Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви та її доводи Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів шляхом збільшення їх розміру на утримання дитини,посилаючись на те, що між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, який наразі розірваний. Від шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . 28 вересня 2021 року Дружківський міський суд Донецької області ухвалив рішення, яким стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 серпня 2021 року і до повноліття дитини. Зазначила, що відповідач ухиляється від належного утримання дитини, фактично не надає матеріальної допомоги, а присуджений раніше розмір аліментів є недостатнім з урахуванням реальних потреб дитини. Позивачка стверджує, що дитина проживає разом з нею та перебуває повністю на її утриманні, оскільки відповідач проживає окремо та участі у забезпеченні дитини не бере. Раніше відповідач надавав допомогу частково, однак на даний час ігнорує звернення позивачки щодо фінансової підтримки. Також позивачка вказує, що відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні не має, стан здоров`я не перешкоджає йому виконувати батьківський обов`язок щодо утримання дитини. Позивачка зазначає, що з віком потреби дитини зростають. Донька навчається у ліцеї № 20 м. Чернівці та перейшла до третього класу. Дитина потребує витрат на навчання, розвиток, дозвілля, одяг, взуття, харчування та оплату комунальних послуг, водночас ціни на товари та послуги істотно зросли. Крім того, позивачка вказує, що матеріальний стан відповідача покращився, оскільки якщо на момент ухвалення попереднього рішення він мав нерегулярний дохід, то наразі отримує постійну щомісячну заробітну плату, оскільки він проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] . За наявною у позивачки інформацією, розмір доходу відповідача з урахуванням надбавок і премій становить близько 4060 тис. грн на місяць. Однак зазначає, що фактично отримує аліменти лише із заробітної плати відповідача, тоді як інші види доходу (надбавки, премії тощо) не включаються до бази їх стягнення, що унеможливлює отримання аліментів у достатньому розмірі для належного утримання дитини. У зв`язку з викладеним позивачка вважає, що наявні підстави для зміни розміру стягнення аліментів з 1/4 частини на 1/3 частину щомісячно з усіх видів доходу з урахуванням усіх видів доплат та надбавок, премій щомісячно до повноліття дитини. Рух справи в суді Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 жовтня 2025 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 листопада 2025 року клопотання позивачки про витребування доказів було задоволено та витребувано з Пенсійного фонду України довідку форми 5-ОК відносно [PERSON] . Аргументи учасників справи Позивачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно через поштове повідомлення за місцем проходження військової служби, про поважні причини неявки суд не повідомив та у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи в загальному провадженні та відзиву на позовну заяву не надав. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд Судом встановлено, що сторони з 23 лютого 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який року було розірвано. Від шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10), яка після розірвання шлюбу проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 28 вересня 2021 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 серпня 2021 року, і до повноліття дитини (а.с. 8-9). Згідно з довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09.03.2023 р. №7726-5002631787 (а.с. 7) та №7726-5002631789 [PERSON] та її дочка [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 26 серпня 2025 року №418, [PERSON] навчається у 3-Б класі в Чернівецькому ліцеї №20 (а.с. 12). Згідно з довідкою від 24.11.2025 року Форма ОК-5 страхувальниками [PERSON] вважаються КНП «Дружківська міська лікарня №2» Дружківської міської ради, військова частина [NUMBER] , представництво Хало траст в Україні, з 2022 по 2025 рр. [PERSON] отримує заробітну плату з військової частини [NUMBER] всього за 2022 р. 855537,20 грн., 2023 р. 1163425,18 грн., 2024 р. 1193741,96 грн., 2025 р. 541433,80 грн. (а.с. 32-35). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (частини перша, друга статті 183 СК України). Частиною 2 статті 182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Такі ж висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 524/7388/17 (провадження № 61-37490св18), від 11 вересня 2019 року у справі №662/64/18 (провадження № 61-41266св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц (провадження № 61-20737св19), від 13 лютого 2020 року у справі № 466/4009/18 (провадження № 61-10529св19), від 27 травня 2020 року у справі №128/373/18 (провадження № 61-43813св18). З аналізу змісту статей 181, 192 СК України слідує, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Так, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. В свою чергу, особа, яка одержує аліменти одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 05.02.2014 №143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Приписи статті 182 СК України зобов`язують суд при визначені розміру аліментів враховувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Тобто в межах розгляду даної справи встановлено, що позивачка в 2021 році звернулась до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів, яка була задоволена та зараз з відповідача стягуються аліменти на утримання їх з позивачкою дочки у визначений нею спосіб та у визначеному розмірі, а саме, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 серпня 2021 року, і до повноліття дитини. Суд вважає, що в даному випадку саме позивачка, звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, повинна довести обставини, які мають істотне значення, та є підставою для зміни розміру аліментів у визначеному раніше розмірі. Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19 лютого 2025 року у справі №367/10126/19. Позивачкою не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про збільшення її витрат на утримання неповнолітньої дитини після винесення в 2021 році рішення про стягнення аліментів з відповідача. Разом з тим, доказів про покращення матеріального стану відповідача позивачка також не надала. Розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання дочки [PERSON] , відповідає вимогам сімейного законодавства, вимогам виваженості, розумності, справедливості та інтересам дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. Але, якщо аліменти стягуються не з усіх видів доходу відповідача, внаслідок чого позивач отримує менше коштів, ніж мала б, вона має право з цього приводу звернутись до державного виконавця, який виконує рішення суду, а той, в порядку Закону України «Про виконавче провадження» може перевірити ці обставини і належним чином на них відреагувати. Висновки за результатами судового розгляду Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позивачка переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги не надала. Крім того, обставини, що наводить позивачка в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону, на думку суду, не є істотними та достатніми для зміни визначеного за рішенням суду розміру аліментів, тому суд вважає, що достатніх підстав для зміни розміру аліментів немає, а відтак в задоволенні позову необхідно відмовити. Щодо судових витрат У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, та враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати компенсуються за рахунок держави відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed