Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач Служба безпеки України звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.12.2024 [PERSON] , керуючи транспортним засобом, легковим автомобілем марки «Ford», моделі «Transit», реєстраційний номер [NUMBER] , у м. Києві по вул. Богатирська у напрямку руху по вул. Лугова, не дотримався безпечної дистанції для руху, унаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом, легковим автомобілем марки «Ford», моделі «F350», реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Ford», моделі «F350», реєстраційний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 04.02.2025 у справі №756/15691/24, [PERSON] визнано винуватим у скоєнні ДТП. Згідно із полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії №225171949, відповідальність [PERSON] було застраховано у ТДВ «СК «Альфа-Гарант». 09.12.2024 Служба безпеки України звернулась до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду для отримання страхового відшкодування. За результатами огляду транспортного засобу було визначено максимально можливу суму відшкодування згідно полісу у розмірі 160000,00 грн. Відповідно до висновку експертного дослідження ІСТЕ СБ України від 03.02.2025 №63/6, сума матеріального збитку становить 239517,32 грн. Відтак, розмір майнової шкоди становить 79517,32 грн, що є різницею між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Ураховуючи зазначене, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь майнову шкоду у розмірі 79517,32 грн., а також витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 03.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Служби безпеки України до [PERSON] , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. При цьому, 15.01.2026 до суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав, заперечень щодо заочного розгляду справи не висловив. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Уповноважений представник третьої особи Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач Служба безпеки України є власником транспортного засобу марки «Ford F350», реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 06.12.2024 о 11:35 год. [PERSON] , керуючи транспортним засобом, легковим автомобілем марки «Ford», моделі «Transit», реєстраційний номер [NUMBER] , у м. Києві по вул. Богатирська у напрямку руху по вул. Лугова, не дотримався безпечної дистанції для руху, унаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом, легковим автомобілем марки «Ford», моделі «F350», реєстраційний номер [NUMBER] . Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 04.02.2025 [PERSON] визнато винуватим в учиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інше, справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки вказана вище постанова суду має по цій справі преюдиційне значення, вказані обставини стосовно вини [PERSON] у вказаному ДТП, відповідно до зазначених вище норм, не підлягають повторному доведенню. Під час судового розгляду справи, судом встановлено, що транспортний засіб марки «Ford Transit», реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований у ТДВ СК «Альфа-Гарант» Вказана інформація міститься у відкритому доступі на сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким останнє взяло на себе обов`язок здійснити відшкодування шкоди, заподіяної третім особам внаслідок експлуатації автомобіля марки «Ford Transit», реєстраційний номер [NUMBER] , особою відповідальність якої застрахована, 09.12.2024 позивач звернувся із повідомленням про дорожньо-транспорту пригоду від потерпілого. Як зазначає позивач у позові, Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» було визначено максимально можливу суму страхового відшкодування згідно полісу №225171949 за шкоду, заподіяну майну у розмірі 160000,00 грн., яку було перераховано позивачу. Відповідно до Висновку експертного дослідження Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 03.02.2025 №63/6, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Ford F 350», 2019 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який було пошкоджено в дорожньо-транспортній пригоді, станом на 06.12.2024 складає 239517,32 грн. У частині першій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У частині першій статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16 судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. З огляду на викладене та приписи статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика відповідача виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, пов`язаного з проведенням відновлювального ремонту автомобіля позивача, що становить 160000,00 грн. Тому на підставі статті 1194 ЦК України та наведених висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, суд дійшов висновку, що різниця між розміром заподіяної шкоди у розмірі 239517,32 грн та сумою, яка була виплаченою страховиком - 160000,00 грн підлягає стягненню з винної особи, тобто з відповідача. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП і страховим відшкодуванням у розмірі 79517,32 грн. Стороною відповідача не надано доказів в розумінні положень ст. ст.76-81 ЦПК України на спростування даних обставин. Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 79517,32 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved