Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі за набувальною давністю в якому вказав, що починаючи з 1990 року він проживає у житловому будинку та користується господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . До 07.11.2011 року він проживав у вище вказаному житловому будинку із своєю матір`ю [PERSON] , доглядав за нею, вели разом з нею спільне господарство, підтримував житловий будинок та господарські будівлі в належному стані, здійснював їх поточний ремонт. Однак мати [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Вказаний вище будинок його мати отримала від колгоспу «ім.ХХІ партз`їзду», проте право власності на вказаний будинок та господарські будівлі в установленому законом порядку нею зареєстровано не було. Позивач зазначає, що згідно записів в Домовій книзі [PERSON] з 1990 року по день смерті [INFO] проживала в даному домоволодінні. Згідно даних Домових книг він також з 1990 року проживає в даному домоволодінні. Позивач стверджує, що у вказаному будинку він проживає з 1990 року добросовісно, відкрито та безперервно володіє будинком утримує його, підтримує в належному стані, сплачує комунальні послуги, тому просить суд визнати за ним право власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі. Представник Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області Сідельнікова Н.С. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій вона просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт того, що позивач [PERSON] з 1990 року проживає в будинку розташованого за адресою : [ADDRESS] , так як проживають з ним по сусідству. Вказали, що весь цей час він підтримував будинок та господарські будівлі в належному стані. Відповідно до ч.1ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь якого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Згідно довідки Зачепилівської селищної ради Харківської області № 03.01-28/831 від 01.12.2025 вбачається, що гр. [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Гр. [PERSON] не являється власником даного будинку. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , померла [INFO] . На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вище вказаному будинку, добросовісно та безперервно володіти ним, доглядати та утримувати будинок та прилеглі приміщення. Статями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з ч.1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог ч.1ст. 344 ЦК України особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001 року. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами , які мають значення для справи, і, які повинен довести сам позивач ( ч.1ст. 81 ЦПК України) , є законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність ( тобто строк володіння). Відповідно до висновків Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладених у його постановах, прийнятих за результатами розгляду справ з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, та систематизованих у Листі Верховного Суду України "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ" від 01.07.2013р., Розділ Набувальна давність (ст. 344 ЦК): «УЦК набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п`ять років.» Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.321, ст.328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Суд також враховує, що згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем у відповідності до вимог ст.ст.13,81 ЦПК України, було доведено належними та допустимими доказами обставини набуття ним права власності на вказане нерухоме майно житловий будинок за набувальною давністю, зважаючи на тривалість, добросовісність, відкритість та безперервність володіння ним, а відтак позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved