Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Теребовлянського районного суду Тернопільської області з позовом до Приватного агропромислового підприємства «Топільче» (надалі - ПАП «Топільче») та [PERSON] . Позивач просила стягнути з ПАП «Топільче» в її користь 121239, 12 грн. матеріальної шкоди, з яких: 27863 грн. шкода завдана самовільним зайняттям земельної ділянки, 11277,68 грн. розмір шкоди, внаслідок виникнення податкового боргу по сплаті земельного податку, 54235,44 грн. розмір упущеної вигоди та 27863 грн. моральної шкоди. З [PERSON] в користь позивача 15566,76 грн. з яких: 3577 грн. шкода завдана самовільним зайняттям земельної ділянки, 1448,20 грн. розмір шкоди, внаслідок виникнення податкового боргу по сплаті земельного податку, 6964,56 грн. розмір упущеної вигоди та 3577 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий № 6125084300:01:001:0087, яка знаходиться за межами с. Ілавче Тернопільського району Тернопільської області, цільове призначення для товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка перебувала в оренді у відповідача ПАП «Топільче». 14.09.2020 договір оренди між позивачем, яка набула орендовану земельну ділянку в порядку спадкування та відповідачем ПАП «Топільче» розірвано. Відповідач не повернув земельну ділянку відповідно до Акта прийому передачі. З вересня 2020 по 2024 рік відповідачі самовільно користувалися належною [PERSON] земельною ділянкою. Внаслідок таких протиправних дій позивачу завдано шкоди, яку [PERSON] просить стягнути з відповідачів пропорційно до тієї частини земельної ділянки, якою користувалися кожен із відповідачів. Загальний розмір шкоди складається із фактичної шкоди, яка визначена відповідно до Методики затвердженою постановою КМУ від 25.07.2007 року № 963, упущеної вигоди, несплаченого податкового боргу зі сплати земельного податку та моральної шкоди. 24.09.2025 ухвалою судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області відкрито провадження по справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача ПАП «Топільче» надіслав відзив на позов, просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. На підтвердження свої заперечень представник вказує, що ПАП «Топільче» та [PERSON] досягли усної домовленості, відповідач надає позивачу рівнозначну ділянку, до якої є під`їзд та можливість обробляти самостійно, підприємство користується земельною ділянкою позивача, оскільки вона розташована всередині масиву. [PERSON] погодилася на такий обмін, і протягом 2020-2023 користувалася надаю ділянкою. Позивач неналежно обробляла надану їй земельну ділянку, внаслідок чого ділянка стала непридатною. Для уникнення подальших конфліктів у 2024 році, після збору врожаю, ПАП «Топільче» передало [PERSON] належну їй земельну ділянку. Перед посівною, у 2025 році двічі її задискувало. Представник відповідача вказував, що моральна шкода позивачем нічим не доведена, сплата земельного податку є обов`язком власника земельної ділянки, а не орендаря, упущеної вигоди також не має. Відтак, в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`явився, відзиву, клопотань, заперечень не надав. 19.12.2025 ухвалою суду справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, просили їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві. [PERSON] пояснила, що земельна частка (пай) належала її матері. Після смерті матері вона успадкувала земельну ділянку. Виявила намір обробляти землю самостійно, звернулася до ПАП «Топільче», сторони погодили достроково розірвати договір. Проте, відповідач ділянку не повернув, самовільно нею користувався, отримував прибуток і не сплачував позивачу орендної плати. Жодних усних домовленостей між сторонами не було, ділянками не обмінювалися. Вважає такі твердження представника відповідача намаганням уникнути несприятливих наслідків та відповідальності за протиправне користування земельною ділянкою. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий № 6125084300:01:001:0087, цільове призначення для товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,3229 га, підстави виникнення права власності свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.06.2019, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.0.2019 № 169431255. Належність земельної ділянки позивачу не оспорювалось відповідачами. Вказана земельна ділянка була передана в оренду відповідно до договору оренди землі від 14.05.2015 року, який був укладений між [PERSON] та ПАП «Топільче». Договір укладено на 25 років. В подальшому, вказаний договір був розірваний відповідно до Угоди про дострокове розірвання договору від 24.09.2020. Як слідує зі змісту вказаної угоди, ПАП «Топільче» та [PERSON] , яка є власником земельної ділянки 6125084300:01:001:0087 за спільною згодою домовились достроково розірвати Договір оренди від 14.05.2015. Пунктом 2 Угоди передбачено, що повернення об`єкта оренди здійснюється на підставі Акта прийому-передачі. Вказаний Акт прийому передачі сторони не підписували, ПАП «Топільче» користувалося земельною ділянкою протягом 2020 - 2024 років, вказані обставини встановлено в судовому засіданні та не оспорювались сторонами. Постановою від 07.10.2024 № 0006/ПО/08/01/24 притягнуто до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 53-1 КУпАП, за те що останній зайняв частину земельної ділянки приватної форми власності площею 0,378 га кадастровий номер 6125084300:01:001:0087, цільове призначення для товарного сільськогосподарського виробництва, вказана частина земельної ділянки на праві власності належить [PERSON] , внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки завдано шкоду в розмірі 3577 