Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

24 листопада 2025 року до Холодногірського районного суду м.Харкова звернулися представники позивача АТ «Українська залізниця» в інтересах філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» - Чумаченко О.Б та Моксаленко К.В. з позовною заявою до [PERSON] , в якій вони просять суд з [PERSON] стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка станом на 01.05.2025 складає 66 573,01 грн., інфляційні збитки - 36 116,75 грн., три проценти річних - 6 484,03 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до Витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, реєстраційний номер 26330402 від 11.02.2009; реєстраційний номер 26407828 від 11.02.2009, реєстраційний номер 26408166 від 11.02.2009, гуртожиток, що розташований за адресою: [ADDRESS] належить на праві господарського відання акціонерному товариству «Українська залізниця». Зазначений гуртожиток перебуває на балансі виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця». Надавачем комунальних послуг для мешканців гуртожитку є АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд», виробничий структурний підрозділ «Харківська дирекція», який укладав договори на постачання електричної енергії, теплової енергії, газопостачання, водопостачання та водовідведення з відповідними виробниками (постачальниками) зазначених послуг для потреб гуртожитку. [PERSON] поселений у гуртожиток відповідно до ордеру №40 від 03.09.2001 у кімнату №516 та зареєстрований за цією адресою. На відповідача було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для проведення оплати за користування жилою площею та за комунальні послуги. Протягом періоду з 01.01.2022 по 31.03.2025 відповідач систематично не здійснював оплату, станом на 21.04.2025 за [PERSON] рахується заборгованість за користування жилою площею в Гуртожитку і за комунальні послуги на суму 66 573,01 грн. Також, відповідно до п.3 ч.1 ст. 161 ЦПК України на суму заборгованості позивач нарахував індекс інфляції у розмірі 36 116,75 грн. та 3% річних у розмірі 6 484,03 грн. Також зазначив, що ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 13.08.2025 відмовлено АТ «Українська залізниця» у видачі судового наказу про стягнення із [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги. Крім того, щодо дотримання строків позовної давності представник позивача послався на дію карантину та воєнного стану, на період яких перебіг позовної давності призупинений. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 26.11.2025 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов (а.с.102-103). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.101), не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Частиною 3 ст.211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст.247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Здійснюючи правосуддя (ч. 1 ст. 5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 04.02.2009 об`єкт за адресою [ADDRESS] , належить державі Україна(а.с.12). Відповідно до витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційний №26330402 від 11.02.2009, реєстраційний № 26407828 від 11.02.2009, реєстраційний №26408166 від 11.02.2009 гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності державі Україна (а.с.13-15). Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав від 06.02.2025, гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності Державі Україні в особі АТ «Українська залізниця» (а.с.16-19). Відповідно до зведеного переліку майна ДП «Південна залізниця», що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» на праві господарського відання, затвердженого міністром інфраструктури України від 18 серпня 2015 року, до переліку відання включено гуртожиток за адресою: [ADDRESS] (а.с.46-50). Згідно передавального акту ДП «Південна залізниця», затвердженого міністром інфраструктури України від 18 серпня 2015 року, правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов`язків ДП «Південна залізниця» після його реорганізації шляхом злиття переходять до ПАТ «Українська залізниця». Зазначений гуртожиток перебуває на балансі виробничого структурного підрозділу «Харківська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця». Відповідно до положення про виробничий структурний підрозділ «Харківська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого наказом філії «БМЕС» АТ «Укрзалізниця» № 144 від 07 вересня 2021 року, одним з видів діяльності структурного підрозділу «Харківська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» є надання житлово-комунальних послуг, утримання, експлуатація і ремонт об`єктів житлового фонду, гуртожитків, об`єктів соціально-побутового призначення, комунального господарства (а.с.34-36). [PERSON] , був поселений у гуртожиток відповідно до ордеру №40 від 03.09.2001 р. у кімнати №516 та зареєстрований за цією адресою (а.с.67). На відповідача відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для проведення оплати за користування жилою площею та за комунальні послуги. Відповідно до фінансового стану абонента особовий рахунок № [NUMBER] відповідач має заборгованість за житлово-комунальні послуги за період 01.01.2022 по 31.03.2025 у розмірі 66 573,01 грн. 28.04.2025 АТ «Українська залізниця» в інтересах Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» виробничий структурний підрозділ «Харківська дирекція» направляла [PERSON] претензію по сплату боргу у розмірі 66 573,01 грн. а.с.68). Згідно розрахунку заборгованості відповідач має заборгованість за житлово-комунальні послуги 66 573,01 грн., інфляційні - 36 116,75 грн. та 3% річних у розмірі 6 484,03 грн. (а.