] задоволено. Продовжено [PERSON] строк на подання відзиву на позовну заяву. Прийнято відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву. Відкладено судове засідання у справі на 22 січня 2026 року. 27 листопада 2025 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач пред`явлений позов про стягнення заборгованості за кредитним договором не визнає, вважає позов безпідставним, необґрунтованим, таким що суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та таким, що до задоволення не підлягає. Він, побачивши рекламу ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про миттєве надання безвідсоткових споживчих кредитів, вирішив подати заявку на отримання кредиту в сумі 18000 грн. Перед підписанням договору відповідач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не ознайомлював його з паспортом споживчого кредиту, тому він був впевнений, що йому надають безвідсотковий кредит в сумі 18000 грн, що свідчить про те, що договір про відкриття кредитної лінії №1310-6288 від 01.12.2023 є нікчемним, оскільки перед його укладенням позивачем істотно порушено вимоги Закону України «Про споживче кредитування», так як не ознайомив його з дійсною інформацією про умови надання споживчого кредиту ще до підписання договору про надання кредиту. 15 січня 2024 року він погасив отриманий кредит в сумі 18 000 грн Вважає, що положення договору про встановлення процентної ставки у розмірі 1,50 відсотків за кожен день користування кредитом є нікчемними та суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Також зазначає, що підстав для виплати відповідачу комісії 15% від суми отриманого кредиту, що становить 2700 грн немає, а тому позивачем зі сплаченої ним суми боргу в розмірі 18 927,08 грн неправомірно вирахувано комісію в сумі 2700грн, що безумовно вплинуло на правильність розрахунку та залишкової суми боргу. Із наданим позивачем розрахунком заборгованості не згідний, наводить свій розрахунок, згідно якого заборгованість за договором становила б 48733,74 грн, в тому числі основна сума боргу 10 446, 92 грн та заборгованість за відсотками - 38 286,82 грн за умови не порушення вимог Закону України «Про споживче кредитування», Стверджує, що відповідач при укладенні договору про відкриття кредитної лінії №1310-6288 продукту на все від 01.12.2023 істотно порушив вимоги Закону України «Про споживче кредитування», відтак умови даного договору є нікчемними, а тому він зобов`язаний був повернути відповідачу лише те, що у нього позичив, а саме 18000 грн, що він і зробив. З урахуванням наведеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Представник позивача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не прибув. У клопотанні, долученому до позовної заяви директор ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» Є.В. Резуєв просить справу розглядати у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Правом на подачу відповіді на відзив, наданого ухвалою суду 08.01.2026 не скористався. У судове засідання відповідач [PERSON] не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Згідно з положеннями ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 статті 639 ЦК України визначено що у випадку, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, вказаний Закон визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Положеннями ст.3 даного Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 01.12.2023 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії №1310-6288 продукту «На все» з використанням інформаційно телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Підписавши вищевказаний договір електронним підписом відповідач [PERSON] добровільно погодився у письмовому вигляді на умови кредитування. Таким чином, матеріалами справи підтверджується укладання між сторонами кредитного договору, який підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, розміщеного на вебсайті кредитодавця, що відповідає розділу 3 про відкриття кредитної лінії №1310-6288 продукту «На все» від 01.12.2023. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19. Матеріалами справи підтверджено, що 01.12.2023 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії №1310-6288 продукту «На все». Відповідно до п. 2.1, 2.2 договору про відкриття кредитної лінії №1310-6288 продукту «На все» від 01.12.2023 кредитодавець відкриває для позичальника невідновлювальну кредитну лінію на умовах, визначених цим договором. Кредитодавець зобов`язується відкрити кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб, а позичальник зобов`язується повернути кредит непізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому договором. Відповідно до п.4.1 договору кредит надається у розмірі 18000 грн. Згідно розділів 4 (Порядок та умови надання Кредиту. Порядок сплати процентів за користування Кредитом) та 10 (Програма лояльності) договору про відкриття кредитної лінії №1310-6288 продукту «На все» від 01.12.2023 строк кредитування становить 300 календарних днів, базовий період сплати відсотків 14 календарних днів, комісія за видачу кредиту - 15% від суми кредиту; знижена процентна ставка 1,20 % в день; стандартна процентна ставка 1,50 % в день. Відповідно до паспорта споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 01.12.2023 електронним підписом одноразовим ідентифікатором А9912, перед укладенням договору відповідач був ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, підтвердив отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації (а.с.29-31). Виконання позивачем обов`язку щодо надання грошових коштів відповідачу [PERSON] у розмірі 18000 грн підтверджується довідкою ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту №1310-6288 від 01.12.2023 через платіжну систему LiqPay. У вказаній довідці зазначено: платіж 2398302181, дата 01.12.2023, номер платіжної картки, сума платежу 18000 грн. При цьому, суд звертає увагу на те, що в кредитному договорі у розділі «Реквізити сторін» зазначено номер особистого електронного платіжного засобу відповідача [PERSON] . Перерахування коштів на картковий рахунок відповідача підтверджено також листом АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору №4010 від 02.12.2019. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] визнав обставину щодо укладення відповідачем вищевказаного договору про відкриття кредитної лінії №1310-6288 продукту «На все» від 01.12.2023 та перерахування від позивача (кредитора) ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» коштів в сумі 18 000 грн за цим договором, які він 15 січня 2024 року сплатив. З наданого позивачем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розрахунку заборгованості за договором №1310-6288 від 01.12.2023 вбачається, що станом на 02.09.2025 загальна заборгованість за договором позичальника [PERSON] складає 71422,28 грн, а саме: основний борг - 15466,32 грн; залишок відсотків - 55955,96 грн. Вказану заборгованість нараховано позивачем в межах строку кредитування згідно договору, а саме до 25.09.2024. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань перед ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» з повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк (статті 526, 530 ЦК України). За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ст.1054 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється зокрема виконанням, проведеним належним чином. Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору, у яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування». Так, Законом України №3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав законної сили 24.12.2023, внесено зміни до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», та доповнено її частиною 5, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно. Зокрема, Законом №3498-IX Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17, в якому передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів -2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону (тобто весь обсяг змін, що вносяться Законом № 3498-IX до Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Оскільки договір кредитної лінії №1310-6288 від 01.12.2023, умови якого передбачають надання кредиту строком на 300 календарних днів по 29.09.2024, укладено між сторонами до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» та строк дії якого продовжується після набрання чинності цим Законом, відтак положення вказаного Закону застосовуються до цього кредитного договору. Нормами Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що при укладенні договорів про споживчий кредит максимальна денна процентна ставка 2,5% застосовується до 22.04.2024, 1,5% - до 20.08.2024, а починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом №3498-ІХ, тобто з 21.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач [PERSON] здійснив частковий платіж на погашення заборгованості. Зокрема, 15.01.2024 відповідач вніс суму коштів у розмірі 18927,08 грн, з якої позивачем стягнуто 2700 грн на погашення комісії, а також решту суми на погашення відсотків та тіла кредиту. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц дійшов висновку про те, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року. У постанові від 05 квітня 2023 року, ухваленій у цій справі, Верховний Суд вказав, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на момент укладення спірного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17). Положення договору про надання споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемними і окреме рішення суду про визнання їх недійсними не вимагається. Суд звертає увагу, що у договорі не вказано за яку саме послугу позивач встановив комісію. Умови самого договору не містять переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що позивач не зазначив переліку таких послуг і їх погодження із споживачем при укладенні договору, а тому обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем неправомірно вирахувано комісію в сумі 2700 грн зі сплаченої відповідачем 15.01.2024 суми в розмірі 18927,08 грн, що в подальшому вплинуло на правильність розрахунку заборгованості за договором. Беручи до уваги розрахунок позивача та сплачену відповідачем 15.01.2024 суму боргу в розмірі 18927,08 грн, а також неправомірність стягнення комісії в сумі 2700 грн, судом встановлено, що 11394 грн позивачем стягнуто в рахунок погашення заборгованості за відсотками, а різницю в сумі 7533,08 грн необхідно було зарахувати в рахунок погашення основного боргу, відтак сума основного боргу (тіло кредиту) станом на 15.01.2024 повинна була становити 10446,92 грн, а не 15466,32 грн. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що розмір заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає до стягнення становить 10446,92 грн. Враховуючи Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» з відповідача [PERSON] підлягають стягненню проценти за користування кредитом, а саме 37170,13 грн, з яких: 3008,71 грн - проценти за період з 16.01.2024 по 08.02.2024 (10446,92 грн тіло кредиту х 1,2 % (знижена % ставка) х 24 дні), 30400,53 грн - проценти за період з 09.02.2024 по 20.08.2024 (10446,92 грн тіло кредиту х 1,5 % х 194 днів), 3760,89 грн - проценти за період з 21.08.2024 по 25.09.2024 (10446,92 грн тіло кредиту х 1 % х 36 днів). Відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором, зокрема, по тілу кредиту в розмірі 10446,92 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 37170,13 грн, всього 47617,05 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Підстави для стягнення з відповідача решти 5019,4 грн основного боргу та 18785,83 нарахованих відсотків відсутні, оскільки такі нараховані позивачем з порушенням норм Закону України «Про споживче кредитування» та понад гранично допустимі законом ставки. У цій частині вимоги позивача не ґрунтуються на законі й не підлягають задоволенню. Нарахування процентів за договором споживчого кредиту, які є завищеними, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509, частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн (позовна заява подана в електронній формі, що є підставою для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд ухвалив рішення про часткове задоволення позову, тому з відповідача підлягає стягненню в користь позивача оплачений судовий збір в сумі 1615 грн (47617,05 грн х 2422,40 грн / 71422,28 грн).

Outcome: partial