Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ "Споживчий центр") за допомогою системи "Електронний суд" звернулось до Слобідського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] , в якій просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 30.03.2025-100001535 від 30.03.2025 в загальному розмірі 44 246,47 грн., та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 30.03.2025 року між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] укладено кредитний договір № 30.03.2025-100001535, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав строковий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 22 000 грн. на строк 140 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, комісій та неустойки в разі прострочення зобов`язання. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі передбачені договором. У порушення умов кредитного договору № 30.03.2025-100001535 від 30.03.2025, про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує в повному обсязі платежі, в результаті чого відповідач має заборгованість в загальному розмірі 44 246,47 грн., а саме: 18 427,43 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 15 479,04 грн. - заборгованість за процентами; 10 340 грн. - неустойка. Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 25.12.2025 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явилася, в позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав частково, а саме в частині тіла кредиту та процентів, заперечував проти нарахованої позивачем неустойки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 30.03.2025 року між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] укладено кредитний договір № 30.03.2025-100001535. Згідно умов договору № 30.03.2025-100001535 товариство надало [PERSON] кредит в розмірі 22 000 грн. на строк 140 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом. Також за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання нараховується неустойка в розмірі 220 грн. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості, доданої до позовної заяви, [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 30.03.2025-100001535 від 30.03.2025 року в загальному розмірі 44 246,47 грн., а саме: 18 427,43 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 15 479,04 грн. - заборгованість за процентами; 10 340 грн. - неустойка. Наявність заборгованості за кредитними договорами зумовила звернення ТОВ "Споживчий центр" до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Дослідивши надані суду докази, судом встановлено, що у відповідності до умов кредитного договору № 30.03.2025-100001535 від 30.03.2025 року товариство взяті на себе зобов`язання за договором виконало своєчасно і повністю, надавши [PERSON] кредитні кошти у розмірі 22 000 грн., однак в порушення зазначених умов договору [PERSON] зобов`язання за договором належним чином не виконав, отримані кредитні кошти та проценти за користування ними в межах строку кредитування в повному обсязі не сплатив. Приймаючи до уваги визнання відповідачем зобов`язання за кредитним договором в частині повернення суми (тіла) кредиту та процентів за користування кредитом, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 33 906,47 грн., а саме: 18 427,43 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 15 479,04 грн. - заборгованість за процентами. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь неустойки в розмірі 10 340 грн., суд зазначає наступне. Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Враховуючи вищевикладене, підстави для стягнення неустойки, нарахованої після 24 лютого 2022 року, відсутні, а тому позовні вимоги про стягнення з [PERSON] неустойки в розмірі 10 340 грн. задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором № 30.03.2025-100001535 від 30.03.2025 року в загальному розмірі 33 906,47 грн., з яких 18 427,43 заборгованість по тілу кредиту; 15 479,04 грн. заборгованість по процентам. Питання щодо судових витрат зі сплати судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1 855,6 грн. з розрахунку: 33 906,47 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х100%/44 246,47 грн (розмір заявлених позовних вимог) = 76,6 % задоволених позовних вимог; 2 422,40 грн (ставка судового збору) х 76,6 %/100% = 1 855,6 грн.

Outcome: partial