Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

03.09.2025 директор товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" Хлопкова Марія Сергіївна звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості і просить: 1. Прийняти позовну заяву до розгляду. 2. Розглянути клопотання про витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України. 3. Провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 4. Розгляд позовної заяви здійснювати за відсутністю позивача, і у випадку неявки в судове засідання відповідача у визначені судом дату та час, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує) . 5. Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" , ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ: 43541163, заборгованість за кредитним договором № 358760361 від 23.09.2019 у розмірі 22786,50 грн. . 6. Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" , ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ: 43541163, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн. , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. (вхідний № 34931/25 від 03.09.2025) (а. с. 1-8) . Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.09.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" до [PERSON] про стягнення заборгованості (а. с. 72) . 06.11.2025 представниця відповідачки [PERSON] адвокат Четвертак Лариса Віталіївна надіслала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа № 592/14333/25 за позовом ТОВ "Юніт Капітал" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вимоги позивача, викладені в позовній заяві, ними не визнаються (визнаються) повністю (частково) з наступних причин. Представниця позивача ТОВ "Юніт Капітал" звернулася до суду із позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просила стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 358760361 від 23.09.2019 у розмірі 22786,50 грн. та судові витрати в сумі 2422,40 грн. , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. . В обґрунтування вимог вона вказала про те, що 23.09.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 358760361 на суму 8250,00 грн. . Разом з тим, 28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого право грошової вимоги перейшло до відповідача за кредитним договором № 358760361 від 23.09.2019. 05.08.2020 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова Компанія "Онлайн Фінанс" було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ "Фінансова Компанія "Онлайн Фінанс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 358760361 від 23.09.2019. В подальшому, 04.06.2025 між ТОВ "Фінансова Компанія "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт Капітал" було укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю. Відповідно до реєстру боржників № б/н від 04.06.2025 за договором факторингу 3 від ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 27802,50 грн. . Зі змісту позовної заяви позивача вбачається, що загальна сума заборгованості відповідачки [PERSON] перед позивачем ТОВ "Юніт Капітал" , на момент подання позовної заяви, вже становить 27802,50 грн, яка складається з: - 8250,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; - 14536,50 грн. заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; - 0,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штраф) . Позивач зазначає про те, що відповідачка не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. Відповідачка у справі [PERSON] не згодна із заявленими позовними вимогами та просить суд відмовити позивачу ТОВ "Юніт Капітал" у задоволені позову в повному обсязі, зокрема, з підстав того, що відступлення права вимоги може здійснюватись лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У той же час, представниця позивача посилається на договір факторингу, який був укладений з первісним кредитором з ТОВ "Таліон Плюс" 28.11.2018, тоді як кредитний договір був укладений 23.09.2019, тобто після відступлення прав вимоги, що вказує на звернення до суду неналежного позивача. Крім того, представницею позивача не було долучено доказів на підтвердження наявності заборгованості, оскільки, на думку відповідачки, виписка з особового рахунку за кредитним договором, яка була долучена до позовної заяви, не відображає виконання господарських операцій щодо видачі/списання/сплати кредитних коштів. Більш того, з позовної заяви вбачається, що 23.09.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 358760361 на суму 8250,00 грн. . Представницею позивача не було надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачці після укладення кредитного договору було видано кредит саме в сумах заявлених позовних вимог. Визначення даних сум в кредитному договорі не свідчить про отримання саме в цьому розмірі кредиту відповідачкою та виконання кредитодавцем своїх зобов`язань по договорах. Довідка щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі "Манівео швидка фінансова допомога" від 05.09.2023, на які посилається представниця позивача, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані представницею позивача в позовній заяві, а, отже, не є належними доказами існування боргу. Більш того, договір № 358760361 від 23.09.2019, за яким начебто [PERSON] отримала кредитні кошти від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" підписано директором Андроніковою О. О. , а платіжне доручення від 23.09.2019 на суму 8250,00 грн. від платника ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" підписано директором Сергієм Сінченком. З цього можна зробити висновок про те, що додані документа, а саме: кредитний договір № 358760361 від 23.09.2019 та платіжне доручення від 23.09.2019 на суму 8250,00 грн. від платника ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" є неналежними та недостовірними доказами у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних) , у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) . За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти) , визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України) . Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути повернутим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) . Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) переданім ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) ; 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем) ; 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Ст. 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Представниця позивача на підтвердження переходу права вимоги за вказаним кредитним договором посилається на те, що 28.11.2018 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (первісним кредитором) та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого право грошової вимоги перейшло до відповідача за кредитним договором № 358760361 від 23.09.2019. 