Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя із позовною заявою про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем. В обґрунтування уточненого позову зазначила, що [PERSON] з 30 грудня 1977 року перебувала в шлюбі з [PERSON] , [INFO] . В шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до договору міни від 06.04.2005, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Серовською М.В., зареєстрованого в реєстрі за №803, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка є рідною сестрою позивачки, набули право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Далі вказала, що [PERSON] дуже хворів на туберкульоз, що підтверджується довідками Комунальної установи «Запорізький обласний протитуберкульозний клінічний диспансер Запорізької обласної ради від 26.11.2012 та від 21.10.2015 №68/2015. Через свою хворобу та необхідність отримання постійної допомоги, [PERSON] постійно проживав зі своїми батьками, за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] . У зв`язку з тим, що позивачка, її чоловік - [PERSON] , та їх син [PERSON] мешкали за однією адресою ( [ADDRESS] ) позивачка була впевнена, що автоматично вступила в спадщину за померлим сином та за померлим чоловіком, а отже вчасно не зверталась до нотаріуса із заявами про вступ у спадщину. Додатково вказала, що у червні місяці 2025 року у позивачки виникла необхідність продажу своєї квартири за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим позивачка звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Тетяни Михайлівни для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , на 1/3 (одну третю) частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.06.2025 №561/02-31 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Тетяна Михайлівна відмовила [PERSON] , [INFO] яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . Підставами відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом є те, що [PERSON] пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а також те, що відсутній документ, який би підтверджував факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем. Так, [PERSON] , [INFO] , фактично з 15 травня 2005 року по 12 січня 2019 року - день своєї смерті, проживав за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїми батьками: батьком [PERSON] , 1954 року народження, та матір`ю - [PERSON] , 1959 року народження. Далі зазначили, що [PERSON] з 15 травня 2005 року до 12 січня 2019 року постійно та систематично здійснювала догляд за своїм хворим сином - [PERSON] , в тому числі щоденно робила покупки продуктів, ліків, побутових товарів, прибирання квартири, викликала в разі необхідності швидку допомогу, супроводжувала сина до лікарні, тощо. Відповідний факт підтверджується Актом про фактичне місце проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] від 18 липня 2025 року. Відповідно до Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 04.06.2025, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Запорізької міської ради, [PERSON] хворіє та має наступні захворювання, а саме Повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): Церебральний атеросклероз II - ІІІ, Дисціркуляторна енцефалонатія II, вестибуло-атактичний синдром, Гіпертонічна хвороба II, 3 стадії, ДВДР. Виразкова хвороба пілоричного відділу шлунку, ускладненої перфорацією. ІХС, кардіосклероз II ст.Короткий анамнез, діагностичні дослідження, перебіг хвороби, проведене лікування, стан при направленні, при виписці: Основне захворювання з 23.10.2018 коли з`явились скарги на слабкість, дрож в тілі, серцебиття, запаморочення. 07.04.2025 перенесла оперативне втручання; [PERSON] , висічення виразки передньої стінки пілоричного відділу шлунку. Пілородуденопластика та дренування черевної порожнини. Отже, [PERSON] змушена звернутись до суду з позовною заявою про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю з [PERSON] з метою встановлення факту прийняття спадщини. Таким чином, позивач просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в місті Запоріжжі, на час відкриття спадщини за однією адресою: [ADDRESS] . 18.09.2025 ухвалою суду відкрито провадження по справі [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Тетяна Михайлівна, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. В порядку підготовки витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Тетяни Михайлівни копію спадкової справи № 82/2025 розпочатої 02 червня 2025, відкритої після смерті [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] . 06.10.2025 на виконання ухвали суду від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Тетяни Михайлівни надійшла копія спадкової справи №82/2025 відкритої 02 червня 2025 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 20.10.2025 представником позивача надійшло клопотання про долучення до судової справи позовної заяви в новій редакції. 05.11.2025 ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. 17.12.2025 до суду від представника відповідача [PERSON] надійшли пояснення по справі з заявою про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника. В своїх поясненнях відповідач визнала позовні вимоги [PERSON] та не заперечувала щодо їх задоволення. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились. 22.01.2026 через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, зазначили що позовні вимоги підтримують, просили позов задовольнити повністю. В судовому засіданні від 23.12.2025 [PERSON] надала пояснення згідно позовної заяви, а саме, що вона проживала з сином на однією адресою по [ADDRESS] з 1995 року. На туберкульоз він захворів з 2006 року. В квартирі за адресою: [ADDRESS] він був просто зареєстрованим, оскільки у [PERSON] не було ні чоловіка, ні дітей. Разом вони фактично ніколи не проживали. Представник позивача в судовому засіданні від 23.12.2025 вважав позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи без їх участі, проти винесення рішення не заперечували за тих обставин, які викладені у відзиві на позов. В судовому засіданні від 23.12.2025 представник відповідача [PERSON] пояснила, що [PERSON] знає про наявність позовної заяви її сестри. Наразі відповідач не проживає за адресою реєстрації та знаходиться у пансіонаті. Рідних у неї, окрім позивачки немає. Вона не перебувала у шлюбі та немає дітей. З племінником [PERSON] ніколи вони разом не проживали, зокрема через те, що він тяжко хворів на туберкульоз та потребував постійної сторонньої допомоги. Третя особа приватний нотаріус Бахматська Т.М. в судове засідання не з`явилася, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Виходячи з наведеного, а також положень ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та їх представників. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народилась [INFO] в м. Запоріжжя, з 20.04.2005 має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] виданого Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області від 25 вересня 2001 року, рнокпп [NUMBER] , є пенсіонеркою відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , вид пенсій за віком (а.с.9-12, 111-112 на звороті). Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого Орджонікідзевським відділом ЗАГС від 30.12.1977, гр. [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб 30.12.1977, про що було зроблено актовий запис №1185. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.14). Відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданий Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області від 19.08.2003, гр. [PERSON] народився [INFO] в м. Запоріжжя, був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] з 04.05.1995, мав рнокпп [NUMBER] , мав пенсійне посвідчення серії [NUMBER] (а.с.15-17, ). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 20.02.2020, гр. [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Запоріжжя, помер [INFO] в м. Запоріжжі, у віці 66 років, про що вчинено актовий запис № 253 (а.с.18, 107). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Орджонікідзевським відділом ЗАГС від 30.06.1978, [PERSON] народився [INFO] в м. Запоріжжі, про що вчинено актовий запис №1201. Батьком [PERSON] зазначено [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с.21, 110). Відповідно до копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданий Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області від 21.01.1997, гр. [PERSON] народився [INFO] в м. Запоріжжі, був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , мав рнокпп [NUMBER] (а.с.19-20, 108). Відповідно до довідок Комунальної установи «Запорізький обласний протитуберкульозний клінічний диспансер» Запорізької обласної ради від 26.11.2012 та від 21.10.2015 №68/2015, [PERSON] , 1978 р.н., мав захворювання «туберкульоз» та періодично знаходився на стаціонарному лікуванні. Зазначено, що на час звернення до закладу охорони здоров`я мав зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , фактично проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с.22-23). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 14.01.2019, гр. [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Запоріжжя, помер [INFO] в м. Запоріжжі, у віці 40 років, про що вчинено актовий запис № 367 (а.с.24). Відповідно до Акту про фактичне місце проживання від 18.07.2025, в присутності мешканців будинку [ADDRESS] , а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , складено акт про те, що гр. [PERSON] , [INFO] , фактично з травня 1995 року по 12 січня 2019 року (день своєї смерті), проживав за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїми батьками: [PERSON] , 1954 р.н. та матір`ю [PERSON] , 1959 р.н. (а.с.25). Відповідно до договору міни від 06.04.2005, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Серовською М.В., зареєстрованого в реєстрі за №803, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка є рідною сестрою позивачки, набули право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.26, 113). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Орендним підприємством Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації за № 6968571 від 11.04.2005, реєстраційний номер 10214384, власниками об`єкта нерухомості за адресою: [ADDRESS] на підставі договору міни є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності по 1/3 частки, зареєстроване в ЗМБТІ реєстратором Красніковою Н.І., номер запису 37742, в книзі 266 (а.с.27, 114). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії 02.06.2025 №561/02-31 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Тетяна Михайлівна відмовила [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , оскільки останньою не надано доказів спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.28). Відповідно до матеріалів спадкової справи відкритої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М. 02.06.2025 за заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] його матері гр. [PERSON] , яка зазначила, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті її сина і спадщину вона приймає за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України. До складу спадщини входить 1/3 частка квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 106 на звороті). Згідно копії Витягу сформованого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М. про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 81379752 від 02.06.2025 на спадкодавця [PERSON] заведена спадкова справа за № 74151515, номер у нотаріуса 82/2025 (а.с. 109). Як вже зазначалося, то відповідно до постанови приватного [PERSON] . 02.06.2025 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] , зокрема через не доведення спадкоємицею того, що вона проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Оцінивши усі наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності і достатності, надавши правову оцінку установленим у справі обставинам, позовним вимогам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо позовної вимоги про встановлення факту, що [PERSON] , [INFO] , спільно проживала з її сином [PERSON] , який помер [INFO] , як із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть бути також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов`язані спорідненням зі спадкодавцем. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, таким, що прийняв спадщину, вважається спадкоємець першої черги, якщо він проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як вбачається зі змісту позовної заяви, встановлення вказаного юридичного факту позивачу необхідне саме для реалізації свого права на спадкування як спадкоємця першої черги і доведення, що вона, фактично, прийняла спадщину, оскільки нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, зокрема через відсутність документів, щ доводять факт її проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач до позову надала докази звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та отримання відповідної відмови. Згідно з даними спадкової справи позивач звернулася до нотаріуса з відповідною заявою. У постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 702/61/20 зазначено, що зверненню до суду з позовом має передувати вирішення питання про видачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, суд у справі, яка розглядається, констатує дотримання позивачем установленого порядку захисту реалізації свого права на спадщину. Своєю чергою на підставі оцінки наявних доказів в їх сукупності та кожного окремо, суд дійшов висновку про доведеність з боку позивача факту спільного її проживання з [PERSON] , а саме за однією адресою до дня відкриття спадщини з огляду на таке. Таким чином, за час розгляду справи, ніким не спростовано того, що позивач та [PERSON] проживали однією сім`єю за однією адресою по день смерті останнього - [INFO] . Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] так як на момент відкриття спадщини постійно проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується, зокрема, Актом встановлення місця проживання від 18.07.2025. При цьому, позивач у встановлений законом термін не подала заяву до нотаріуса про відмову у прийняті спадщини після смерті [PERSON] .. Як вже зазначалося, то відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємців за законом першої черги, які прийняли б спадщину судом не виявлено. За матеріалами спадкової справи встановлено відомості, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті гр. [PERSON] . Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Текст зазначеної норми не містить трактування поняття «постійного проживання», оскільки згідно з Конституцією України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2013, особи, що мешкають в Україні, не зобов`язані постійно проживати в місці своєї реєстрації. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування", виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Пунктом 23 зазначеної постанови встановлено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тобто, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Отже, відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем. Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував, що факт реєстрації місця проживання позивача за іншою адресою, ніж місце проживання й реєстрації спадкодавця, не має правового значення у таких спірних правовідносинах. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16, від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, від 01 липня 2020 року у справі № 222/1109/17. В ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 569/15147/17, зазначено, що тлумачення статті 29 ЦК України у поєднанні зі статтями2,3Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у відповідній редакції та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, дає підстави для висновку, що постійне місце проживання громадян України може бути підтверджено як відміткою у паспорті, так і іншими документами згідно із статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц. Отже, під час вирішення питання, чи прийняли спадкоємці спадщину у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, суд повинен досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті та фактичне місце проживання його спадкоємців. Таким чином, суд вважає, що факт проживання спадкодавця за вказаною позивачем адресою доведений належними способами доказування. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України. Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України). Таким чином, встановивши, що позивач постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та як спадкоємець за законом у встановлений статтею 1270 ЦК України строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подала, тобто є такою, що прийняла спадщину після [PERSON] . З огляду на встановлені обставини справи та подані докази, суд дійшов висновку про те, що позивач [PERSON] довела факт спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою, тому позовна вимога про встановлення юридичного факту спільного зі спадкодавцем проживання на час відкриття спадщини за однією адресою підлягає задоволенню.

Outcome: approved