Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ; копія договору забудови від 30.06.1975р.; копія акту від 1989р. про закінчення будівництва та введення до експлуатації житлового будинку; копія довідки КП «Ренійське БТІ від 27.10.2025р. №119 про належність житлового будинку [PERSON] та [PERSON] ; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] ; копія державного акту серії ЯК №437510 від 07.07.2010р. на право власності на земельну ділянку земельну ділянку площею 0,0916 га із кадастровим номером 5124110100:02:003:0103, розташовану по [ADDRESS] , виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); копія договору купівлі-продажу житлового будинку від 20.05.2025р.; копія розписки [PERSON] від 20.05.2025р.; відповідь завідувачки Ренійської державної нотаріальної контори Одеської області від 29.12.2025р.; копія заяви [PERSON] від 10.05.2025р. про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] ; Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 29.12.2025р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулась до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки [PERSON] , зазначивши, що 20.05.2025 р. між нею та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належних їй: житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,0916 га із кадастровим номером 5124110100:02:003:0103, розташованої по [ADDRESS] , виділеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), - за 100 000 грн. 20.05.2025р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачка передала відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала документи на житловий будинок та земельну ділянку (які були в неї в наявності). У майбутньому відповідачка пообіцяла позивачці засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивачка розпорядилась щодо догляду за придбаним житловим будинком та земельною ділянкою, зробила ремонт у будинку, сплачує земельний податок, використовує житло та земельну ділянку за цільовим призначенням. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталась до відповідачки, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивачки про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідачка пояснила, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (20.05.2025р.) їй належала на праві власності частка нерухомості, однак, вона не рахувалась зареєстрованим власником іншої частки будинку, присадибної земельної ділянки, а фактично володіла ними. Так, частка вищевказаного житлового будинку на підставі договору забудови належала чоловікові відповідачки [PERSON] [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі державного акту про право власності на земельну ділянку [PERSON] належала і присадибна земельні ділянка за вищевказаною адресою. За життя [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив. У передбачений законом строк [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Таким чином, дружина [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину на майно померлого чоловіка юридично, в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Однак, оформити спадкову частку житлового будинку та присадибну земельну ділянку не надалося можливості з причини відсутності оригіналів належних правовстановлюючих документів на ці об`єкти нерухомості. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При зверненні до відповідних органів із питанням про засвідчення договору, оформлення документації на житловий будинок та земельну ділянку на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, під час укладення договору про купівлю-продаж житлового будинку та присадибної земельної ділянки [PERSON] не була зареєстрованим власником всього нерухомого майна. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивачка [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , та присадибної земельної ділянки за цією ж адресою, вона не знала і не могла знати про те, що [PERSON] не мала права на відчуження нерухомості раніше, ніж вона зареєструвала б право власності на неї (в даному випадку на її спадкову частку та земельну ділянку). Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачкою права власності на вищевказану нерухомість як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачкою та відповідачкою була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідачка [PERSON] продала, а позивачка купила житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , та присадибну земельну ділянку за 100000 грн. 20.05.2025р. позивачка передала відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала позивачці документи на будинок та земельну ділянку (які були в наявності) за цією адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивачка звернулась до суду із відповідним позовом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачки щодо жилого будинку та встановленні права на нерухомість у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість за позивачкою, як добросовісним набувачем.

Outcome: approved