Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача 09.06.2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку за набувальною давністю. В подальшому, до початку розгляду справи по суті представником позивача - адвокатом Бабенком Русланом Володимировичем було змінено позовні вимоги та позовну заяву викладено в новій редакції, змінивши підстави позову з набувальної давності на визнання дійсним договору купівлі-продажу. Свої позовні, мотивує тим, що 26 квітня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] було укладено усний договір купівлі-продажу житлового будинку та присадибної земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Між ними було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, а узгоджена ціна продажу становила еквівалент суми, яка на сьогодні згідно з оцінкою складає 185500,00 грн. На підтвердження укладеного договору та в якості часткової оплати, позивач передала [PERSON] кошти, про що остання власноруч склала розписку від 26.04.2012 року. Факт повного розрахунку за майно підтверджується письмовою заявою відповідачки [PERSON] , яка є єдиним спадкоємцем продавця, визнала факт повної оплати за спірне майно. Одразу після укладення угоди [PERSON] передала ключі від будинку і позивач відкрито і безперервно проживає у будинку, доглядає за ним як повноцінна власниця, проте нотаріального посвідчення договору за життя [PERSON] не відбулося, а після її смерті стало неможливим. Діючи як добросовісний покупець та виконуючи обов`язки, покладені на покупця нерухомості, 26 червня 2025 року позивач самостійно сплатила до бюджету 1855,00 грн. збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та 9275,00 грн. військового збору, що підтверджується відповідними квитанціями. Таким чином, позивач вважає, що у даній справі наявна сукупність усіх умов для визнання договору дійсним та визнання за нею право власності. Відповідач позов визнала повністю, про що подала відповідну заяву. Заяви ( клопотання) учасників справи, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 18 червня 2025 року відкрито провадження у справі у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. 21.07.2025 позивачем через канцелярію суду подано позовну заяву в новій редакції про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності. Відповідачем через канцелярію суду 21.07.2025 подано заяву про визнання позову в новій редакції та розгляд справи у підготовчому засіданні без участі. Ухвалою суду від 22.07.2025 року закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду . 22.09.2025 року в судовому засіданні визнано яку відповідача обов`язковою та відкладено судове засідання на 16 год.29.09.2025 року, яке неодноразово відкладалося в зв`язку з неявкою відповідача та перебування головуючої судді на лікарняному та відпустці. В судове засідання, призначеного на 12 год, 26 січня 2026 року сторони не з`явилися. Позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, на судовий розгляд справи не прибула. Проте, через канцелярію суду, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. 12.12.2025 відповідачем через канцелярію суду надіслано письмові пояснення по справі, в яких просить просить розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. За таких обставин суд розглядає справу у відсутності сторін та, відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Фактичні обставини встановлені судом Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Частиною 1ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 26.04.2012 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] , 1942 року народження, яка померла [INFO] було укладено в усній формі договір купівлі-продажу житлового будинку, загальною площею 61,1 кв.м. та присадибної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7122855100:01:003:0070, загальною площею 0,1069га., в [ADDRESS] . Між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, а узгоджена ціна продажу становила еквівалент суми, яка на сьогодні згідно з експертною оцінкою складає в загальному розмірі - 185500,00 грн. Згідно висновків суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] вартість житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 61,1 кв.м., в тому числі житловою 40,4 кв.м. станом на 12.05.2025 року складає 162800,00 грн., оціночна вартість земельної ділянки, кадастровий номер 7122855100:01:003:0070, загальною площею 0,1069 га складає 22700,00 грн. Померлій [PERSON] належало на праві власності житловий будинок загальною площею 61,1 кв.м., житловою площею 40,4 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності, виданого Лисянським райвиконкомом Черкаської області 08.07.1975 року, за №1547 та земельна ділянка, площею 0,1069 га, експлуатація земельних угідь: рілля- 0,0451 га, малоповерхова забудова-0,0031 га, 0,0066 га, 0,0135 га, 0,0386 га; призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована: [ADDRESS] , кадастровий номер 7122855100:01:003:0070, на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЧР №028592, виданого Лисянською селищною радою Черкаської області 31.07.2003 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №193. На підтвердження укладеного договору та в якості часткової оплати, позивач передала [PERSON] кошти, що підтверджується власноруч складеною [PERSON] розписки 26.04.2012 року про отримання коштів в розмірі однієї тисячі доларів від [PERSON] в рахунок подальшого викупу будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Факт повного розрахунку за майно підтверджується письмовою заявою відповідачки [PERSON] , яка є єдиним спадкоємцем продавця, в якій вона визнала факт повної оплати за спірне майно, підтвердивши, що за життя її мати [PERSON] повідомляла їй, що отримала від [PERSON] усі гроші за будинок та земельну ділянку, що є предметом спору. Одразу після укладення угоди [PERSON] передала ключі від будинку і позивач відкрито, добросовісно і безперервно проживає у житловому будинку та користується земельною ділянкою, вчиняє всі дії як фактична власниця, що підтверджується актом про фактичне місце проживання особи від 14.05.2025 року. Згідно довідки виконавчого комітету Лисянської селищної ради від 19.09.2025 №1119 [PERSON] проживає без реєстрації з 2008 року по даний час за адресою: [ADDRESS] . Діючи як добросовісний покупець та виконуючи обов`язки, покладені на покупця нерухомості, 26 червня 2025 року позивач самостійно сплатила до бюджету 1855,00 грн. збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та 9275,00 грн. військового збору, що підтверджується відповідними квитанціями №7, №6 від 26.06.2025. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] ,1942 року народження спадкоємцем за законом є її донька [PERSON] , що доводиться свідоцтвами про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі №531 та №532, виданими 28.03.2025 року державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори. На підстав зазначених свідоцтв про право на спадщину за відповідачем зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 61,1 кв.м., житлова площа 40,4 кв.м. за адресою [ADDRESS] , згідно витягу з Державного реєстру речових прав № 420115916 від 28.03.2025 та земельну ділянку, кадастровий номер 7122855100:01:003:0070, загальною площею 0,1069 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, [ADDRESS] , згідно витягу з Державного реєстру речових прав № 420117290 від 28.03.2025. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнала повністю, про що подала письмове пояснення через канцелярію суду, в якому, зазначила, що її мама [PERSON] , ще коли була жива, говорила їй,що дійсно продала свою хату в Лисянці по [ADDRESS] [PERSON] і отримала від [PERSON] гроші. Відповідач дійсно бачила ту розписку, копію якої їй передали, там дійсно мамин почерк і її підпис. В розписці написано про 1000 доларів, які мама отримала зразу, решту коштів отримала пізніше на руки. Тому ніяких боргів [PERSON] перед ними не має. Просить суд позов [PERSON] задовольнити та визнати за нею право власності на хату і землю,за які вона заплатила її матері,повністю погоджується з тим, що не має наміру йти проти волі покійної матері та вважає вимоги позивача справедливими та обґрунтованими. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування У відповідності до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 208 ч. 1 п. 3 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом, а статтею 657 ЦК України, встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст. 218 ч. 3 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Така згода між сторонами була досягнута по всіх істотних умовах договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки. Зокрема, було досягнуто згоди по наступних умовах договору купівлі-продажу: визначено предмет договору купівлі-продажу, погоджено ціну товару (нерухомого майна), внесено позивачем, як покупцем, належної грошової суми за придбаний товар. В ч. ч. 2, 4ст. 639 Цивільного кодексу України, зазначено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Правові наслідки недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору визначені в ст. 220 Цивільного кодексу України, згідно вимог якої такий договір є нікчемним. Згідно ч. 2 вказаної статті Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Статтею 334 ч.3 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 у зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 Цивільного кодексу України. У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 754/2339/16-ц зроблено висновок, що «однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин». Позивачем доведено існування таких обставин, а також те, що можливість посвідчити правочин нотаріально на сьогодні втрачена. Приймаючи до уваги те, що при укладенні договору сторонами було домовлено про істотні умови договору, які стосуються купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, та земельної ділянки і відбулося повне виконання договору, а також визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, суд вважає, що позов необхідно задовольнити в частині позовних вимог про визнання дійсним договору договору купівлі-продажу житлового будинкуз надвірними спорудами, загальною площею 61,1 кв.м. та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 7122855100:01:003:0070, загальною площею 0,1069 га, розташованих за адресою: [ADDRESS] , які належали на праві власності [PERSON] , яка померла [INFO] . Щодо позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно суд зазначає наступне. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Отже письмовий договір купівлі-продажу та рішення суду про визнання такого договору дійсним є достатньою підставою для державної реєстрації права власності на відповідне нерухоме майно за позивачем. У пункті 5 Постанови Пленуму Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що «право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК)». Таким чином, до державної реєстрації права власності за позивачем таке право у нього не виникне, а відтак відсутні підстави для визнання за ним права власності на нерухоме майно на підставі ст. 392 ЦК одночасно з визнанням дійсним договору купівлі-продажу нерухомості, укладеного без нотаріального посвідчення. Таким чином, визнання за позивачем права власності на нерухоме майно одночасно з визнанням дійсним договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, не є належним способом захисту у випадку ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору про відчуження нерухомого майна, що є підставою для відмови у задоволенні позову у частині визнання права власності на таке майно. Отже, позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно є неналежним способом захисту, тому в цій частині позов є необґрунтованим, відтак задоволенню не підлягає. Вимоги про розподіл судових витрат позивачем не ставилось, тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача відповідно до їх фактичного понесення. Керуючисть ст ст. 202, 208, 209, 218, 220, 321, 328, 334, 525, 640, 638,655 ЦК України, та ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 263-265 ЦПК України, -

Outcome: partial