Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

У жовтні 2025 року адвокат Безугла Катерина Валеріївна, яка діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання відмови незаконною та зобов`язання вчинити дії по приватизації квартири. Вимоги мотивовано тим, що позивачу [PERSON] на сім`ю із трьох осіб, позивачів по справі, у 2004 році виконавчим комітетом Сумської міської ради народних депутатів було видано ордер на житлове приміщення № 204 за адресою: [ADDRESS] , куди вони вселились, зареєстровані 3 16.04.2004 та фактично проживають. Вказане житлове приміщення перебуває у комунальній власності Сумської міської територіальної громади. 25.08.2025 позивач [PERSON] звернулася до відповідача із заявою щодо приватизації квартири [ADDRESS] . Листом від 25.08.2025 їй було повідомлено про відсутність законних підстав для задоволення заяви, оскільки не передбачена приватизація квартир у гуртожитках, та невідповідність площі, зазначеної в ордері на квартиру та технічному паспорті. Крім того, статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» поширюється на громадян та членів їх сімей, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах. визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Позивач уважає, що відповідач порушив його права на приватизацію. Спірне житлове приміщення не віднесено до приміщень, які не можна приватизувати, ніякої законодавчої заборони на його приватизацію не має, тому позивачі звернулися до суду із позовом та просять суд: 1. Визнати незаконною відмову відповідача у проведенні приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] , на користь користь [PERSON] та членів її сім`ї чоловіка [PERSON] , доньки [PERSON] ; 2. Зобов`язати Сумську міську раду в особі управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради вчинити дії щодо приватизації вказаного житлового приміщення на користь позивачів. 17.10.2025 відповідач подав відзив, відповідно до якого заперечує проти задоволення позову, оскільки передати позивачу у спільну часткову власність квартиру [ADDRESS] управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради не має законних підстав. Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не передбачена приватизація квартир у гуртожитку. Рух справи 07 жовтня 2025 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання 06 листопада 2025 року ухвалою суду закінчено підготовче провадження та призначено цю справу до судового розгляду по суті. 18.12.2025 представник позивачів подала клопотання про поновлення процесуального строку для подання клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. 12.01.2026 на судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Їх нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. 12.01.2026 протокольною ухвалою поновлено процесуальний строк для подання клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи та приєднано у якості доказу витяг з рішення від 07 травня 2025 року № 5561-МР Про надання дозволу на приватизацію жилих приміщень у гуртожитку, розташованому по [ADDRESS] . Після завершення стадії дослідження письмових доказів, здійснено судом перехід до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до частини першої статті 244 ЦПК України оголошено дату та час проголошення судового рішення. Фактичні обставини справи Судом установлено, що позивачі є наймачами житлового приміщення 204 у гуртожитку по [ADDRESS] , у яке вони заселилися родиною на підставі ордера на житлове приміщення №207 від 31.03.2004, виданого УМВС Сумської області, та підтверджено ордером на житлове приміщення в копії, поквартирною карткою на житлове приміщення 204 загальною площею 46,8 кв. метрів у гуртожитку УМВС в копії, відомостями з реєстру територіальної громади про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб в копії. Відповідно до довідок ТВБВ №10018/0145 філії Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 09.07.2025 №116.40/0145-05/409, №116.40/0145-05/410 та №116.40/0145-05/411, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] значаться в основних списках громадян на отримання приватизаційних цінних паперів. Житловий чек не використаний. Відповідно до довідок Департаменту забезпечення ресурсних платежів №б/н від 08.07.2025 нерухоме майно, належне на праві власності за гр. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не зареєстроване. Згідно до копії листа Управління комунального майна Сумської міської ради від 17.09.2025 № 245/10.01-07, гуртожиток [ADDRESS] , в тому числі житлове приміщення номер 204, перебуває у комунальній власності Сумської міської територіальної громади. Відповідно до інформаційного листа Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 24.09.2025 № С-6489/06.01-21, станом на 31.12.2012 інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відсутня. Рішенням Сумської міської ради №5561-МР «Про надання дозволу на приватизацію жилих приміщень у гуртожитку, розташованому по [ADDRESS] » залишено житловий комплекс гуртожитку [ADDRESS] у статусі гуртожитку та дозволено приватизацію його жилих приміщень. Згідно із копії листа від 25.08.2025, управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради відмовлено позивачу [PERSON] , її чоловіку [PERSON] та доньці [PERSON] передати у спільну часткову власність квартиру [ADDRESS] , оскільки немає законних підстав. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до частини 1 статті 2 вказаного Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Частиною 3 статті 8 Закону передбачено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. У частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»; заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Враховуючи положення зазначених норм, перелік випадків відмови чітко визначений у законодавстві і є вичерпним, а саме: 1) відсутність у особи права на приватизацію; 2) заборона приватизувати конкретне приміщення. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян визначено перелік документів, які необхідно надати до органу приватизації для оформлення приватизації, зокрема, копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку. У пункті 17 визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Статтею 328 Цивільного кодексу (ЦК) України визначено підстави набуття права власності. Так, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Відповідно до положень зазначених законів право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду мають громадяни України, які постійно на законних підставах проживають у них. Судом достовірно встановлено, що позивачі на законних підставах займають спірне житлове приміщення у гуртожитку і їхнє право на це приміщення ніким не оспорюється, що підтверджується матеріалами справи. Також судом встановлено, що житлове приміщення № 204 розташоване у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , підлягає приватизації і ніяких обмежень щодо його приватизації не має. Позивачі є наймачами житлового приміщення [ADDRESS] , у яке вони заселилися родиною на підставі ордера на житлову площу в гуртожитку [ADDRESS] , виданого 31.03.2004 державою в особі УМВС Сумської області. Позивачі родиною (дружина, чоловік та донька) проживають у тому самому житловому приміщенні до теперішнього часу. В матеріалах справи відсутні докази зміни статусу житлового приміщення [ADDRESS] з кімнати на квартиру. Суд зазначає, що технічний паспорт - це документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику. Тобто, технічний паспорт не є правовстановлюючим документом на житлове приміщення, а лише констатує його наявність із зазначенням адреси, плану та технічних характеристик. Наведені у позові доводи ґрунтуються на вимогах законодавства. Принцип змагальності (стаття 12 ЦПК України) основоположним компонентом концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Він вимагає "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. При цьому суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. За правилами частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У цій справі позивач оспорює відмову управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради у передачі у спільну часткову власність нерухомість житлове приміщення [ADDRESS] . Такий спір є спором про цивільне право. Суд звертає увагу, що захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових відносин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Отже , у цій справі відповідачем не доведено правомірності дій щодо відмови позивачам у передачі у спільну часткову власність шляхом приватизації житлового приміщення [ADDRESS] . Враховуючи викладені обставини, суд визнає позовні вимоги підставними до задоволення.

Outcome: approved