Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між нею та відповідачем шлюб укладено 18 лютого 2006 року та зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області Україна за актовим записом № 23. Від даного шлюбу вони мають двох дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що їх подружнє життя з відповідачем не склалося. Кожен із них має різні характери та погляди на життя загалом та на шлюб зокрема, внаслідок чого у них часто виникали сварки та різного роду непорозуміння. Їх сімейні відносини поступово погіршувалися, вони втратили почуття любові та поваги, взаєморозуміння та підтримки. Їх шлюб носить виключно формальний характер, кожен із них має власні інтереси, цілі та живе власним життям. Подальше існування шлюбу суперчить її інтересам. Разом не проживають та не підтримують шлюбних відносин. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає недоцільним та неможливим, примирення не бажає, а тому, просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, позаяк подала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, у заяві просить не надавати строк для примирення та позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, позаяк надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у заяві зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, термін для примирення просить не надавати та позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 лютого 2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області Україна за актовим записом № 23. Згідно статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони тривалий час сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають. Обоє наполягають на розірванні шлюбу. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 1 211, 20 гривень.

Outcome: approved