Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між нею та відповідачем шлюб укладено 06 червня 1983 року та зареєстровано у виконкомі Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області Україна за актовим записом № 61. Від даного шлюбу мають двох дітей, які на даний час вже повнолітні. Причиною розірвання шлюбу є те, що вони мають різні характери та погляди на життя, через що в сім`ї виникали безпідставні сварки та непорозуміння. Відповідач не поважав її як свою дружину, не рахувався з її думкою, безвідповідально ставився до своїх сімейних обов`язків. Основною причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач зловживав алкогольними напоями та зраджував у подружній вірності, яку пробачити неможливо. Разом не проживають та не ведуть спільне господарство вже 38 років. Їх шлюб носить лише формальний характер, примирення між ними неможливе. Вже тривалий час вона проживає у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, з яким має намір зареєструвати шлюб офіційно. Подальше існування шлюбу суперчить її інтересам. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає недоцільним та неможливим, примирення не бажає, а тому, просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, позаяк просила розглянути справу в її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно з невідомої суду причини, хоч належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, суд розглянув справу у його відсутності на підставі письмових доказів, що є у матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 червня 1983 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області Україна за актовим записом № 61. Згідно статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, щ омають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони тривалий час сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 1 211, 20 гривень.

Outcome: approved