Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства „КИЇВПАСТРАНС", 3-тя особа: відокремлений підрозділ Комунального підприємства „КИЇВПАСТРАНС" Служба колії про стягнення недоплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.06.2023 року позивача прийнято на посаду інспектора з кадрів у Відокремлений підрозділ комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" "СЛУЖБА КОЛІЇ" з випробувальним строком на 3 місяці, відповідно до Наказу № 110п від 05.06.2023 року. 05.09.2023 року позивач, дізналась про те, що Наказом про припинення трудового договору за № 68П від 05.09.2023 року ВП КП «Київпастранс» «Служба колії» звільнив позивача з роботи (займаної посади) на підставі ст. 28 КЗпП України.. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.09.2024 року по справі №753/8818/24 за позовом [PERSON] до Комунального підприємства „КИЇВПАСТРАНС", 3-тя особа: відокремлений підрозділ Комунального підприємства „КИЇВПАСТРАНС" Служба колії про скасування наказів про звільнення та про внесення змін до наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, було поновлено позивача на займаній посаді з 06.09.2023 року. Відповідно до Наказу по підприємству від 13.09.2024 року за № 126-к позивача було поновлено на роботі на посаді інспектора кадрів з 06.09.2023 року та вказано про виплату на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі місячної заробітної плати 11 676 грн. 16.10.2024 року прибувши на роботу о 07:45 начальником відділу кадрів позивачу було повідомлено, що з роботи її вже звільнено і заборонено юристом КП "Київпастранс" допускати до свого робочого місця. 16.10.2024 року позивач ознайомилася з наказом № 47П від 11.10.2024 року у якому було зазначено, що вона звільнена з посади інспектора кадрів за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважної причини на підставі актів про відсутність на роботі та акту службового розслідування, табельного обліку робочого часу. Не погодившись з такими протиправними діями відповідача, позивач повторно звернулась до суду і Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.02.2025 року по справі № 753/20766/24 за позовом [PERSON] до Комунального підприємства „КИЇВПАСТРАНС", 3-тя особа: відокремлений підрозділ Комунального підприємства „КИЇВПАСТРАНС" Служба колії про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, було поновлено позивача на займаній посаді з 11.10.2024 року. Рішенням суду від 25.02.2025 року по справі № 753/20766/24 стягнуто з відповідача на користь позивача 51 680 грн 30 коп. в рахунок стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.10.2024 по 25.02.2025 з відрахуванням всіх податків і обов`язкових платежів згідно діючого законодавства, а також 5 000 грн 00 коп. моральної шкоди. Згідно Наказу № 126-к від 13.09.2024 року посадовий оклад на посаді інспектора з кадрів був відсутній, дана інформація не була зазначена в Наказі. 26.02.2025 року позивача було поновлено на роботі на посаді інспектора кадрів з 11.10.2024 року та вказано про виплату на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі місячної заробітної плати 11 676,00 грн. у відповідності до Наказу по підприємству від 26.02.2025р. за № 34-к. Приступивши до виконання своїх посадових обов`язків позивачу стало відомо, що її посадовий оклад було змінено з 13.09.2024 року. 02.09.2025 року відповідач надав Довідку згідно з якою, позивач з 05.06.2023 року працює на посаді інспектора відділу кадрів по теперішній час з наступним посадовим окладом: Згідно наказу КП «Київпастранс» № 47 від 09.03.2023 з 01.03.2023р. посадовий оклад 11 676,00 грн. Згідно наказу КП «Київпастранс» № 185 від 12.09.2024р. з 13.09.2024р. посадовий оклад 14 835,00 грн. Згідно наказу КП «Київпастранс» № 209 від 08.10.2024р. з 01.10.2024р. посадовий оклад 16 319,00 грн. Згідно наказу КП «Київпастранс» № 247 від 05.12.2024р. з 01.12.2024р. посадовий оклад 17 135,00 грн. Згідно наказу КП «Київпастранс» № 48 від 19.06.2025р. з 01.07.2025р. посадовий оклад 18 849,00 грн. Вищезазначена інформація дає підстави стверджувати, що відповідач надав до суду першої інстанції при розгляді справи № 753/20766/24 недостовірну інформацію про розмір посадового окладу позивача, що спричинило неправильне нарахування судом та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за час вимушеного прогулу за Рішенням суду від 25.02.2025р. по справі № 753/20766/24. Де, за основу, суд першої інстанції взяв покази представника відповідача, який стверджував, що розмір посадового окладу позивача становить 11 676,00 грн. В Рішенні суду від 25.02.2025р., зазначено «Як встановлено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.09.2024 місячна заробітна плата позивача складає 11 676,00 грн, середньоденний заробіток позивача складає 527,35 грн. Середньоденний заробіток множимо на кількість робочих днів від дати звільнення до дати розгляду справи (з 11.10.2024 по 25.02.2025) з вказаного періоду було 98 робочих днів, отримуємо середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 51 680,30 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку ч. 2 ст. 235 КЗпП України з відрахуванням всіх податків і обов`язкових платежів згідно діючого законодавства.». Це стало підставою для порушення прав позивача, внаслідок протиправних дій відповідача, який надав до суду неправдиву інформацію та який не доплатив позивачу 24 844,15 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за Рішенням суду від 25.02.2025р. Позивачу виплачено лише 51 680.30 грн. з урахуванням заробітної плати з розрахунку оплати праці 11 676 грн. відповідно до Рішення суду від 25.02.2025р. Однак, згідно Довідки про посадовий оклад від 02.09.2025р. різниця між виплатою по Рішенням суду від 25.02.2025р. становить 24 844.15 грн., враховуючи те, що посадовий оклад позивача змінювався з 13.09.2024р. по 01.01.2025р., в зв`язку з чим позивач вважає, що відповідачем не було проведено розрахунок в повному обсязі, а відтак просить суд стягнути з відповідача доплату частини середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.09.2024р. по 25.02.2025р., що становить 24 844.15 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 вересня 2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 25 вересня 2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив, у якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що розрахунок було зроблено Дарницьким районним судом міста Києва на підставі долучених позивачем доказів та не був оскаржений позивачем, твердження позивача щодо протиправних дій відповідача та надання до суду неправдивої інформації є безпідставними та мають ознаки наклепу. У справі №753/20766/24 відповідач не надавав відомостей та розрахунків щодо розміру посадового окладу позивача. Усі наявні дані ґрунтувались на відомостях, поданих самим позивачем. Отже, факт того, що розрахунок середнього заробітку здійснювався на підставі наданих позивачем матеріалів має преюдиційне значення та не підлягає доказуванню у даній справі в силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2025 року суд перейшов до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, надавши суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви. В судовому засіданні представник відповідача Шинкаренко О.С. позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві на позов та просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, оскільки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслала, про причину неявки суд не повідомила, заяв з процесуальних питань від неї до суду не надходили. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши докази, наявні у матеріалах цивільної справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, 05.06.2023 року [PERSON] прийнято на посаду інспектора з кадрів у Відокремлений підрозділ комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" "СЛУЖБА КОЛІЇ" з випробувальним строком на 3 місяці, відповідно до Наказу № 110п від 05.06.2023 року (а.с.23-24). Наказом про припинення трудового договору за № 68П від 05.09.2023 року ВП КП «Київпастранс» «Служба колії» звільнив позивача[PERSON] з роботи (займаної посади) на підставі ст. 28 КЗпП України (а.с.25-26). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.09.2024 року у справі №753/8818/24 [PERSON] було поновлено на посаді інспектора з кадрів апарату управління відокремленого підрозділуКП «Київпастранс» «Служба колії» з 06.09.2023 року (а.с.27-35). Відповідно до Наказу по підприємству від 13.09.2024 року за № 126-к [PERSON] було поновлено на роботі на посаді інспектора кадрів з 06.09.2023 року та вказано про виплату на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі місячної заробітної плати 11 676 грн. 16.10.2024 року [PERSON] ознайомилася з наказом № 47П від 11.10.2024 року у якому було зазначено, що вона звільнена з посади інспектора кадрів за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважної причини на підставі актів про відсутність на роботі та акту службового розслідування, табельного обліку робочого часу (а.с.40-41). Не погодившись з такими протиправними діями відповідача, позивач повторно звернулась до суду і Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.02.2025 року у справі №753/20766/24 [PERSON] було поновлено на займаній посаді з 11.10.2024 року, а також стягнуто з відповідача на користь позивача 51 680 грн 30 коп. в рахунок стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.10.2024 по 25.02.2025 з відрахуванням всіх податків і обов`язкових платежів згідно діючого законодавства, а також 5 000 грн 00 коп. моральної шкоди (а.с.42-52). Згідно Наказу № 126-к від 13.09.2024 року посадовий оклад по посаді інспектора з кадрів був відсутній, дана інформація не була зазначена в Наказі. 26.02.2025 року [PERSON] було поновлено на роботі на посаді інспектора кадрів з 11.10.2024 року та вказано про виплату на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі місячної заробітної плати 11 676,00 грн. у відповідності до Наказу по підприємству від 26.02.2025р. за № 34-к (а.