05.08.2020 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова Компанія "Онлайн Фінанс" було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ "Фінансова Компанія "Онлайн Фінанс" перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 358760361 від 23.09.2019. В подальшому, 04.06.2025 між ТОВ "Фінансова Компанія "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт Капітал" було укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю. Однак, відповідно до реєстру боржників від 04.06.2025 до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки в сумі 27802,50 грн. . З аналізу вказаних договорів факторингу вбачається, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перейшло до нового кредитора ТОВ "Таліон Плюс" ще 28.11.2018, а сам кредитний договір № 358760361 було укладено 23.09.2019, тобто майже через рік після укладення договору факторингу, що взаємовиключає одне одного, оскільки договір факторингу передбачає, що право вимоги є похідним від кредитного договору, а, отже, він не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. При цьому, будь-яких належних доказів того, що перехід права вимоги за договором № 358760361 від 23.09.2019 відбувся на виконання п. 1.3. вказаного договору, а саме: стосовно майбутньої грошової вимоги, до позовної заяви не було надано. Відтак, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження факту переходу права вимоги за кредитним договором № 358760361від 23.09.2019 від первісного кредитора ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до наступного (нового) кредитора ТОВ "Таліон Плюс" , що, у свою чергу, спростовує дійсність наступних переходів права вимоги від ТОВ "Таліон Плюс" до інших нових кредиторів, в тому числі, і до позивача. Стосовно договору факторингу, вона вважає за необхідне зазначити таке. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб) , а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) . Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути правд грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога) , а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) . У постанові Верховного Суду від 17.01.2020 у справі № 916/2286/16 зазначається про те, що предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги) . Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається "за номінальною вартістю" без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України) . Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається В договорі факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 не зазначена ціна, за якою відбулося відступлення права вимоги. Крім того, ні в договорі факторингу, ні в додатковій угоді до договору, не зазначено розмір вимоги до боржника [PERSON] , яка відступається. Представницею позивача не було надано витягу з реєстру божників до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 та доказів сплати визначеної ціни продажу за договором оплати за відступлення права вимоги по договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Також у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договорами факторингу на час або після їх укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором. Отже, представницею позивача не було доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 358760361 від 23.09.2019 від первісного кредитора ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до ТОВ "Таліон Плюс" , відповідно, від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "Фінансова Компанія "Онлайн Фінанс" , відповідно, та від ТОВ "Фінансова Компанія "Онлайн Фінанс" до ТОВ "Юніт Капітал" . За приписами чинного законодавства відступлення права вимоги за договорами відступлення права вимоги, договорами факторингу, може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав або вимоги, що може виникнути в майбутньому на підставі, в даному випадку, існуючого кредитного договору на момент укладення договорів факторингу. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 зроблено висновок про те, що, відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора) , якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням) , тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов) , а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. В постанові від 18.10.2023 у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012 тощо) . З матеріалів справи вбачається, що договір факторингу № 28/1118-01, за яким згідно з доводів позовної заяви відбулось первісне відступлення права вимоги за кредитним договором № 358760361 від 23.09.2019, було укладено між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" 28.11.2018. Вказане свідчить про те, що предметом договір факторингу № 28/1118-01, на момент його укладення не могло бути право будь-якої вимоги за неіснуючим на той час кредитним договором № 358760361 від 23.09.2019, що в свою чергу виключає відступлення та набуття відповідного права вимоги за кредитним договором № 358760361 від 23.09.2019, як ТОВ "Таліон Плюс" згідно договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, так і в подальшому ТОВ "Фінансова Компанія "Онлайн Фінанс" , згідно з договором факторингу № 05/0820-01 та ТОВ "Юніт Капітал" , згідно з договором факторингу № 04/06/25 від 04.06.2025. Крім цього, в даній справі представницею позивача, всупереч зазначених вище вимог закону, не було надано суду реєстру прав вимог та акту прийому-передачі реєстру боржників, яким би підтверджувалося набуття ТОВ "Таліон Плюс" права вимоги за договором, укладеним між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] . Також, у матеріалах справи відсутні дані про направлення на адресу відповідачки повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 358760361 від 23.09.2019. За відступлення права вимоги ТОВ "Таліон Плюс" повинно було сплатити ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" суму фінансування, проте доказів на підтвердження сплати якої за отримання права вимоги до відповідача [PERSON] матеріали справи не містять. З наведеного слідує, що представниця позивача не надала належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідачки від первісного кредитора ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до кредитора ТОВ "Таліон Плюс" , відповідно, не довела перехід права вимоги від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та від ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" до "Юніт Капітал" , тобто не довела перехід права вимоги на кожному етапі такої передачі, що є її процесуальним обов`язком. З урахуванням вищезазначеного, оскільки позивачем не було набуто у передбачений законом спосіб право вимоги за кредитним договором № 358760361 від 23.09.2019. Щодо судових витрат, в тому числі, витрат на правову допомогу. ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна, правнича допомога) , крім випадків, встановлених законом. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) , виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката, має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) ; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) ; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) , а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України2 (заява № 19336/04) зазначено про те, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268) . Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: dismissed