Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

09 січня 2026 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та аліментів за минулий період, позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 грудня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття, однак у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий період, було відмовлено. В позовній заяві позивачка зазначала, що очікує понести витрати на оплату професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом даної справи, в розмірі 7000,00 грн., однак докази їх понесення будуть надані, зокрема, протягом 5 днів після ухвалення рішення суду та до позову додала копію договору про надання правничої допомоги від 05 листопада 2025 року. 20 січня 2026 року на адресу суду від представника позивачки [PERSON] надійшла заява про стягнення з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 7000,00 грн. з клопотанням про поновлення строку для подання доказів вказаних витрат, оскільки копію рішення суду в день його проголошення йому вручено не було, через Електронний суд йому не направлено, а про його існування він дізнався 15 січня 2026 року через єдиний реєстр судових рішень. До даної заяви ним було долучено звіт про виконання доручення за договором про надання правничої допомоги від 05 листопада 2025 року, де детально зазначено перелік наданих позивачці послуг за даним позовом, та долучено рекомендації Ради адвокатів Чернігівської області від 15 травня 2025 року щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару. Сторони в судове засідання не викликалися, у відповідності до ч.3 ст.270 ЦПК України, тому у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України). Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), де Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт перший частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Крім того за вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними. Так у даній справі інтереси позивачки представляв адвокат Сірий І.Л. на підставі договору про надання правничої допомоги № 05112025-П1 від 05 листопада 2025 року (а.с.5-6). До позовної заяви позивачка долучила копію договору про надання правничої допомоги від 05 листопада 2025 року, а до заяви про стягнення з відповідача витрат на оплату професійної правничої допомоги долучила звіт про виконання доручення за договором про надання правничої допомоги від 05 листопада 2025 року, де детально зазначено перелік наданих позивачці послуг за даним позовом, рекомендації Ради адвокатів Чернігівської області від 15 травня 2025 року щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару. Крім того в заяві про стягнення витрат на правничу допомогу просила про поновлення строку для подання доказів понесення вказаних витрат, через поважні причини його пропуску (а.с.10,92-96). З огляду на викладене, враховуючи, доведеність позивачкою розміру понесених витрат на правову допомогу, відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру вказаних витрат через їх неспівмірність, поважність причини пропуску строку для надання доказів понесення вказаних витрат через несвоєчасне отримання копії судового рішення, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою витрати на правничу допомогу, в розмірі 7000,00 грн. є обгрунтованими, а строк для подання доказів понесення вказаних витрат пропущений з поважної причини та підлягає поновленню. Однак за вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У даній справі позивачкою було заявлено дві позовні вимоги простягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та аліментів за минулий період, з яких судом було задоволено лише одну - про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, тому суд дійшов висновку про ухвалення у справі додаткового рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] половини понесених нею витрати на оплату професійної правничої допомоги, в розмірі 3500,00 грн.

Outcome: partial