Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із заявою, в якій просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог вказано, що в період з 21.055.2007 по 13.11.2015 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого є батьками доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя сторін не склалося, у зв`язку з чим шлюб між сторонами було розірвано. З моменту розірвання шлюбу пройшло понад вісім років, за цей час відповідач жодного разу не відвідав дітей, які проживають та перебувають на повному утриманні та вихованні матері, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться здоров`ям дітей, їх фізичним та духовним розвитком, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов?язками. Ухвалою від 09.04.2025 справі відкрито загальне позовне провадження (а.с. 22). В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, також подав до суду заяву, в якій просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, про розгляд справи повідомлений належним чином, зокрема, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті суду. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. 211 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що 21.05.2007 районним відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, від якого народились діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 11-12, 17). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13.11.2015 по справі №295/13688/15-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с. 13-14). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.11.2015 по справі №295/13689/15-ц ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 10.09.2015 і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 15-16). З моменту розірвання шлюбу і до цього часу діти проживають з матір`ю (а.с. 9-10), перебувають на повному матеріальному утриманні матері, відповідач жодного разу не відвідав дітей, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться здоров`ям дітей, їх навчанням, фізичним та духовним розвитком, що підтверджується характеристиками з навчальних закладів, де навчаються діти, інформацією про виконавче провадження (а.с. 43-48). На спростування вказаних обставин відповідачем заперечень, належних та допустимих доказів не надано. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №16 від 07.01.2026 затверджено висновок щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку, виходячи з інтересів дітей, позбавлення батьківських прав відповідача щодо дітей є доцільним. З викладеного вище в сукупності вбачається, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей. В судовому засіданні 02.12.2025 було допитано свідків. Свідок [PERSON] повідомила, що є рідною сестрою позивачки та хрещеною матір`ю обох дітей. Після розірвання шлюбу між сторонами діти повністю перейшли під опіку матері, з того часу відповідач не приділяв дітям жодної уваги не надавав матеріальної допомоги, не брав участі у їх вихованні, не долучався до освітнього процесу дітей та взагалі не проявляв жодного інтересу до життя дітей, позивач не чинила жодних перешкод у спілкуванні батька з дітьми. Відповідач вчиняв домашнє насильство відносно позивача та обох дітей. Свідок [PERSON] повідомила, що є кумою позивача, востаннє бачила відповідача близько півроку тому, останній перебував у стані алкогольного сп`яніння, з дітьми не спілкується, не відвідує їх. Вихованням та утриманням дітей займається позивач та її чоловік, вітчим має дуже гарне ставлення до дітей, а діти до нього. Свідок [PERSON] повідомила, що є матір`ю позивача, відповідач її колишній зять. [PERSON] взагалі не займається вихованням дітей, застосовував до позивача домашнє насильство, після чого позивач з дітьми переїхали на постійне проживання до неї. Востаннє бачила відповідача до початку повномасштабної війни, останній перебував у стані алкогольного сп`яніння. В судовому засіданні були опитані неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] пояснила, що проживає разом з матір`ю, братом [PERSON] , вітчимом [PERSON] та його сином [PERSON] . Отчим гарно ставиться до [PERSON] та [PERSON] , приймає участь у їх вихованні. Батько [PERSON] не виявляв бажання спілкуватись чи зустрічатись з дітьми, [PERSON] взагалі не бажає спілкуватись з батьком. [PERSON] пояснив, що батько ніколи не приходив, подарунків не дарував, одного разу син бачив батька в магазині в стані алкогольного сп`яніння, останній не впізнав сина. [PERSON] проживає разом з матір`ю та вітчимом, останній дуже добрий, дарує подарунки, цукерки, іграшки. Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до частин 3, 4 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 13 ЦПК України). Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, беручи до уваги, що з наявних у справі доказів підтверджуються ті обставини, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що негативно впливає на виховання дітей, не турбується про фізичний, духовний та моральний розвиток доньки [PERSON] та сина [PERSON] , не проявляє материнської турботи та піклування про дітей, а отже свідомо нехтує своїми батьківським обов`язками, суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Згідно частин 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 182 СК України метою захисту та забезпечення права дитини на належне утримання, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Враховуючи те, що суд прийшов до висновку позбавлення відповідача батьківських прав, тому одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дітей. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1211, 20 грн. та 1331,20 грн. на користь держави.

Outcome: approved