Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернулась до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 серпня 1996 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі наказу від 06 серпня 1996 року № 1366 приватизована квартира загальною площею 48,3 кв. м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 12 серпня 1996 року право власності на зазначену квартиру було посвідчене сектором приватизації житла міськвиконкомом Сєвєродонецької міської ради на підставі чого [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] видане свідоцтво про право власності на житло від 12 серпня 1996 року, яке посвідчує право спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на вказану квартиру (по 1/3 частці кожному). Згідно з технічним паспортом на квартиру від 30 липня 1996 року, квартира загальною площею 48,3 кв. м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , знаходиться у власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло і записана в реєстрову книгу КП «Сєвєродонецького БТІ» за № 225. Інформація про реєстрацію зазначеного права власності не була внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки позивач набула право власності ще у 1996 році, а Державний реєстр прав на нерухоме майно був запроваджений з 01 січня 2013 року. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14 січня 2013 року серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області. Після смерті [PERSON] належна йому 1/3 частка квартири, загальною площею 48,3 кв. м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , була успадкована його сином [PERSON] , [INFO] , про державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю. М., в межах спадкової справи № 208/2013 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 06 липня 2013 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-512. 26 липня 2013 року в ДРРП відкрито розділ на вказаний об`єкт нерухомості за № 116096044129 та зареєстровано перехід 1/3 частки права власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину до [PERSON] . Відповідно, станом на день звернення з цим позовом розмір частки [PERSON] у праві власності на спірну квартиру складає 2/3. Позивач указує, що на даний час місто Сєвєродонецьк Луганської області окуповане. [PERSON] із соціальних мереж стала відома інформація, що будинок [ADDRESS] зруйнований. З метою включення належної [PERSON] частки квартири до Реєстру пошкодженого та знищеного майна, вона звернулася до ЦНАП у місті Черкаси, де їй повідомили, що включення майна до реєстру проводиться виключно після внесення відповідних даних до Державного реєстру прав на нерухоме майно. 30 червня 2025 року [PERSON] звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради Атамась 1.1. 02 липня 2025 року державним реєстратором було сформовано та надіслано до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області запит за № 04-23/34679 щодо можливості підтвердження відомостей про зареєстроване право власності на паперових носіях інформації. На запит отримано документ від 02 липня 2025 року за вих. № 2174 ВА/2025, яким повідомляється, що «інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сіверськодонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві КП «Сєвєродонецьке БТІ» на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сіверськодонецької міської територіальної громади є тимчасово окупованою російською федерацією, надати інформацію щодо зареєстрованих до 01 січня 2013 року прав власності, що зберігаються в архівних справах, на сьогоднішній день не вбачається за можливе. Враховуючи ці обставини та те, що чинним законодавством не передбачено винятки щодо застосування вищевказаній норм Закону, державна реєстрація права власності без інформації про раніше зареєстроване право неможлива». У зв`язку з зазначеним позивач отримала від державного реєстратора відмову у проведенні реєстраційних дій за заявою. Враховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на квартиру, позивач звернулась до суду з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України. Постановленою суддею ухвалою від 15 вересня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Від позивача витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали або нотаріально посвідчені копії документів, доданих у копіях до позову. Також ухвалою постановлено проводити розгляд справи у режимі відеоконференції за участі представника позивача. Постановленою у судовому засіданні 18 листопада 2025 року ухвалою закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. 26 листопада 2025 року, на виконання ухвали від 15 вересня 2025 року, до суду надійшли нотаріально засвідчені копії доказів. В судове засідання позивач не з`явилась, представник позивача, адвокат Нікітюк А. М., надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якому підтримав вимоги позовної заяви. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Письмові пояснення не подавала. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, перевіривши доводи позовної заяви матеріалами справи, висновує таке. З дослідженої судом, засвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С. О. за № 4628, копії свідоцтва про право власності на житло, встановлено, що 12 серпня 1996 року Сектором приватизації житла міськвиконкому посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 48,3 кв. м. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 06 серпня 1996 року № 1366. Зворотна сторона засвідченої нотаріусом копії свідоцтва містить: штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з підписом посадової особи, про що здійснено запис у реєстрову книгу за № 225 від 16 вересня 1996 року /а.с.36/. З дослідженої судом, засвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С. О. за № 4630, копії технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , вбачається підтвердження відомостей про площу квартири (загальна - 48,3 кв. м, житлова - 29,8 кв. м), відомостей про власників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Технічний паспорт містить печатки Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк, підписи посадових осіб /а.с.37-38/. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується належним чином засвідченою копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с.17/. 26 липня 2013 року державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю. С. видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1-512, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його син [PERSON] . Спадщина, на яку в указаній частині видане це свідоцтво складається з 1/3 частки квартири, розташованої у [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло (б/н), виданого 12 серпня 1996 року Сектором приватизації міськвиконкому, розпорядження № 1366 від 06 серпня 1996 року та зареєстрованого у Сєвєродонецькому міському бюро технічної інвентаризації 16 вересня 1996 року за № 225 /а.с.18/. 26 липня 2013 року [PERSON] зареєстровано право на 1/3 частку квартири, розташованої у [ADDRESS] /а.с.19/. З відмітки у копії паспорта громадянки України - позивача [PERSON] , серія [NUMBER] вбачається, що з 18 вересня 1975 року місце проживання позивача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] /а.с.8/. З копії довідки від 22 листопада 2022 року № 7102-5002340784 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що місце проживання/перебування позивача зареєстроване за адресою: [ADDRESS] /а.с.10/. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Атамась І. І., Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради Черкаської області від 22 липня 2025 року № 80022783 позивачеві відмовлено у проведенні реєстраційних дій з реєстрації права власності. Підставою рішення державного реєстратора зазначено неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів з паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 01 січня 2013 року /а.с.11/. Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк. Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачеві майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності. Вирішуючи позов, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній на 26 лютого 1996 року передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. У позивача наявні документи, що засвідчують її право власності (свідоцтво про право власності на житло), яке зареєстроване згідно з чинного на момент його видачі законодавства, однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивача права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивачку можливості довести своє право. Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. На день розгляду справи територія Сіверськодонецької міської територіальної громади є окупованою. Сіверськодонецька міська територіальна громада зазначена в Переліку територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженому наказом Мінреінтеграції від 25 квітня 2022 року № 75. Вона також зазначена як тимчасово окупована територія російською федерацією у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженому наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309, який став на заміну зазначеному вище Переліку. Внаслідок викладеного відновити документ, отримати його дублікат чи засвідчену з оригіналу копію як позивач, так і суд позбавлені можливості. Позивачем право власності набуте у 1996 році. Наданий позивачем доказ у виді свідоцтва про право власності на житло посвідчений органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1996 рік - Сєвєродонецьким БТІ, з відповідними відмітками про реєстрацію набуття права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру. Реєстрація місця проживання у спірній квартирі позивача підтверджує її доводи про набуття права власності на спірну квартиру. Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності позивача, отримання інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачки на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) є неможливим, іншого порядку підтвердження права власності у відносинах, що склалися, державою не встановлено, суд висновує, що позивач не може розпоряджатися своїм майном через невизнання державою її права власності, що, в свою чергу, порушує таке її право. Також, за ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч. 4 ст. 368 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). Зважаючи на те, що у правовстановлюючому документі (свідоцтві про право власності на житло) вказано про належність майна до спільної сумісної власності (без визначення часток), позивача, [PERSON] , а також померлого [PERSON] , спадкоємцем після смерті якого є [PERSON] , доказів відхилення від рівності часток у праві спільної сумісної власності також не надано та такі обставини у позові не аргументовані, суд висновує, що позов підлягає задоволенню та за позивачем слід визнати право власності на 1/3 частину вищевказаного майна. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог у цій частині, оскільки позивачем доведено її право власності на спірну квартиру належними та допустимими, достатніми доказами та існуючі перешкоди для його реалізації. На підставі викладеного та

Outcome: approved