грн., яка розрахована відповідно до Постанови КМУ від 25.07.2007 року № 963. Постановою від 07.10.2024 № 0007/ПО/08/01/24 притягнуто до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 53-1 КУпАП, за те що ПАП «Топільче», директором котрого є [PERSON] зайняло частину земельної ділянки приватної форми власності площею 2,9448 га кадастровий номер 6125084300:01:001:0087, цільове призначення для товарного сільськогосподарського виробництва, вказана частина земельної ділянки на праві власності належить [PERSON] , внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки завдано шкоду в розмірі 27863 грн., яка розрахована відповідно до Постанови КМУ від 25.07.2007 року № 963. Відповідно до відповіді Головного управління Держгеокадастру Тернопільській області адміністративні штрафи, які були накладені постановами про адміністративні правопорушення на [PERSON] та [PERSON] сплачені останніми повністю та добровільно, про що долучено квитанції. Як слідує з інформації, яка надана Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, згідно даних ІКС « Податковий блок»» сума податкового зобов`язання (позитивне значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та загальною сумою сплачених податків та збору МПЗ) за земельну ділянку 6125084300:01:001:0087 числиться податковий борг у сумі 4245,14 грн. Свідки [PERSON] директор ПАП «Топільче» та [PERSON] агроном ПАП «Топільче» показали в судовому засіданні, що договір оренди землі на 25 років був укладений із мамою позивачки. Після її смерті [PERSON] успадкувала земельну ділянку. Виявила бажання самостійно здійснювати обробіток землі. Сторони погодились розірвати договір, але так як земельна частка (пай) [PERSON] знаходилася всередині земельного масиву, то сторони погодили, що їй буде надана для обробітку аналогічна земельна ділянка такої самої площі на краю масиву. Позивач погодилася. Обробляла земельну ділянку, яку їй надано. В 2024 році ПАП «Топільче» зібрало урожай і повернуло земельні ділянку [PERSON] у належному стані. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 2 статті 15 ЦК України передбачає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; Частинами 1, 2 статті 22 ЦК України, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч.1,3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з статті 157 ЗК України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що в діях відповідачів наявна протиправна поведінка, а саме самовільне зайняття земельної ділянки належній позивачу, за що відповідачі були притягнуті і до адміністративної відповідальності. Суд не приймає пояснення представника відповідача та покази свідків про те, що між ПАП «Топільче» та [PERSON] досягнуто усного договору про обмін земельним ділянками. Відповідно до ч.1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Статтею 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Відтак, з ПАП «Топільче» слід стягнути в користь позивача 27863 грн. збитків, з [PERSON] в користь позивача стягнути - 3577 грн. збитків. Вказаний розмір збитків підтверджений та розрахований відповідно до Постанови КМУ від 25.07.2007 року № 963 та не спростований відповідачами по справі. Оскільки в діях відповідач встановлено склад цивільного правопорушення з останніх слід стягнути в користь позивача моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, пов`язаних позбавленням можливості користуватися належним майном, з необхідністю вчинення дій на відновлення свого порушеного права. Суд зазначає, що сума відшкодування моральної шкоди не повинна призводити до збагачення позивача, а слугує справедливою сатисфакцією цивільного правопорушення. Враховуючи вимоги пропорційності, справедливості, добросовісності та розумності, закріплені у статті 3 ЦК України, а також конкретні обставини цієї справи, суд дійшов до висновку про відшкодування завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 2000 грн. з ПАП «Топільче» та 500,00 грн. з [PERSON] . Щодо упущеної вигоди та вимог про сплату відповідачами податкового боргу, суд зазначає наступне. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій. Позивач також має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (постанова Верховного Суду у справі № 703/3303/20 від 26 жовтня 2022 року, провадження № 61-8163св22). Всупереч вказаному позивач не довела, що тільки неправомірні дії відповідачів стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила позивача можливості отримати прибуток. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанови Верховного Суду від 02 березня 2021 року у справі № 922/1742/20, від17 лютого 2021 року у справі № 916/450/20). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом. Всупереч вказаному, позивач не надала доказів, що нею вживалися заходи для реального отримання прибутку, теоретичне обґрунтування можливої сплати орендної плати іншим орендарям ще не є підставою для стягнення упущеної вигоди. Також не підлягають до задоволення вимоги про стягнення податкової заборгованості, яка існує і, яка може бути нарахована в майбутньому, оскільки відповідно до ст. 269.1.1.1 Податкового Кодексу, платниками плати за землю є: платники земельного податку власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), тому в орендарів земельних часток (паїв) не виникає обов`язку відшкодовувати земельний податок орендодавцям. Позивач понесла витрати судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1682,45 гривень. В силу статті 141 ЦПК України з відповідачів в користь позивача слід стягнути ПАП «Топільче» - 306,21 грн., з [PERSON] 30,28 грн. судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: approved