с.11). Згідно п.5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189 від 01.05.2019 (далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Приписами ст. 9 Закону встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно п. 5 ч.2 ст.7 Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005року №630, споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Статтею 5 Закону визначено перелік послуг, які належать до комунальних. Частиною 1 ст. 9 Закону визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5липня 2019 р. № 690 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2022 р. № 85) також встановлюють обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у встановлені законом строки. Згідно пункту 6 частини 1 статті 1 Закону, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Частиною 1 ст. 19 Закону 1 та ч.1 ст. 12 Закону визначено, що - відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відсутність відповідного договору не є підставою для відмови у стягненні заборгованості за комунальні послуги, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією в даних правовідносинах є надання послуг та їх отримання відповідачем. Відтак, відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги. Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20.04.2016 року. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування в справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц, та у постанові від 29.05.2019 у справі 215/4967/16-ц. Статтею 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. За змістом ст.ст. 67,68 ЖК України, наймач житлового приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами - щомісяця. Статтею 10 Закону передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Недотримання вимог законодавства щодо належного виконання зобов`язання призводить до порушення зобов`язань. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зіст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1ст.625 ЦК України). Згідно ч.1 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Встановлено, що відповідач [PERSON] є споживачем комунальних послуг за адресою [ADDRESS] , о/р № [NUMBER] , к. 516. За вказаною адресою йому надавались житлово-комунальні послуги, відповідач їх одержував. Доказів ненадання або надання таких послуг неналежної якості відповідачем не надано. Тому оскільки відповідач отримував житлово-комунальні послуги, в нього виник обов`язок сплатити їх. Вказане узгоджується з висновками ВС від 27.01.2021 у справі №522/19137/17. При цьому, відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги, що неодноразово зазначалось Верховним судом (у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). З огляду на зазначене, суд вважає доведеним позивачем факт невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати вартості отриманих комунальних послуг за період з 01.01.2022 по 31.03.2025. Враховуючи викладене, стягненню підлягає заборгованість за комунальні послуги за період з 01.01.2022 по 31.03.2025 (в межах позовних вимог), яка вирахувана на підставі наданого позивачем розрахунку та складає 66 573,01 грн. Розрахунок позивача відповідачем не спростовано, свого контррозрахунку ним не наведено. Щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних суд зазначає наступне. Позивач просив стягнути інфляційні збитки - 36 116,75 грн. та 3% річних у розмірі 6 484,03 грн. нарахованих на заборгованість за період з 01.01.2022 по 31.03.2025. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України. Вказана позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-68цс12. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, зокрема, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Інфляційні втрати та три відсотки річних нараховані в межах строку позовної давності. Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» постановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введенню воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який згодом неодноразово продовжувався та триває досі станом на день розгляду справи. Враховуючи наведене, стягненню підлягають інфляційні втрати та 3% річних за борг, нарахований за період з 01.01.2022 по 31.03.2025, тобто до введення в Україні на час воєнного стану вказаного мораторію. Таким чином, беручи до уваги розрахунок позивача в частині періоду з 01 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року, судом перевірено правильність нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Інфляційні втрати розраховуються із застосуванням сукупного індексу інфляції за відповідний період прострочення за формулою: ІІс = (ІІ? : 100) * (ІІ? : 100) * (ІІ? : 100) * … * (ІІz : 100), де ІІ? індекс інфляції за перший місяць прострочення, а ІІz індекс інфляції за останній місяць прострочення. За період з січня по лютий 2022 року сукупний індекс інфляції становить (101,30 : 100) * (101,60 : 100) = 1,02920800, у зв`язку з чим інфляційне збільшення суми боргу складає 66 573,01 грн. * 1,02920800 66 573,01 грн. = 1 944,46 грн. Крім того, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, три відсотки річних нараховуються за формулою: сума санкції = С * 3 ? Д : 365 : 100, де С сума заборгованості, а Д кількість днів прострочення. Кількість днів прострочення за період з 01 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року становить 54 дні, у зв`язку з чим розмір трьох відсотків річних складає 66 573,01 грн * 3 % * 54 : 365 : 100 = 295,47 грн., що є загальною сумою штрафних санкцій за вказаний період. Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме 66 573,01 грн. - заборгованість за комунальні послуги, 3% річних - 295,47 грн., інфляційні втрати - 1 944,46 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн., так як позовні вимоги задоволено частково (63,03%), тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (63,03%), а саме: - 1908,55 грн.

Outcome: partial