Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Гураш М.В., звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що з відповідачем вона перебуває у шлюбних відносинах з 09.03.2024 року. Від шлюбу з відповідачем народилася донька, [PERSON] , [INFO] , яка на теперішній час є малолітньою, проживає з позивачем і перебуває на її утриманні. На протязі останнього часу відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дочки, хоча має таку можливість, оскільки проходить військову службу в Збройних Силах України, зокрема на даний час у військовій частині [NUMBER] , де отримує заробітну плату, однак кошти витрачає на свої особисті потреби. Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину. Позивач не в змозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним неповнолітню дитину від шлюбу з відповідачем. В зв`язку з цим позивач зазнає значні труднощі через відсутність матеріальної допомоги зі сторони відповідача. Позивач на даний час не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку з 21.10.2024 року по [INFO] . Будь-яких інших доходів, в тому числі від ведення підсобного господарства не має, також підприємницькою діяльністю не займається, свого житла та земельної ділянки також не має, її скрутне матеріальне становище потребує від відповідача коштів на утримання неповнолітньої дочки від шлюбу. Відповідач працездатний, проходить військову службу в Збройних Силах України, отримує сталий дохід, який витрачає на свої особисті потреби, а тому має можливість утримувати свою дитину. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяють сплачувати аліменти у такому розмірі. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі частки 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття та судові витрати, пов`язані з оплатою на професійну правничу допомогу адвоката. Ухвалою суду від 18 грудня 2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що відповідач періодично надавав грошові кошти на утримання дитини, але в різних сумах на свій розсуд. Щоразу їй доводилося «випрошувати» допомогу на утримання доньки, це було дуже болісно. Вона не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, єдиним її доходом є соціальна допомога до 3 років у розмірі 1000 грн. Представник позивача [PERSON] - адвокат Гураш М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві. Додатково зазначив, що відповідач добровільно допомоги у належному розмірі не надає. Стягнення аліментів саме у частці від доходу є правом позивача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання дочки визнав, однак, просив врахувати, що на його утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина, син [PERSON] , на утримання якого він також щомісячно надає допомогу. Заперечував щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу адвоката. Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що що з 09.03.2024 року позивач з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якої батьком зазначено відповідача [PERSON] (а.с.9). Згідно витягів про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №2024/003640731 від 12.04.2024 та №2024/011651650 від 26.09.2024 Надвірнянської територіальної громади, а також відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за №1085118 від 11 грудня 2025, виданим адміністратором УНАП Надвірнянської міської ради, малолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-6,11). На даний час позивач [PERSON] не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку з 21.10.2024 року по [INFO] , що підтверджується довідкою за №ІФФ/100/Дв-499/14.2-25 від 10 грудня 2025 року виданою ТзОВ «Газорозподільні мережі України» (а.с.12). Будь-яких інших доходів, в тому числі від ведення підсобного господарства позивач не має, підприємницькою діяльністю не займається, свого житла та земельної ділянки не має, її родина перебуває у скрутному матеріальному становищі. Дані обставини стверджуються актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача разом з неповнолітньою дочкою за №1230 від 12 грудня 2025 року, складеним депутатом Надвірнянської міської ради Пекарським Т.М. (а.с.10). Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Відповідач надав суду копію актового запису (із застосунку «Дія») про народження [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач [PERSON] , матір`ю є [PERSON] . До спірних правовідносин суд застосовує такі норми права. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожиткові мінімуми для різних категорій населення на 2026 рік в Україні встановлено Законом «Про Державний бюджет на 2026 рік». Так, статтею 7 вказаного Закону на 2026 рік встановлений прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2817 грн. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з частиною другою статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 Сімейного кодексу України. Доказів того, що відповідач не може надавати своїй малолітній дочці матеріальну допомогу суду надано не було. Позовні вимоги відповідач визнав. Суд же розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) і кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законник підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, у даному конкретному випадку, суд виходить з того, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON] та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї доньки, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто. Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю, а, отже, на неї покладено більше турбот щодо утримання неповнолітньої доньки. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що відповідачем періодично надавалася допомога на утримання дитини, однак, у різних сумах, не систематично та на власний розсуд. Судом також встановлено, що відповідач є молодою людиною працездатного віку, який на теперішній час проходить військову службу в Збройних Силах України, отримує сталий дохід. На утриманні відповідача перебуває неповнолітній син [PERSON] , на утримання якого відповідач надає грошові кошти у розмірі приблизно по 15000 грн щомісячно. В даному випадку суд приходить до висновку, що розмір допомоги, яку відповідач повинен надавати позивачці на утримання спільної дитини, повинен забезпечувати належний рівень її життя, а саме: необхідного харчування, медичного догляду, лікування, тощо. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дитини судом не встановлено. Про них не зазначили і сторони в справі. Приймаючи таке рішення суд виходив із встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину певного віку та того, що батьки в рівній мірі повинні забезпечувати необхідні умови для існування дитини. Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини та на підставі ст. 183 СК України вважає можливим визначити розмір аліментів на законодавчо встановлених загальних підставах у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття дитиною. Згідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню на користь держави з відповідача, однак з урахуванням того, що відповідач визнав позовні вимоги, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з нього підлягає стягненню в дохід держави 50 відсотків судового збору, який мав бути сплачений при поданні позову, тобто 605, 60 грн.Іншу частину судового збору у розмірі 605,60 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн. позивач надав суду: ордер від 15.12.2025 року, договір про надання правничої допомоги № 157 від 15.12.2025, укладений між позивачем [PERSON] та адвокатом Гурашем М.В., квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 74986691 від 15.12.2025, акт виконаних робіт про надання послуг на правову допомогу від 21.01.2026 (а.с. 13-17). Оскільки позивачем [PERSON] надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення нею витрат на правову допомогу у сумі 3000,00 грн, суд прийшов до висновку, що понесені позивачем витрати є розумними, доцільними та співмірними виходячи із складності та категорії справи, тому з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу на зазначену суму. З наведених підстав суд відхиляє заперечення відповідача щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved