Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про припинення права власності на незначну частку у спільній частковій власності та визнання права власності. Свій позов мотивує тим, що позивач є власником 4/5 часток чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , яка має загальну площу 95,9 кв.м., що підтверджується копією Договору довічного утримання від 23.10.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 8336 та копією витягу з ДРРП про державну реєстрацію права власності. Станом на 23.10.2024 року в квартирі зареєстровано місце проживання двох осіб: [PERSON] , [INFO] (відчужувач, який уклав договір довічного утримання) та [PERSON] , [INFO] (колишня дружина відчужувача). Відповідач (дочка відчужувача) є власником 1/5 частки квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.06.1998 року, виданого квартирно-експлуатаційним відділом м. Києва МО України (розпорядження № 598) та зареєстровано в Київському міському БТІ 02.07.1998 року за реєстровим № 7912. Зазначає, що відповідачка жодним чином не допомагає своєму батьку, не провідує його та взагалі не спілкується з ним і не цікавиться його життям. Відповідачка ніколи не приймала участі у витратах на квартиру, не сплачувала житло-комунальні послуги за свою частку. З метою подальшого недопущення конфліктів та порушення прав [PERSON] , представником позивача було проведено переговори з чоловіком відповідачки , в результаті яких сторони дійшли згоди про те, що раціональним та практичним варіантом вирішення спору є викуп позивачем 1/5 частки квартири відповідача, однак сторони не дійшли згоди щодо ціни спірної частини квартири. Позивач переконана, що виділення відповідачу частки у користування житлового приміщення становитиме непропорційне втручання у право власності позивача, частка якого є значною, спільне володіння і користування майном з відповідачем є неможливим, крім того її частка є незначною та не враховуватиме її інтересу, як власника більшої (значної) частки у праві власності. Крім того, відповідачка є власником нерухомого майна, а саме: двокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 65,5 кв.м. Відповідно до висновку судового експерта № 59/25 від 24.09.2025 року за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи було встановлено, що ринкова вартість 1/5 частки квартири [ADDRESS] , станом на час проведення експертизи складає 637 715 грн. 00 коп. На підставі викладеного, просить суд припинити право власності [PERSON] на 1/5 частки у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] , шляхом виплати на користь [PERSON] відповідної грошової компенсації та визнати за позивачем право власності на зазначене майно. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 29 жовтня 2025 року від представника позивача - адвоката Кушнарьова Є.І. надійшла заява про усунення недоліків разом із квитанцією про сплату судового збору. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 15 грудня 2025 року ухвалою Святошинського районного суду міста Києва закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, позивач у судове засідання не з`явилася. У судове засідання відповідач не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду. Жодних клопотань із причинами неявки відповідач на адресу суду не направляв. За правилами ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. П. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлений про судове засідання, про причини своєї неявки не повідомив, суд дійшов висновку про можливість вирішення питання про припинення права власності на незначну частку у спільній частковій власності та визнання права власності за відсутності сторін у даному судовому засіданні. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із неявкою у судове засідання учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права. Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно з ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Статтею 365 ЦК України встановлено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 2) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його родини. Право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до Договору довічного утримання від 23.10.2024 року набула право власності на 4/5 часток чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О., зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 8336, та копією витягу з ДРРП про державну реєстрацію права власності. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17.06.1998 року, відповідачка [PERSON] є власником 1/5 квартири [ADDRESS] . В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суд вважає, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 1/5 частка у спірному житловому будинку, яка належить відповідачу, є незначною відповідно до ст. 365 ЦК України. У даному випадку, на думку суду, частка у розмірі 1/5 від цілого об`єкта нерухомості не може бути визнана такою, що не має істотного значення для забезпечення прав та інтересів співвласника. Судом також встановлено, що позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилався на обставини, що сторони не є членами однієї сім`ї або родичами, не ведуть спільне господарство, відповідач не бере участі у витратах, яких потребує утримання майна, не сплачує за житлово-комунальні послуги відповідно до своєї частки нерухомого майна (опалення, утримання будинку), відповідач не зареєстрована та фактично не проживає в квартирі, спільне користування квартирою неможливе. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували викладені обставини в позовній заяві. Зокрема, позивачем не надано жодних висновків експертів чи інших документів, що могли б свідчити про неможливість поділу спірного об`єкта нерухомості в натурі. Оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували неможливість виділу частки у натурі чи інші підстави, передбачені ст. 365 ЦК України, суд доходить висновку про безпідставність посилань позивача на неможливість спільного користування квартирою. За відсутності доведеності обставин незначності частки та її неподільності, суд доходить висновку, що інтереси відповідача як співвласника підлягають врахуванню, а підстави для застосування положень ст. 365 ЦК України відсутні. За таких обставин, суд не вбачає підстав для припинення права власності [PERSON] та визнання права власності за [PERSON] на 1/5 частки [ADDRESS] . Крім того, у разі задоволення позову [PERSON] буде порушено принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Тому, з врахуванням встановлених обставин справи, припинення права власності [PERSON] на частки спірної квартири може завдати істотної шкоди її інтересам. Враховуючи зазначені обставини, суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed