Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

У лютому 2025 року позивач звернувся до суду із позовом, яким просив зобов`язати Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з квартири [ADDRESS] , який було накладено в межах виконавчого провадження Кіровським відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції на підставі постанови № АА 0273399 від 08.12.2006 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, реєстраційний номер обтяження: № 4202584 від 08.12.2006 року та стягнути судові витрати з відповідача. Позивач обґрунтовує вимоги тим, що [INFO] помер його батько, [PERSON] , що підтверджується, свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] від 14.01.2022 року виданого відділом державної реєстрації смерті у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), який був власником квартири за номером [ADDRESS] . Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги. Неможливість реалізувати спадкових прав та отримати свідоцтво про право на спадщину на квартиру виникла через наявність арешту, накладеного у межах виконавчих проваджень щодо померлого боржника. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо [PERSON] наявний запис про обтяження за номером 3240312 та 4202584 на нерухоме майно боржника, об`єкт обтяження квартира за адресою [ADDRESS] на підставі постанови АА 027356 від 23.05.2006 року виданий Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ та постанови АА 027399 від 12.12.2006 року виданий Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ. 08.12.2006 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відомості про обтяження внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 4202584). Позивач стверджує, що оскільки боржник помер, виконавчі провадження закінчені тому арешт має бути знятий. За вказаного просить позов задовольнити. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кропивницького від 27.02.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30. 04.2025 рік. Ухвалою від 30.04.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 03.09.2025 року. У зв`язку з набранням чинності 25.04.2025 року Закону України від 26.02.2025 № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» найменування Кіровського районного суду міста Кіровограда змінено на Фортечний районний суд міста Кропивницького. Представник позивача до суду не з`явилась, подала заяву про розглядь справи у її відсутність, підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився, повідомлялись належним чином, заяв та клопотань до суду не подано, правом подачі відзиву не скористались. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна від 23.09.2024 року постановою АА 027356 від 15.05.2006 року (реєстраційний номер обтяження 3240312) та постановою АА 027399 від 08.12.2006 року (реєстраційний номер обтяження 4202584) Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ на все майно, що належить [PERSON] накладено арешт. Листом Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 14.08.2024 року повідомлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта встановлено, що міститься запис про обтяження N? 3240312 та N? 4202584 на нерухоме майно боржника [PERSON] , об?єкт обтяження квартира, 111 частина, за адресою [ADDRESS] на підставі постанови N? аа 027356 від 23.05.2006 року виданий Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ, постанова N? аа027399 від 12.12.2006 року, виданий Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ. Повідомити більш детальнішу інформацію відносно виконавчих проваджень по яким було здійснено обтяження нерухомого майна боржника неможливо, оскільки відповідно до правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, а саме Розділу XI строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. У відповідності до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України . Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За правилами ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах, 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням, 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно, 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову, 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову, 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". Частиною 5 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в Постанові N 5 від 3.06.2016 р. "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", і з системного аналізу норм закону, що регулюють захист права власності чи іншого речового права від порушень, зокрема питання щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує два способи здійснення такого права: 1) на рішення та дії державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (наприклад адміністративного судочинства); 2) особою, яка володіє на підставі закону чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна. Причому відповідачами в справі за позовом про зняття арешту (звільнення майна з-під арешту) є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно; а як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби; на позовні вимоги про зняття арешту з майна поширюється трирічний строк позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт майна. Позивач не дотримався вимог процесуального закону, що регулює питання подання позову про виключення майна з-під арешту, оскільки даний позов про звільнення майна з-під арешту він не пред`явив до належних відповідачів, якими мають бути і боржник, і стягувач, в інтересах якого накладено арешт на спірне майно. Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Жодних клопотань з цього приводу позивач не заявив, в тому числі і клопотань про витребування необхідних йому доказів, у разі якщо він був позбавлений можливості такі докази добути і подати суду сам. Позов, для того, щоб був задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача (відповідачів). З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. Позивач пред`явив позовні вимоги до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок про те, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. На підставі ст. 133, ч. 1 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed