Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

У грудні 2024р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 66-71 т. 1) до відповідача [PERSON] , в якому просила суд: - стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,0 грн., але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення заяви до суду і проводити стягнення до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] , на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] додаткові витрати на дитину у розмірі 20000,0 грн. щомісячно, починаючи з дати пред`явлення заяви до суду і проводити стягнення до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2018р., який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 липня 2021р. В шлюбі у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою, та фактично перебуває на її утриманні, оскільки відповідач самоусунувся від виховання та утримання дитини, проживає окремо, при цьому відповідачу відомо, що їх спільний син є дитиною з інвалідністю до 18 років, потребує особливого догляду, та постійного лікування (корекції) в спеціалізованих закладах за індивідуальною програмою, а тому на думку сторони позивача, з відповідача також підлягають стягненню додаткові витрати на дитину у розмірі 20000,0 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивачка вимушена була звернутись до суду, з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024р. позов залишено без руху та надано стороні позивача строк для усунення недоліків. 30 грудня 2024р. на адресу суду надійшла заява сторони позивача про усунення недоліків, та виправлена редакція позову. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2025р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників процесу. 24 квітня 2025р. на адресу суду надійшли письмові пояснення на позов відповідача (а.с. 161-166 т. 1), в яких відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що обставини справи, які викладені стороною позивача у позові не відповідають дійсності, оскільки позивачка вводить суд в оману. Так, сторони дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі, та вони є батьками [PERSON] , [INFO] , який має певні фізичні вади. Після розірвання шлюбу, сторони проживають окремо, але в одному в будинку в різних квартирах, при цьому відповідач приймає безпосередню участь в утриманні та вихованні спільного сина сторін, здійснюючи, та сплачуючи особисто вартість програм реабілітації дитини, з різними фахівцями. Також відповідач звертав увагу суду, що ним додатково здійснюються перерахування певних суми на картковий рахунок позивачки, щодо сплати вартості програм реабілітації дитини, додатково відповідач оплачує вартість продуктів харчування, дозвілля дитини, придбаває одежу та предмети вжитку. Однак позивачка про зазначені обставини в позові не зазначила. Крім того, відповідач просив суд врахувати, що крім спільної дитини сторін, на його утриманні перебуває також старший син [PERSON] , [INFO] . На думку відповідача відсутні правові підстави для задоволення позову. Відзив на позов на адресу суду не надходив. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, наведених у позові, просили суд позов задовольнити. Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, сума його доходів не дозволяє йому сплачувати аліменти, і додаткові витрати на дитину, в тому розмірі, що був визначений позивачкою в позові, оскільки сума витрат є завищеною. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2018р., який було розірвано, на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 липня 2021р. по цивільній справі № 761/11076/21, яке набрало законної сили. В шлюбі у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що спільна дитина сторін має наступний діагноз за МКХ 10:F84 (дитячий аутизм з якісними порушеннями комунікації, розладом експресивного мовлення, окремими порушеннями рецептивного мовлення (ЗНМ І рівня), рухових функцій (диспраксією розвитку), руховими та вокальними стереотипіями. Згідно висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини сторін - [PERSON] , [INFO] , від 26 лютого 2024р. за № ІРЦ-85989/2024/488811, дитина потребує: заняття з практичним психологом (постійно 2 години на тиждень); заняття з вчителем логопедом (постійно 2 години на тиждень); заняття з вчителем-дефектологом (постійно 2 години на тиждень); заняття з вчителем - реабілітологом (постійно 2 години на тиждень). Розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації за № 485 від 30 липня 2025р. визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] . За змістом ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1, 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з абз. 2 принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Стаття 27 Конвенції про права дитини, передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Держава на законодавчому рівні визначила необхідність вжиття вичерпних заходів спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Зокрема, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що спільна дитина сторін знаходиться на її утриманні, а батько дитини - відповідач по справі ухиляється від покладених на нього обов`язків щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 1-3 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За змістом ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Судом встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою, відповідач проживає окремо. В судовому засіданні відповідач наголошував, що він приймає участь у вихованні та утриманні спільного сина сторін, на обгрунтування чого стороною відповідача подавалися виписки з карткових банківських рахунків, відповідно до яких відповідачем перераховувалися в 2023-2024рр., грошові кошти на картковий банківський рахунок позивачки. В судовому засіданні позивачка визнала факт того, що нею були отримані зазначені грошові кошти. Але, як встановлено судом, вказані грошові перекази не містять відомостей про призначення платежу, суми платежів є різними і не мають систематичного характеру. В судовому засіданні сторони визнали той факт, що між сторонами в досудовому порядку не було домовленості, щодо розміру сум аліментів на утримання їх спільної дитини та відповідних додаткових витрат на дитину, а також періодичності здійснення відповідачем переказів коштів з відповідним цільовим призначенням. Крім того, в судовому засіданні відповідач не міг пояснити суду, яку суму коштів він надсилав позивачці, в якості аліментів на утримання дитини, а яку суму коштів надсилав, в якості додаткових витрат на дитину. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги матеріальний стан позивачки та відповідача, а також те, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою, при цьому судом враховано, що відповідачем здійснювалися на користь позивачки періодичні платежі в 2023-2024рр., в розмірах, які визначалися відповідачем особисто, які сторона відповідача вважала аліментами та додатковими витратами, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню аліменти у розмірі 4500,0 грн. (враховуючи встановлений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який визначений положеннями Законів України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», «Про Державний бюджет України на 2025 рік», «Про Державний бюджет України на 2026 рік»), з індексацією стягуваних сум відповідно до Закону, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 03 грудня 2024р. та до досягнення дитиною сторін повноліття ( [INFO] ), при цьому судом враховано, як матеріальний стан сторони позивача, так і матеріальний стан сторони відповідача. Доводи відповідача, що на його утриманні перебуває інша дитина, старший син [PERSON] , [INFO] , судом оцінюються, критично, оскільки на підтвердження зазначених доводів, стороною відповідача було надано до суду лише копію свідоцтва про народження цієї дитини. Критично судом оцінюються і доводи сторони відповідача, що за своїм матеріальним станом він не спроможний сплачувати аліменти, враховуючи його розмір заробітної плати, однак в силу положень ч. 3 ст. 182 СК України, а також відомостей про задекларовані доходи відповідача, виписок з його банківських карткових рахунків, при цьому судом враховано, що відповідач є засновником та директором Адвокатського бюро «Бачинський та партнери» (код ЄДРПОУ 45356038), є засновником та керівником ТОВ «Бивайн» (код ЄДРПОУ 43684027). Звертаючись до суду з вимогою про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, позивачка, посилалася на те, що відповідач не приймає участі у додаткових витратах на сина, пов`язані з його реабілітацією та адаптацією у суспільстві. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За правовим аналізом вказаної норми закону, визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. В свою чергу, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Частина 1 ст. 82 ЦПК України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні сторони визнали той факт, що їх спільна дитина потребує додаткових витрат, які викликані станом здоров`я дитини, а також те, що в досудовому порядку, відповідно до індивідуальної програми реабілітації дитини - інваліда, відвідує наступні індивідуальні програми/заняття: - лікувальна фізкультурно-спортивна реабілітація, плавання (2рази на тиждень) - ТОВ «Центр відновлення фізичних функцій дитини [PERSON] «Самотужка Плюс» - заняття з психологом (2 рази на тиждень) - приватні заняття зі спеціалістом; - заняття з логопедом - (курсами) - приватні заняття зі спеціалістом; В судовому засіданні позивачка зазначала, що дані заняття, їх кількість, вартість, перелік спеціалістів були в досудовому порядку погоджені з відповідачем, що не заперечував відповідач в судовому засіданні, при цьому відповідач звертав увагу суду, що ним в 2023р. здійснювалися перекази коштів позивачці на дані заняття та самостійно сплачувалися вартість занять в ТОВ «Центр відновлення фізичних функцій дитини Тетяни Івчатової «Самотужка Плюс». Також відповідач звертав увагу, що дитини, як особі, яка має інвалідність, була призначена державою відповідна допомога. Разом з тим, позивачка наголошувала, що вказана суми допомоги отримуються виключно відповідачем, яким було зазначено виключно його банківський картковий рахунок. Судом встановлено, що вищевказані додаткові витрати на дитину викликані особливими обставинами - хворобою дитини та є постійними, оскільки реабілітація дитини з інвалідністю є довготривалою та станом на час ухвалення рішення по вказаній цивільній справі, у суду відсутні відомості про строки завершення програм реабілітації, при цьому сторони в судовому засіданні визнали, що за період проведення курсу занять у дитини помітно покращилася координація та контроль себе у просторі, контроль емоцій, дрібна моторика та робота рук. Крім того, судом встановлено, що додатково дитина сторін знаходиться на постійній реабілітації в центрі для дітей з порушеннями опорно-рухового апарату «Самотужка». З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що вимога позивачки про стягнення додаткових витрат на дитину, з урахуванням наданих сторонами відомостей про вартість відповідних занять (курсів/програм реабілітації, індивідуальних занять), особливості харчування дитини сторін, підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню щомісячно додаткові витрати на дитину у розмірі 10000,0 грн. щомісячно, починаючи з 03 грудня 2024р. та до досягнення дитиною сторін повноліття ( [INFO] ). Доводи сторони відповідача, що в досудовому порядку, стороною були понесені додаткові витрати на дитину, шляхом перерахування коштів на користь позивачки, судом оцінюються критично, оскільки вказані перекази датовані 2023-2024рр., не мають цільового призначення, є періодичними, та в розмірі, який визначався відповідачем на власний розсуд, при цьому вказані перекази не носять систематичного характеру. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,2 грн. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду, в частині вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial