Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

перший заступник керівника Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області, в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Ужгородської міської ради звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача Ужгородської міської ради, Комунальне некомерційне підприємство «Ужгородська міська багатопрофільна клінічна лікарня» Ужгородської міської ради про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позову зазначає, що 10.09.2023 [PERSON] , керуючи автомобілем «Skoda Oktavia» номерний знак [NUMBER] , під час паркування, передньою частиною скоїла наїзд на пішохода - [PERSON] , яка знаходилась в нерухомому стані, в результаті чого потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому нижніх кінцівок. Вироком Ужгородського міськрайонного суду від 24.05.2024 у справі № 308/487/24 визнано винною [PERSON] , 1980 р.н. у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Зазначений вирок в апеляційному порядку не оскаржувався та набрав законної сили. Прокурор зазначає, що відповідно до матеріалів вказаного кримінального провадження потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КНП «ЦМКЛ» Ужгородської міської ради з 10.09.2023 по 03.11.2023. На запит окружної прокуратури від 13.05.2025 за № 07.53-107-3633ВИХ-25 КНП «Ужгородська міська багатопрофільна клінічна лікарня» Ужгородської міської ради (правонаступник КНП «Центральна міська лікарня» Ужгородської міської ради) проведено розрахунок витрат на лікування потерпілої [PERSON] за період перебування на стаціонарному лікуванні, відповідно до якого лікувальною установою на її лікування витрачено 59 119,97 грн, з них: 55 807,10 грн - за рахунок коштів Національної служби здоров`я України; З 312,87 грн - за рахунок коштів місцевого бюджету Пояснює, що оскільки лікування потерпілої здійснювалося за кошти державного бюджету, отримані закладом від Національна служба здоров`я України за договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, та за кошти місцевого бюджету, відповідно, контролювати питання ефективності їх використання та повернення є органи, що є розпорядниками вказаних коштів, тобто Національна служба здоров`я України (НСЗУ) та Ужгородська міська рада. На підставі викладеного просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , кошти витрачені на лікування потерпілої [PERSON] , внаслідок вчинення нею кримінального правопорушення у сумі 59 119,97 грн, з яких: - на користь держави в особі Національної служби здоров`я України - 55 807,10 грн із зарахуванням до Державного бюджету за наступними реквізитами: отримувач: ГУК у м. Києві/Шевченківський р-н/24060300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), р/р: UA978999980313080115000026011; - на користь держави в особі Ужгородської міської ради - 3 312,87 грн із зарахуванням до місцевого бюджету за наступними реквізитами: отримувач ГУК у Закарпатській області, код отримувача (ЄДРПОУ) 37975895, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), р/р UA928999980314080544000007493, код класифікації доходів бюджету 24060300. Від представника відповідача адвоката Лешанич Л.В. надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що відповідач заявлені позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначила, що наведені відомості не підтверджені жодними первинними медичними або бухгалтерськими документами, які б дозволяли беззаперечно встановити факт реального здійснення таких витрат саме на лікування [PERSON] . Вказує, що фактичний розмір отриманих [PERSON] виплат становить 230 000 грн, що практично у чотири рази перевищує заявлені витрати на лікування, що свідчить про безпідставність та надмірність заявлених позовних вимог, а відтак і про відсутність правових підстав для повторного, додаткового стягнення аналогічних витрат з [PERSON] . Пояснює, що [PERSON] належним чином виконала свої обов`язки, сплативши кошти, призначені для покриття витрат на лікування та інших пов`язаних із ДТП витрат. Нинішнє ж пред`явлення вимог про стягнення з [PERSON] додаткових сум, фактично на відшкодування тих самих витрат, які вже були компенсовані, створює ситуацію повторного, тобто подвійного відшкодування. Це ставить [PERSON] у становище, коли вона змушена двічі компенсувати одні й ті самі витрати, що суперечить базовим засадам справедливості, юридичної визначеності та заборони зловживання правом. У зв`язку з наведеним просила відмовити у задоволенні позовних вимог, у повному обсязі. 08.12.2025 від прокурора Ужгородської окружної прокуратури Неродика А. А. надійшли додаткові пояснення на відзив відповідача, у якому зазначено, що звернення з позовом до відповідачки обумовлене змістом ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України. З посиланням на п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 та Порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою КМУ № 545 від 16.07.1993 (далі Порядок № 545) зазначає, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Вказує, що в даному випадку довідку про вартість лікування надано у відповідності до вимог Порядку № 545 закладом охорони здоров`я, з урахуванням кількості ліжко-днів пробутих на лікуванні потеріплої [PERSON] згідно медичної карти стаціонарного хворого. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.10.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Прокурори у судових засідання позовні вимоги підтримували та просили задовольнити позов. Представниця відповідача у судових засіданнях заперечувала проти задоволення позову. Зазначала, що відповідачка у повній мірі відшкодувала шкоду потерпілій у кримінальному провадженні, у тому числі і на лікування, про що свідчить заява потерпілої про відсутність матеріальних та моральних претензій. Водночас потерпіла крім коштів від відповідачки отримала страхове відшкодування за отриману шкоду. Вважає, що у даному випадку відповідачки вже відшкодувала всі витрати, і жодних інших витрат нести не повинна. У судове засідання представник Національної служби здоров`я України не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від НСЗ України надійшла заява від 21.10.2025 про розгляд справи без участі представника. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У судове засідання представник Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська багатопрофільна клінічна лікарня» Ужгородської міської ради не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно з заявою від 12.11.2025 просить провести судовий розгляд за відсутності комунального підприємства. Заслухавши позиції прокурора, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд доходить такого висновку. Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно із ч. 3 ст.128 КПК України, цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України, з метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Згідно з положеннями частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», підставою представництва прокурором у суді інтересів держави є нездійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Суд встановив, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2024 року справа № 308/487/24, [PERSON] , [INFO] , визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено узгоджену угодою міру покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] , [INFO] , звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк 1 (один) рік. Цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, заявлений потерпілою [PERSON] , залишено без розгляду. Із вказаного вироку слідує, що 10 вересня 2023, о 15 годині 00 хвилині, [PERSON] , керуючи технічно-справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Skoda», моделі «Octavia», державний номерний знак [NUMBER] в місті Ужгород, рухаючись по вул. Тельмана, зі сторони вул. Верещагіна, повернула ліворуч, до будинку [ADDRESS] , після чого здійснила рух в напрямку місць для паркування, що знаходяться навпроти будинку [ADDRESS] , та не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити, тобто діючи зі злочинною недбалістю, проявила неуважність до дорожньої обстановки та процесу керування авто, не забезпечила безпеку дорожнього руху, не вибрала безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля, не виконала вимоги пунктів 2.3 (б) та 12.1 Правил дорожнього руху України, втратила контроль над керування вказаним транспортним, під час паркування скоїла наїзд передньою частиною авто на пішохода [PERSON] , [INFO] , яка знаходилась навпроти будинку [ADDRESS] та не створювала небезпеку для руху водію автомобіля. В результаті наїзду пішохід отримав тяжкі тілесні ушкодження. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: «забійно-рвані рани в області правої гомілки, відкритий перелом діафізу правої великогомілкової кістки». Вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, можливе їх виникнення у пішохода, при зіткненні з автомобілем, який рухався, з наступним ударом та здавленням, на рівні верхньої третини нижньої гомілки, між деталями автомобіля та нерухомою стіною. Дані тілесні ушкодження по давності виникнення вкладаються в час ДТП, яка мала місце 10.09.2023 року. Тілесні ушкодження у вигляді «забійно-рвані рани в області правої гомілки» з врахуванням хірургічного лікування та їх стану на день огляду, потягли за собою розлад здоров`я більше як на 21 день і за цією ознакою згідно п 2.2.2. "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Тілесні ушкодження у вигляді «відкритого перелому діафізу правої великогомілкової кістки» були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою згідно п 2.1.3. "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 1 статті 1206 ЦК України встановлено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до пункту 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Згідно із пунктом 4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується, згідно із «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Згідно із ч.1, ч.3 ст.18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», фінансування охорони здоров`я здійснюється за рахунок Державного бюджету України та місцевих бюджетів, фондів медичного страхування, благодійних фондів та будь-яких інших джерел, не заборонених законодавством. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, асигновані на охорону здоров`я, використовуються для забезпечення населенню гарантованого рівня медичної допомоги, фінансування державних цільових і місцевих програм щодо охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень з цих питань. Таким чином, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої відповідно до статті 1206 ЦК України. Наведене узгоджується із правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 01 квітня 2019 року у справі № 450/1335/15-ц (провадження № 61-33915св18) та від 19 червня 2019 року у справі № 295/2579/17 (провадження № 61-33266св18). З виписного епікризу від 03.11.2023 вбачається, що [PERSON] поступила до КНП «ЦМКЛ» Ужгородської міської ради 10.09.2023та знаходилася на стаціонарному лікуванні до 03.11.2023. З виписного епікризу вбачається, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з причин отримання травм внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що повністю узгоджується з вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2024 року справа № 308/487/24. Згідно з довідкою-розрахунком №11 від 29.05.2025 витрат, понесених КНП «УМБКЛ» УМР на стаціонарне лікування пацієнта [PERSON] , слідує, що витрати на лікування пацієнтки [PERSON] , яка знаходилася на лікуванні у травматологічному відділенні КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради з 10.09.2023 по 03.11.2023 становлять 59 119,97 грн, (за рахунок коштів місцевого бюджету: з них: 55 807,10 грн - за рахунок коштів Національної служби здоров`я України; 3312,87 грн - за рахунок коштів місцевого бюджету). Профінансовано витрати, понесених КНП «ЦМКЛ» УМР на лікування потерпілого у сумі 16 078,87 грн. (за рахунок коштів місцевого бюджету 3312,87 грн, за рахунок коштів НСЗУ 12 766,00 грн.). У довідці зазначено, що вартість однієї ліжко/доби у травматологічному відділенні КНП «ЦМКЛ» УМР у вересні 2023 року становила 909,57 грн. за комунальними послугами 51, 10 грн.; у жовтні 2023 року становила 1136,72 грн. за комунальними послугами 66,28 грн.; у листопаді 2023 року становила 792,46 грн. за комунальними послугами 78,73 грн. Інформація щодо вартості однієї ліжко/доби у травматологічному відділенні КНП «ЦМКЛ» УМР, яка наведена у вказаній довідці, повністю підтверджується поданим прокурором розрахунком вартості однієї ліжко/доби КНП «ЦМКЛ» УМР за вересень, жовтень та листопад 2023 року. Таким чином, загальні витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] склали 59 119,97 грн. До матеріалів позовної заяви долучено копію витягу з рішення Ужгородської міської ради ХІІ сесії VІІІ скликання №463 від 28 жовтня 2021 року про затвердження статуту КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради, копію статуту КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради та інформації на запит з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з яких вбачається, що Комунальне некомерційне підприємство «Ужгородська міська багатопрофільна клінічна лікарня» є правонаступником КНП «Центральна міська лікарня» Ужгородської міської ради. Беручи до уваги наведені вище докази та фактичні обставини справи, витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] від злочинного діяння повинні бути відшкодовані особою, що вчинила кримінальне правопорушення, та зараховані до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я, таким чином суд дійшов висновку, що з [PERSON] підлягає до стягнення кошти витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілої від злочину. При цьому посилання відповідача про наявність заяви потерпілої про відсутність матеріальних та моральних претензій та виплату потерпілій страхового відшкодування не спростовує висновків суду про наявність підстав для відшкодування витрат, які понесені закладом охорони здоров`я, оскільки, як вказано вище, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією. За таких обставин подана першим заступником керівника Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області, в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Ужгородської міської ради позовна заява ґрунтується на вимогах закону і заявлені вимоги щодо стягнення з [PERSON] коштів витрачених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілої від злочину є підставними, а тому підлягають до задоволенню. Згідно ч. 6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 3028 грн. судового збору.

Outcome: approved