Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін 24 листопада 2025 року позивач [PERSON] звернувся до Хорошівського районного суду Житомирської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб, укладений між ними та який зареєстрований 06 жовтня 2017 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 2099. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06 жовтня 2017 року між сторонами укладено шлюб, від якого вони мають доньку [PERSON] . Протягом останнього часу сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, не можуть знайти порозуміння, в результаті чого між ними виникають конфлікти. Сторони неодноразово протягом останніх років намагалися говорити один з одним про їх особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. Позивач прийшов до висновку, що розлучення це єдиний вихід для сторін побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про долю їх спільної доньки. На даний момент ведення сторонами спільного господарства припинено. Підтримувати сімейні відносини сенсу немає, оскільки у сторін на ґрунті сімейно-побутових проблем, та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, втрачено почуття любові та поваги. Позивач вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу [PERSON] було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами на адресу її зареєстрованого місця проживання, яка підтверджена відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру: [ADDRESS] . Однак, поштове відправлення повернулося до суду з відміткою АТ «Укрпошта» про те, що адресат відсутній за вказаною адресою. Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пунктом 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач повідомлявся судом про розгляд справи шляхом направлення повідомлення за зареєстрованим місцем проживання, що згідно ч.8 ст.128 та п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України є належним повідомленням особи про розгляд справи. У встановлений судом п`ятнадцятиденний строк, відповідач відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв чи клопотань, у тому числі про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, до суду не направив, про причини своєї неявки чи неподання відзиву суд не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 06 жовтня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 2099. Після державної реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 06 жовтня 2017 року. Від спільного подружнього життя сторони мають одну малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 серпня 2020 року Новоград-Волинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Відповідачка зі спільною донькою проживають за одною адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується копіями довідок про реєстрацію їх місця проживання, наявними у матеріалах справи. ІV. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд при прийнятті рішення Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із ч. 2 ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 51 Конституції України та ст. 5 СК України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Право одного з подружжя на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу передбачено ч. 1 ст. 110 СК України. Переходячи до вирішення спору по суті, суд керується положеннями ст. 112 СК України. Відповідно до ч. 1 цієї статті, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач у позовній заяві категорично наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи, що сім`я розпалась, а збереження шлюбу є неможливим. Відповідач, будучи обізнаним про наявність у суді справи про розірвання шлюбу, не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву, в якому міг би висловити свої заперечення проти позову або просити суд надати строк для примирення. Така процесуальна пасивність відповідача та його повна байдужість до судового процесу розцінюється судом як опосередковане підтвердження доводів позивача про фактичний розпад сім`ї. Відсутність з боку відповідача будь-яких дій, спрямованих на збереження шлюбу, свідчить про те, що шлюбні відносини між сторонами існують лише формально, а збереження такого шлюбу не відповідає волі та інтересам принаймні одного з подружжя позивача. Оскільки відповідачка не виявила жодного бажання зберегти сім`ю, суд доходить висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка не зверталася до суду із заявою про відновлення свого дошлюбного прізвища. Щодо судових витрат, Позивач у позовній заяві просив не стягувати судові витрати з Відповідача. Враховуючи вказане, суд залишає судові витрати за Позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved