Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, посилаючись на те, що підприємство «Полтаватеплоенерго» надавало послуги з централізованого теплопостачання в квартиру відповідача за адресою: [ADDRESS] . Покладені законодавством зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання відповідач не виконував належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 28457,89 гривень. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості. Ухвалою суду від 14.04.2025 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 15.05.2025 року від [PERSON] надійшло клопотання про подання позову до неналежного відповідача. 24.09.2025 року від представника позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] та подана уточнена позовна заява. Ухвалою суду від 27.10.2025 року замінено по цивільній справі за позовом ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги - неналежного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . 31.10.2025 року від відповідача [PERSON] надійшло ряд клопотань, а саме: клопотання про забезпечення доказів, заперечення проти позову, клопотання про призначення експертизи, заява про застосування строку позовної давності, заява про відключення комісії, клопотання про зменшення неустойки, відзив на позовну заяву, заперечення до розрахунку заборгованості, клопотання про залучення третьої особи, заява про забезпечення позову. Ухвалою суду від 03.11.2025 року у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги - відмовлено. 26.11.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в обґрунтуванні якого вказували, що заперечують щодо всіх клопотань які були подані, надаючи пояснення. Ухвалою суду від 27.11.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання про залучення третьої особи та заяву на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Ухвалою суду від 27.11.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання про забезпечення доказів. Ухвалою суду від 27.11.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 27.11.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є споживачем послуги з теплової енергії, що надається підприємством за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з ДРРП від 30.04.2014 власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , квартира є приватною (а.с.26). Особовий рахунок на підприємстві за адресою: [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] відкрито на [PERSON] , квартира є приватною. В порядку статті 322 ЦПК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VII від 09.11.2017 споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Нарахування плати за комунальні послуги проводилися підприємством відповідно до вимог законодавства та існуючих нормативних документів, в установленому порядку, дії позивача щодо порушення кількісних та якісних показників послуг не були визнані незаконними чи такими, що порушують права відповідачів. У житловому будинку за адресою: [ADDRESS] підприємством надається послуга з постачання теплової енергії. З 14.10.2011 у будинку встановлено та прийнято на абонентський облік підприємства вузол комерційного обліку теплової енергії. Архівні дані показників кількості спожитої теплової енергії згідно вузла комерційного обліку теплової енергії житлового будинку [ADDRESS] , що додаються свідчить про надходження тепла у вказаний будинок. До 01.12.2021 року нарахування за послугу з постачання теплової енергії за даною адресою проводилось підприємством відповідно до показань індивідуального лічильника теплової енергії, встановленого в квартирі. Крім того, споживач сплачував за втрати розподільних трубопроводів, прокладених у будинку відповідно до частки теплової енергії, визначеної виходячи з існуючих діаметрів та довжин трубопроводів у відповідності до СНиП 2.04.14-88 «Тепловая изоляция оборудования и трубопровода». Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 (далі - Закон). Згідно положень ст.1 Закону виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. При цьому, відповідно до п.1 ч. 2 ст.7 цього Закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово - комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), управитель та виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 Закону договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом. П. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Дана норма повністю узгоджується із правовою нормою, викладеною у п.5 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої споживач зобов`язаний оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. За приписами п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. При цьому, договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. 01.10.2021 набрали чинності постанови Кабінету Міністрів України № 1022 та № 1023 від 08.09.2021, якими затверджено типові публічні договори приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії та про надання послуг з постачання гарячої води. Відповідно до приписів ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Текст договору на послугу з постачання теплової енергії розміщений на офіційному сайті підприємства http://te.pl.ua/. За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Станом на 01.12.2021 співвласники багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] не повідомили ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про прийняття рішення щодо вибору моделі договірних відносин і не уклали з підприємством відповідний договір на послугу з постачання теплової енергії. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. З огляду на наведені вище норми чинного законодавства та зважаючи на те, що надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води підприємством «Полтаватеплоенерго» не припинено та здійснюється безперервно свідчить проте, що відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Таким чином, між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та [PERSON] з 01.12.2021 вважається укладеним індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води які є публічними договорами приєднання і опубліковані на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/., відповідно є у вільному доступі. Відповідно до п.44 договорів сторони несуть відповідальність за невиконання умов цього договору або закону. Пунктом 51 договорів передбачено, що він набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. На сьогодні договора є чинним, в судовому порядку не оскаржувався. Згідно ч.4 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії є публічним договором приєднання, умови якого встановлені уповноваженим органом у формулярах або інших стандартних формах, та який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. При цьому, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 7 цього закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Іншого чинним законодавством не передбачено. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17 визначено правову позицію про те, що саме на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, що повністю відповідає типовому договору, є обов`язком споживача. У постанові Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 641/7403/16-ц зроблено висновок про те, що відсутність письмового договору на надання послуг між сторонами не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення суми боргу, виходячи з того, що свобода договору, закріплена в статтях 6 та 627 Цивільного кодексу України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною. Виходячи з викладеного, Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії є публічним договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, та який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, тому споживач обмежений у праві зміни умов договору при укладенні цього Публічного договору, оскільки таке обмеження прямо передбачено механізмом його укладення визначеним Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Статтею 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено повноваження Кабінету Міністрів України, до яких належить: затвердження правил надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком; затвердження типових договорів про надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 затверджено «Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типові договори про послуг з постачання теплової енергії», відповідно до яких, ці правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. Надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статті 14 Закону (пункт 13 Правил). Частина 2 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води, затверджені у редакції постанови Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019, (зі змінами від 08.09.2021 №1022) про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії. Згідно ст.4 Цивільного Кодексу України, актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. За приписами статті 144 Конституції України рішення, які приймають органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Згідно з ч.1 ст.648 Цивільного кодексу України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту. Частина 2 вказаної статті вказує, що особливості укладення договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування встановлюються актами цивільного законодавства. Відповідно до частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті відносин між сторонами. Типовий договір у розумінні норм Цивільного кодексу України становить собою сукупність істотних умов, які уповноважений орган визначає як такі, що є обов`язковими при укладенні сторонами договору відповідного типу. Отже, на підставі вищевикладеного слідує наступне, що Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019, в силу норм ст.6 Цивільного Кодексу України є обов`язковим до виконання та підприємство «Полтаватеплоенерго» не вправі відступити від його змісту та умов. Зміст та умови індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, що розміщені на сайті підприємства: http://te.pl.ua/ відповідає типовому договору, що затверджений актом органу державної влади. Типовий договір є актом нормативного характеру, який спрямований забезпечити єдність підходів у регулюванні правовідносин у сфері надання послуг з постачання теплової енергії та гарантувати дотримання прав та законних інтересів споживачів. Згідно п.13 ч.1 ст.7 Закону №2189 споживач має право розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги. Це право не поширюється на договір про постачання теплової енергії, укладений зі споживачами у багатоквартирному будинку, крім випадку розірвання такого договору колективним споживачем. Виходячи з викладеного свобода споживача не є безмежною, навіть за умови, якщо останній висловив намір розірвати індивідуальний договір, то це можливо лише за умови технічного припинення надання відповідної послуги. Згідно п.5 Договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та у повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Виходячи із розрахунку заборгованості споживач приєднався до умов індивідуальних договорів, оплати проводив, хоч з порушенням строків, визначених договорами. Крім того, Полтавський апеляційний суд в постанові від 21.05.2025 №554/10970/21 у справі за позовом [PERSON] до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про визнання правочину недійсним вказує, що так як матеріали справи не містять відомостей про те, що співвласники будинку, у якому розташована квартира позивача, прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин уклали із відповідачем відповідний договір, тому починаючи із грудня 2021 між позивачем та відповідачем укладені нові індивідуальні договори про надання послуг з постачання гарячої води і послуг з постачання теплової енергії. Отже, підставою стягнення заборгованості за комунальні послуги з відповідача є Індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії від 01.12.2021та індивідуальний договір про послугу з постачання гарячої води від 01.12.2021. Виходячи з викладеного та відповідно до п.4 індивідуальних договорів відповідач приєдналася до їх умов, що підтверджується розрахунком заборгованості за комунальні послуги, який знаходиться в матеріалах справи, рахунками на оплату послуг за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п. 3 частини 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до дня його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належить до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. При цьому підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних:розробляє систему та форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності та контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів, затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. Згідно ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Розрахунок заборгованості, що доданий до позову як доказ нарахування плати та існування заборгованості, в повній мірі відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та дає змогу встановити адресу, за якою здійснюється облік, період надання послуги, тарифи та норми, які застосовувались на певну дату, кількість осіб або об`єм спожитих послуг, розмір здійснених оплат споживачем, розмір наданих у певний проміжок часу субсидій, залишок заборгованості. Норми цивільного процесуального законодавства передбачають надання до суду саме розрахунків заборгованості сум, що стягуються. Розрахунки заборгованості підписані уповноваженою особою та не мають обов`язкових вимог щодо печатки та дати його складання. Таким чином, розрахунок суми заборгованості є належним доказом, в розумінні ч. 1 ст. 76 та ч. 1 ст. 77 ЦПК України. Нарахування за надані послуги здійснюється у відповідності до встановлених тарифів, які: 01.12.2021- 30.04.2022 - двоставковий тариф на послугу з постачання теплової енергії встановлений постановою НКРЕКП № 2269 від 30.11.2020 у розмірі: умовно-змінна частина двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії - 1332,52 грн/Гкал (з ПДВ); умовно-постійна частина двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії (місячна абонентська плата на одиницю теплового навантаження) - 79 472,03 грн/Гкал/год (з ПДВ); 01.05.2022-30.09.2022 - двоставковий тариф на послугу з постачання теплової енергії встановлений рішенням Полтавської обласної ради № 286 від 21.10.2021 зі змінами, внесеними рішенням Полтавської обласної ради № 326 від 09.12.2021 без урахування витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів та без урахування витрат на утримання та ремонт індивідуальних теплових пунктів у розмірі: умовно-змінна частина двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії - 1248,25 грн/Гкал (з ПДВ); умовно-постійна частина двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії (місячна абонентська плата на одиницю теплового навантаження) 162 986.29 грн/Гкал/год (з ПДВ); 01.10.2022 - 30.09.2023 - двоставковий тариф на послугу з постачання теплової енергії встановлений рішення Полтавської обласної ради № 477 від 30.09.2022 без урахування витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів та без урахування витрат на утримання та ремонт індивідуальних теплових пунктів у розмірі: умовно-змінна частина двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії - 1 248,25 грн/Гкал (з ПДВ); умовно-постійна частина двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії (місячна абонентська плата на одиницю теплового навантаження) 162 986.29 грн/Гкал/год (з ПДВ); 01.10.2023 по 30.09.2024 - двоставковий тариф на послугу з постачання теплової енергії встановлений рішенням Полтавської обласної ради № 669 від 28.07.2023, зі змінами, внесеними рішенням № 687 від 26.09.2023 без урахування витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів та без урахування витрат на утримання та ремонт індивідуальних теплових пунктів у розмірі: умовно-змінна частина двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії - 1 248,25 грн/Гкал (з ПДВ); умовно-постійна частина двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії (місячна абонентська плата на одиницю теплового навантаження) 162 986.29 грн/Гкал/год (з ПДВ); з 01.10.2024 - двоставковий тариф на послугу з постачання теплової енергії встановлений рішенням Полтавської обласної ради № 854 від 30.08.2024 без урахування витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів та без урахування витрат на утримання та ремонт індивідуальних теплових пунктів у розмірі: умовно-змінна частина двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії - 1248,25 грн/Гкал (з ПДВ); умовно-постійна частина двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії (місячна абонентська плата на одиницю теплового навантаження) 162 986.29 грн/Гкал/год (з ПДВ).». Зазначені акти уповноважених органів носять нормативно-правовий характер та розміщені на сайті Полтавської обласної ради. Розмір тарифу зазначається на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/tarifi/tarifi-dlya-potreb-naselennya/, тобто є загальнодоступним. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. У разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17). Тобто на дані правовідносини також поширюється норма статті 625 ЦК України, а тому позивач має законне право на стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція (частина 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань"). Сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а внесена з 16 по 31 число не індексується і розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число відповідного місяця, інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця ( Лист Верховного Суду України від 03.04.97 р N 62-97р). Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Ураховуючи положення пункту 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, та відповідно до п. 34 Індивідуальних договорів приєднання, споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком, тобто за зобов`язаннями січня 2024 року строк оплати 28.02.2024, тобто період прострочення починається з 01 березня 2024 року. При нарахуванні індексу інфляції підприємство бере до уваги офіційні дані Державної служби статистики України. Так, за правилами ст. ст.625ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Враховуючи вищевикладене нарахування підприємством інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних узгоджується із вимогами чинного законодавства. Відповідно індекс інфляції та три відсотка річних зменшені бути не можуть, як того вимагає відповідач. Нарахування пені підприємством не проводиться. Таким чином, позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» є обґрунтованими, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за послуги з теплопостачання, яка утворилась у розмірі 25102,72 грн., індекс інфляції в розмірі 2698,01 грн., 3% річних в розмірі 657,16 грн. Відповідно до ч.1ст.141ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги у стягненні всієї суми боргу, в порядку ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. Підтверджуючих документів про звільнення відповідача від сплати судового збору, суду не надано.

Outcome: approved