Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

До суду в підсистемі «Електронний суд» надійшла позовна заява, у якій позивач, від імені якої діє представник адвокат Кебкало Тетяна Михайлівна, посилаючись на статті 110, 112 Сімейного кодексу України, просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23 лютого 2016 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 11. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 23 лютого 2016 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , актовий запис № 11. [INFO] у подружжя [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . Спільна неповнолітня дитина наразі проживає разом з матір`ю та знаходиться повністю на її утриманні. Спільне життя у позивача з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння. Сторони втратили почуття поваги один до одного, що призвело до того, що вони стали зовсім чужими людьми та їх шлюб став суто формальним. Можливості зберегти сім`ю немає. Позивач з відповідачем спільного господарства не ведуть, проживають окремо вже більше трьох років. За таких обставин подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. На примирення позивач не згодна. Ухвалою судді від 22 грудня 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 26 січня 2026 року. Позивач у призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. До суду в підсистемі «Електронний суд» від представника позивача адвоката Кебкало Т.М. надійшла заява, в якій вона просила судовий розгляд справи здійснювати за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. До суду відповідач подав заяву, в якій просив провести судовий розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечував. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 23 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління Міністерства юстиції у Київській області, [PERSON] та [PERSON] 23 лютого 2016 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління Міністерства юстиції у Київській області, про що 23 лютого 2016 року складено відповідний актовий запис № 11. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 05 квітня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління Міністерства юстиції у Київській області, копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою стало те, що спільне життя у позивача з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння. Сторони втратили почуття поваги один до одного, що призвело до того, що вони стали зовсім чужими людьми та їх шлюб став суто формальним. Можливості зберегти сім`ю немає. Позивач з відповідачем спільного господарства не ведуть, проживають окремо вже більше трьох років. За таких обставин подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. На примирення позивач не згодна. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) вбачається, що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, пункту 3 статті 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, яка виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Як вбачається із змісту позовної заяви, малолітня дитина сторін: син [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишається проживати разом з позивачем. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 605,60 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved