Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.11.2023 року між TOB «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 6360930, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 20 000 грн. зі сплатою процентів за користування коштами. Того ж дня, між TOB «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 100804261, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 10 000 грн. 25.09.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» було укладено Договір факторингу № 25092024, відповідно до якого право грошової вимоги до боржника за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. Не виконуючи належним чином зобов`язання за кредитним договором, відповідач порушив норми законодавства та умови кредитного договору. На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з відповідача в свою користь заборгованість в розмірі 79571,40 грн., а також суму понесених судових витрат. Ухвалою судді від 25.11.2025 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Відповідач у встановлений строк відзив на позов не подав. Станом на дату розгляду справи до суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. За погодженням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до п.122 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яке затверджено рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року №1845/0/15-21, розгляд (формування та зберігання) справи здійснюється в змішаній (паперовій та електронній) формі. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Судом встановлено, що 28.11.2023 року між TOB «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 6360930, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 20 000 грн. зі сплатою процентів за користування коштами строком на 105 днів (а.с.11-14). Крім того, 28.11.2023 року між TOB «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 100804261, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 10 000 грн. строком на 105 днів зі сплатою відсотків у розмірі 3% щомісячно (а.с.15-18). Договори укладено в електронній формі. Відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту не виконав, порушивши вимоги кредитного договору. 25.09.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» було укладено Договір факторингу № 25092024, відповідно до якого право грошової вимоги до боржника за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. З матеріалів справи вбачається, що відповідача повідомлено про відступлення права вимоги та направлено досудову вимогу щодо повернення богу в добровільному порядку, яка на разі не виконана. З розрахунку, наданого позивачем вбачається, що станом на дату звернення позивача з позовом сума заборгованості відповідача за договором №6360930 становить 53788,17 грн., з яких: 11660 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту, 40728,17 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам, 1400 грн. заборгованість за комісією. Заборгованість відповідача за договором №100804261 становить 25783,23 грн., з яких: 5830 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту, 19453,23 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам, 500 грн. заборгованість за комісією. Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак, позивача наділено правом грошової вимоги до відповідача. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. З огляду на наведене, вимоги щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту за розглядуваними договорами підлягають до задоволення. Враховуючи строк кредитування та умови надання кредиту (п. 1.2, п. 1.5.2, п.1.5.3 кредитних договорів) розмір нарахованих відсотків є обґрунтованим, відповідає графіку погашення заборгованості, отже, вимоги у цій частині також підлягають до задоволення. Відомостей про погашення відповідачем заборгованості матеріали справи не містять, контррозрахунку відповідачем не надано. Комісія за видачу кредиту передбачена п. 1.5.1 договорів (а.с.11 зворот, 15 зворот). Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, зокрема за надання кредиту. З Кредитного договору вбачається, що кредитором встановлена одноразова комісія саме за надання кредиту, а не за його обслуговування, відповідач, підписуючи кредитний договір, погодився з цією умовою договору, а тому виходячи із положень чинного законодавства та існуючої судової практики Верховного Суду, суд дійшов висновку про задоволення вимог позову в частині стягнення комісії за надання кредиту. З наведених мотивів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат у справі суд зазначає наступне. На підставі ч. 1 ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Позивачем також заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в розмірі 7000 грн. підтверджується договором про надання правничої допомоги від 26.02.2025 року, актом прийому-передачі та описом наданих послуг (а.с. 19-22). Суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial