Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

У травні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, яким просить зняти заборону на нерухоме майно, а саме: з кімнати [ADDRESS] , накладену на підставі договору застави, б/н, 24.12.1997, Друга Кіровоградська ДНК, приватний нотаріус, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 7195586, що належить на праві власності [PERSON] . Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] 18.12.1997 р. придбав кімнату під [ADDRESS] . Підтвердженням чого є договір купівлі-продажу від 18.12.1997 р., укладений між позивачем та Акціонерним комерційним агропромисловим банком «Україна» (далі АК АПБ «Україна»). 24.12.1997 р. між АК АПБ «Україна» (Заставодержатель) та [PERSON] (Заставодавець) укладено договір застави, за умовами якого останній отримав кредитні кошти на певний період зі сплатою відсотків. Для забезпечення вказаного зобов`язання Заставодавець заклав Заставодержателю майно, а саме: належну йому на праві особистої власності кімнату. Вказує, що вищевказана кредитна заборгованість погашена в повному обсязі. Однак при підготовці документів для продажу нерухомого майна було встановлено, що за відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08.04.2025 р. виявлено, що на майно накладено заборону, підстава обтяження: договір застави, б/н, 24.12.1997. З метою з`ясування підстав існування такого обтяження та через відсутність інформації про АК АПБ «Україна» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, представником позивача скеровано до Національного банку України адвокатський запит. Начальником Управління захисту прав споживачів фінансових послуг Національного банку України 11.04.2025 р. повідомлено, зокрема, що 13.04.2009 р. Комісія Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків прийняла рішення № 167 «Про виключення Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» з Державного реєстру банків». Станом на 10.04.2025 р. Державний реєстр банків не містить відомостей щодо реєстрації Національним банком України банку, що став правонаступником банку «Україна». Активи банку «Україна», які не були продані під час процедури його ліквідації, передані в управління Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛЕКСНАВІГАТОР», серед яких інформація про кредитну заборгованість [PERSON] відсутня. ТОВ «ЛЕКСНАВІГАТОР» до позивача жодних майнових вимог пред`явлено не було. Водночас, позивач зазначає, що заборона на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 7195586) не знята, та позбавляє його можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Ухвалою судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 14.05.2025 року відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до розгляду в підготовче засідання. Ухвалою Фортечного районного суду м. Кропивницького від 02.09.2025 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача до суду не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача до суду не з`явився, повідомлявся, заяв та клопотань до суду не подавав; правом подачі відзиву не скористався. В судове засідання представник третьої особи Кропивницької міської державної нотаріальної контори №2 направила клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Третя особа [PERSON] судове засідання не з`явилася, заяв та клопотань не подавала. За таких обставин, згідно ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Судом з`ясовано, що 18.12.1997 р. між Акціонерним комерційним агропромисловим банком «Україна» (далі АК АПБ «Україна») та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т.М. за реєстровим № 3052. За умовами п. 1 вищевказаного договору АК АПБ «Україна» продав, а [PERSON] купив кімнату під [ADDRESS] . 24.12.1997 р. між АК АПБ «Україна» (Заставодержатель) та [PERSON] (Заставодавець) укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т.М. за реєстровим № 3090. Згідно п. 1 договору застави, Заставодержатель надав Заставодавцю кредит в сумі 4321,25 грн. зі строком погашення до 04.12.2002 р. на підставі кредитного договору № 9 від 04.12.1997 р., а також проценти та збитки, які понесе Заставодержатель в зв`язку з несвоєчасним повернення боргу, передбачені цим договором. Для забезпечення вказаного в п. 1 зобов`язання Заставодавець заклав Заставодержателю майно на загальну суму 3840,80 грн., в т.ч.: належну йому на праві особистої власності кімнату під № [NUMBER] , яка знаходиться в м. Кіровограді (наразі м. Кропивницький) по просп. Правди (наразі вул. Євгена Тельнова), будинок 13 (п. 2 договору застави). Позивач зазначає, що вищевказана кредитна заборгованість погашена в повному обсязі, однак враховуючи значний проміжок часу, підтверджуючі документи не збереглися. За відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08.04.2025 р. виявлено, що на вищевказане нерухоме майно накладено заборону, реєстраційний номер обтяження 7195586; підстава обтяження: договір застави, б/н, 24.12.1997. В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформація про АК АПБ «Україна» відсутня. На адвокатський запит начальником Управління захисту прав споживачів фінансових послуг Національного банку України 11.04.2025 р. за вих. № 14-005/28204 повідомлено, що 29.06.2001 р. Правління Національного банку України прийняло постанову № 249 «Про відкликання ліцензії на здійснення банківських операцій та ліквідацію Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна». Згідно зі статтею 98 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній станом на дату прийняття Національним банком України рішення про виключення відомостей про банк «Україна» із Державного реєстру банків, тобто станом на 13.04.2009 р.) ліквідація банку вважалась завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Державного реєстру банків після ухвалення звіту ліквідатора. 18.02.2009 р. Комісія Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків прийняла рішення № 93 про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення звіту ліквідатора та завершення ліквідаційної процедури Банку. 13.04.2009 р. Комісія Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків прийняла рішення № 167 «Про виключення Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» з Державного реєстру банків». Станом на 10.04.2025 р. Державний реєстр банків не містить відомостей щодо реєстрації Національним банком України банку, що став правонаступником банку «Україна». Згідно зі статтею 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, що діяла до 22.09.2012 р.) у разі, якщо на момент закінчення строку ліквідації залишилися непроданими активи банку і негайний продаж матиме наслідком істотну втрату їх вартості, ліквідатор передає такі активи в управління визначеній Національним банком України юридичній особі, яка зобов`язана вжити заходів щодо продовження погашення заборгованості кредиторів банку за рахунок отриманих активів. Активи банку «Україна», які не були продані під час процедури його ліквідації, передані на підставі Договору про передавання в управління непроданих активів від 26.02.2021 р. № 102891 в управління Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛЕКСНАВІГАТОР», серед яких інформація про кредитну заборгованість [PERSON] відсутня. Також повідомлено, що документи (справи) Кіровоградської дирекції банку «Україна» та відділень цього банку, в тому числі документи тимчасового зберігання на архівне зберігання до Національного банку України не передавалися. З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕКСНАВІГАТОР» жодних майнових вимог до [PERSON] ні до подання позову, ні під час розгляду справи пред`явлено не було. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті 386 ЦК України закріплено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За загальним правилом, застосовуючи статтю 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має керуватися таким. Згідно зі статтями 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як встановлено судом, заборона на належне позивачу майно, накладена на підставі договору застави, б/н, 24.12.1997; реєстраційний номер обтяження 7195586; заявник Друга державна нотаріальна контора. У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Згідно п.5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що підстав для накладення заборони на належне майно [PERSON] не існує, а наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача як власника, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушенні права позивача неможливо.

Outcome: approved