с.53-54). Приступивши до виконання своїх посадових обов`язків позивачу стало відомо, що її посадовий оклад було змінено з 13.09.2024 року. 02.09.2025 року відповідач надав Довідку згідно з якою, позивач з 05.06.2023 року працює на посаді інспектора відділу кадрів по теперішній час з наступним посадовим окладом: Згідно наказу КП «Київпастранс» № 47 від 09.03.2023 з 01.03.2023р. посадовий оклад 11 676,00 грн. Згідно наказу КП «Київпастранс» № 185 від 12.09.2024р. з 13.09.2024р. посадовий оклад 14 835,00 грн. Згідно наказу КП «Київпастранс» № 209 від 08.10.2024р. з 01.10.2024р. посадовий оклад 16 319,00 грн. Згідно наказу КП «Київпастранс» № 247 від 05.12.2024р. з 01.12.2024р. посадовий оклад 17 135,00 грн. Згідно наказу КП «Київпастранс» № 48 від 19.06.2025р. з 01.07.2025р. посадовий оклад 18 849,00 грн. (а.с.56). Як вбачається з тексту рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25.02.2025 року у справі №753/20766/24 розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні позивача суд першої інстанції розрахував виходячи з розміру посадового окладу позивача в сумі 11 676,00 грн., взявши за основу покази представника відповідача, який стверджував, що розмір посадового окладу позивача саме такий. Крім того, в даному рішенні суд посилався на попереднє рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12.09.2024 року, яким було встановлено, що місячна заробітна плата позивача складає 11 676,00 грн, середньоденний заробіток позивача складає 527,35 грн. Середньоденний заробіток множимо на кількість робочих днів від дати звільнення до дати розгляду справи (з 11.10.2024 по 25.02.2025) з вказаного періоду було 98 робочих днів, отримуємо середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 51 680,30 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку ч. 2 ст. 235 КЗпП України з відрахуванням всіх податків і обов`язкових платежів згідно діючого законодавства. Оскільки при розгляді цивільної справи №753/20766/24 судові не було надано відповідачем копії наказу КП «Київпастранс» №185 від 12.09.2024 року про збільшення з 13.09.2024 року посадового окладу інспектора кадрів з 11 676 грн. до 14 835 грн., а позивачу про його інснування не було відомо, тому судові при розгляді даної цивільної справи необхідно відновити порушене право позивача на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні за період з 11.10.2024 року по 25.02.2025 року від відповідача в розмірі, розрахованого з урахуванням наказу №185. Відповідно до ч.1, 2 ст. 2 КЗпП України, право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів", згідно ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5 1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частинами 1, 2, 8 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України " Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Порядок та строки виплати заробітної плати визначені в ст. ст. 115, 116, 117 КЗпП України. Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Середній заробіток за час вимушеного прогулу є іншим видом виплат, який врегульований Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995, згідно з яким обчислення середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу проводиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Як встановлено судом, позивачці [PERSON] присуджено до стягнення 51 680.30 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні з урахуванням з розрахунку посадового окладу 11 676 грн. відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25.02.2025 року. За таких обставин суд розраховує різницю між необхідною до отримання суми позивачем і вже присудженою сумою наступним чином. Новий посадовий оклад, який почав діяти з 13.10.2024 року в сумі 14 835 грн. множим на 2 місяці і отримуємо 29 670 грн. (14 835 х 2 = 29 670), які ділимо на 45 робочих днів, відпрацьованих позивачем у липні - серпні, що передували звільненню, і отримуємо середньоденну зарплату позивача на даній посаді з 13.10.2024 року в розмірі 659,33 грн. (29 670 : 45 = 659,33 грн.). Далі розмір середньоденного заробітку множим на 98 робочих днів у періоді з 11.10.2024 року по 25.2025 року і отримуємо 64 614, 34 грн. середнього заробітку, який розрахований з нового посадового окладу в 14 835 грн. (659,33 х 98 = 64 614,34 грн.). Потім з отриманої суми необхідно відрахувати вже присуджений розмір середнього заробітку, а також відрахувати суму середнього заробітку за два дні 11.10 та 12.10.2024 року, в які ще діяв оклад 11 676 грн. і в результаті отримаємо 12 670,08 грн. (64 614,34 - 51 680,30 - 263,96 = 12 670,08 грн.). Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з тим, ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження надання професійної правничої допомоги надано копію угоди (договору) про надання правничої допомоги від 08 вересня 2025, укладеного між адвокатом Гарницьким Павлом Петровичем та [PERSON] , попередній розрахунок витраченого часу адвокатом Гарницьким П. П. на загальну вартість у сумі 50 000,00 грн. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial