Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

29 жовтня 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє її представник адвокат Бурега І.В., до [PERSON] та [PERSON] , третя особа: Одеська товарна біржа, про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який був укладений 10 листопада 1995 року між позивачкою та відповідачами, і посвідчений на Одеській товарній біржі за № 11080. В обґрунтування вимог позивачка вказує на те, що вона як покупець та відповідачі як продавці виконали всі істотні умови договору, відповідачі звільнили квартиру, знялися з реєстраційного обліку та передали ключі від квартири, позивачка зареєструвала право власності на придбану квартиру. Проте на теперішній вона не має можливості зареєструвати своє право власності на придбаний об`єкт нерухомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, що викликано протиріччями у законодавстві, тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. 19 листопада 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місця проживання відповідачів відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд відповідно до ст.279 ЦПК України. Сторони у засідання 21 січня 2026 року не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи є заява представника позивачки адвоката Буреги І.В. про підтримання заявлених вимог та про слухання справи у відсутності сторони позивачки. Відповідач [PERSON] про дату, місце та час судового засідання повідомлявся шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою проживання, яка повернулися до суду із довідкою АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідачка [PERSON] про дату, місце та час судового засідання повідомлялася шляхом направлення судової повістки за останньою відомою зареєстрованою адресою проживання, яка повернулася до суду із довідкою АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою», а також шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, оскільки наразі зареєстроване місце її проживання невідоме. За таких обставин відповідачі вважаються такими, що повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Третя особа - Одеська товарна біржа свого представника у судове засідання не забезпечила. Відповідачі в установлений ч.7 ст.178 ЦПК України строк не подали до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Ураховуючи неявку належним чином повідомлених відповідачів в судове засідання, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. У ході розгляду справи було встановлено, що 10 листопада 1995 року [PERSON] , яка діяла від себе та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , яка складається із двох кімнат, житловою площею 30,5 кв.м, загальною площею 55,90 кв.м. Договір зареєстрували на Одеській товарній біржі 10 листопада 1995 року за № 11080, але нотаріально його не посвідчили. 16 квітня 1996 року на підставі даного договору за [PERSON] було зареєстровано право власності на придбаний об`єкт нерухомості у Одеському міському бюро технічної інвентаризації під № 2127 у реєстровій книзі 177 пр. на сторінці 44. З матеріалів справи вбачається, що сторони правочину досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу № 11080 від 10 листопада 1995 року квартири [ADDRESS] , свої зобов`язання за правочином виконали у повному обсязі: продавці звільнили квартиру, знялися з реєстраційного обліку, передали покупцеві ключі від квартири, а позивачка вселилася у неї для проживання, сплативши за це її вартість, тобто сторонами були дотримані всі вимоги статті 224 ЦК України. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений 10 листопада 1995 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював купівлю-продаж майна. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України "Про товарну біржу" не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. У даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено як біржову операцію між продавцями [PERSON] , яка діяла від себе особисто та від імені та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , та покупцем [PERSON] . Яких-небудь суперечок між покупцем і продавцями судом не встановлено, протизаконних умов угода не містить та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Однак порушена форма угоди, тому що при її оформленні не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року. Реєстрація на Біржі нерухомості права власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству. Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб" передбачала підставу для державної реєстрації - договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржею. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору купівлі-продажу № 11080 від 10 листопада 1995 року, оформленого на Одеській товарній біржі, дійсним. Здійснивши державну реєстрацію у Одеському міському бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомості за реєстровим № 2127 права власності за [PERSON] на спірне нерухоме майно, держава цим самим визнала право власності покупця на квартиру [ADDRESS] , як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Отже, на підставі викладеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, оскільки зазначена угода цілком виконана сторонами, протизаконних дій не містить, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved