Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

[PERSON] , через свого представника адвоката Дмитренка І.М., звернувся до суду із позовом до Костянтинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме на комплекс будівель і споруд, розташованих по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він із 2006 року відкрито користується вищевказаним комплексом будівель і споруд, доглядає за ним, утримує, проводить поточні ремонти, сплачує орендну плату за земельну ділянку під комплексом, податки та рахунки за електроенергію. На підтвердження свого користування вищевказаним комплексом зазначив, що відповідно до Рішення виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області №58 від 12 листопада 2003 року, будівлі холодильника, присвоєно адресу [ADDRESS] . Відповідно до Рішення виконавчого комітету Новопетрівської сільської Новоодеського району Миколаївської області №59 від 12 листопада 2003 року визнано право колективної власності за СЗАТ "Новопетрівське" на холодильник, розташований в [ADDRESS] , по факту користування ним з 1968 року та зобов`язано КП "Новоодеське БТІ" зареєструвати правоустановчі документи на даний об`єкт. Зазначає, що відповідно до ухвали Господарського суду Миколаївської області від 15.06.2004 року у справі №4/12 сільськогосподарське закрите акціонерне товариство "Новопетрівське" (ЄДРПОУ 03763916) ліквідоване. А правоустановчі документи на холодильник, розташований в [ADDRESS] не виготовлені, та право власності за ліквідованим СЗАТ "Новопетрівське" не зареєстроване. Вказує, що вже у 2006 році, за його заявою, задля передачі йому в оренду вказаного холодильника, розташованого в [ADDRESS] Новоодеською районною державною адміністрацією Миколаївської області було прийнято Розпорядження № 195-р від 28 березня 2006 року, яким було надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки площею 1,1 га в оренду для обслуговування господарського двору із земель запасу на території Новопетрівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. 27 листопада 2007 року між ПП [PERSON] та ВАТ ЕК "Миколаївобленерго" було укладено договір про постачання електричної енергії № 4, який діє до теперішнього часу. Відповідно до Договору оренди земельної ділянки від 12 січня 2015 року встановлено, що Орендодавець Головне управляння Держземагенства у Миколаївській області укладено з Орендарем [PERSON] договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 4824883900:02:000:0149, площею 1,0544 під будівлями та дворами, об`єкт інфраструктури та ЛЕМ. В подальшому вказаний договір оренди було продовжено шляхом його переукладення, зокрема відповідно до Договору оренди земельної ділянки від 23 червня 2025 встановлено, що Орендодавець Костянтинівська сільська рада уклала з орендарем [PERSON] договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 4824883900:02:000:0149, площею 1,0544, під будівлями та дворами, об`єктами інфраструктури та ЛЕМ. 04 серпня 2010 року за заявою [PERSON] Районним комунальним підприємством Новоодеське РБТІ виготовлено Технічний паспорт на комплекс будівель і споруд по [ADDRESS] . Крім того, зазначає, що в період часу з 2011 року по 2014 роки, за заявами [PERSON] , було визначено розмір збитків за користування вищевказаними земельними ділянками "господарчий двір", які він справно сплачував. До теперішнього часу будь хто власниками вказаного комплексу будівель і споруд, розташованих в [ADDRESS] не значиться, боргів також немає. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд про визнання за ним права власності на комплекс будівель і споруд, розташованих по [ADDRESS] , які належали на праві колективної власності СЗАТ "Новопетрівське", яке ліквідовано, за набувальною давністю. Позивач у судове засідання не з`явився, але від його представника до суду надійшла заява про підтримання позовних вимог із клопотанням про розгляд справи без участі сторони позивача. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав, справу просив розглядати за його відсутності. Згідно вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом, у відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Рішенням виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області №58 від 12 листопада 2003 року, будівлі холодильника, присвоєно адресу [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області №59 від 12 листопада 2003 року визнано право колективної власності за СЗАТ "Новопетрівське" на холодильник, розташований в [ADDRESS] , по факту користування ним з 1968 року та зобов`язано КП "Новоодеське БТІ" зареєструвати правоустановчі документи на даний об`єкт. Відповідно до ухвали Господарського суду Миколаївської області від 15.06.2004 року у справі №4/12 сільськогосподарське закрите акціонерне товариство "Новопетрівське" (ЄДРПОУ 03763916) ліквідоване, затверджено ліквідаційний баланс СЗАТ "Новопетрівське", встановлено відсутність у банкрута основних та оборотних засобів, та будь-якого майна, вимоги кредиторів третьої та четвертої черги залишились непогашеними. Згідно з розпорядженням Новопетрівського сільського голови №14-р від 22.02.2016 року в с. Новопетрівське Новопетрівської сільської ради Новоодеського (нині Миколаївського) району Миколаївської області вулицю Чапаєва перейменовано у вулицю Центральну. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.01.2026 року №459901557, сформованої начальником відділу Костянтинівської сільської ради Фомич О.В., за параметрами запиту «право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження» за адресою об`єкта нерухомості, інформація про реєстрацію права власності на комплекс будівель і споруд (холодильник), у вказаних реєстрах відсутня. Тобто із даної довідки вбачається, що спірний об`єкт нерухомості не зареєстрований. В матеріалах реєстраційної справи сільськогосподарського закритого акціонерного товариства «Новопетрівське» (ЄДРПОУ 03763916), ліквідованого 15.06.2004 року, які отримані від Миколаївської районної військової адміністрації, не міститься жодної інформації про спірний об`єкт нерухомості. Натомість, у 2006 році, за заявою [PERSON] , задля передачі йому в оренду вказаного холодильника, розташованого в [ADDRESS] Новоодеською районною державною адміністрацією Миколаївської області було прийнято Розпорядження № 195-р від 28 березня 2006 року, яким було надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки площею 1,1 га в оренду для обслуговування господарського двору із земель запасу на території Новопетрівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. 27 листопада 2007 року між ПП [PERSON] та ВАТ ЕК "Миколаївобленерго" було укладено договір про постачання електричної енергії № 4, який діє до теперішнього часу. Відповідно до додаткової угоди від 03.07.2017 року до даного договору, фактична адреса споживача [ADDRESS] . Відповідно до Договору оренди земельної ділянки від 12 січня 2015 року встановлено, що Орендодавець Головне управляння Держземагенства у Миколаївській області укладено з Орендарем [PERSON] договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 4824883900:02:000:0149, площею 1,0544 під будівлями та дворами, об`єкт інфраструктури та ЛЕМ. В подальшому вказаний договір оренди було продовжено шляхом його переукладення, зокрема відповідно до Договору оренди земельної ділянки від 23 червня 2025 встановлено, що Орендодавець Костянтинівська сільська рада уклала з орендарем [PERSON] договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 4824883900:02:000:0149, площею 1,0544, під будівлями та дворами, об`єктами інфраструктури та ЛЕМ. 04 серпня 2010 року за заявою [PERSON] Районним комунальним підприємством Новоодеське РБТІ виготовлено Технічний паспорт на комплекс будівель і споруд по [ADDRESS] . В період часу з 2011 року по 2014 роки, за заявами [PERSON] , було визначено розмір збитків за користування вищевказаними земельними ділянками "господарчий двір", які ним, згідно з долученими квитанціями, були сплачені. Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 20.05.2025 року; Викопіювання з чергового земельно-кадастрового плану Новопетрівської сільської ради, виготовленого начальником відділу Держземагенства у Новоодеському районі Миколаївської області; Плану горизонтальної зйомки, засвідченого сертифікованим інженером - землевпорядником, комплекс будівель та споруд, розташований по [ADDRESS] , знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 4824883900:02:000:0149. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абз.2 ч.3 ст.344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, враховуючи, що позивач фактично володіє спірним майном комплексом будівель і споруд, розташованим по [ADDRESS] , яке відповідно до Рішення виконавчого комітету Новопетрівської сільської Новоодеського району Миколаївської області №59 від 12 листопада 2003 року на праві колективної власності належало СЗАТ "Новопетрівське", яке згідно з ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15.06.2004 року у справі №4/12 ліквідоване - без правонаступництва, на дане майно не претендують інші особи, позивач відкрито, безперервно і тривало володіє ним, поводиться з ним як власник, закон не обмежує і не забороняє таке набуття права власності, як набувальна давність, тому наявні всі передбачені законом передумови в сукупності, які є підставою для визнання за позивачем права власності на дане майно за набувальною давністю.

Outcome: approved