Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, в обґрунтування якого посилається на наступне. 27.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 108443711 на суму 15 000,00 грн. Відповідач ініціював укладення Кредитного договору здійснивши вхід на сайт Первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, оформивши Заявку на сайті Первісного кредитора, отримавши смс-повідомлення на мобільний телефон, підписавши Кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора. Таким чином, кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV8J38T. У Кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов Кредитного договору в тому числі щодо розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Згідно умов Кредитного договору, Первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував Відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі: 15 000,00 грн 27.03.2021 на банківську карту № 4909-15XX-XXXX-5617 Відповідача, яку Відповідач вказав у Заявці при укладенні Кредитного договору. Разом з тим, Відповідач зобов`язувався вчасно повернути Кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом в порядку, визначеному Кредитним договором. Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та не повертав наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором. 28.11.2018 між Первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. Первісний кредитор та ТОВ «Таліон плюс» на виконання Договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги № 143 від 20.07.2021, за яким від Первісного кредитора до ТОВ «Таліон плюс» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01. ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» на виконання Договору факторингу № 05/0820-01 підписали Реєстр прав вимоги № 10 від 31.07.2023 до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 08.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та Позивачем укладено Договір факторингу № 08/07/25-Е відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 08.07.2025 за Договором факторингу № 08/07/25-Е від ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 18 438,26 грн. Додатковими угодами до договорів факторингу між Первісним кредитором та ТОВ «Таліон плюс» та між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс», строк дії договорів факторингу було продовжено, водночас умовами договору факторингу передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється саме в момент підписання відповідного Реєстру права вимоги, а не з дати укладення Договору факторингу, таким чином, станом на момент укладення кредитного договору № 108443711 договори факторингу були чинними. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором: № 108443711 від 27.03.2021 року, в розмірі 18 438,26 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 вересня 2025 року провадження по справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем відзиву на позов подано не було. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав, про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно, належним чином судовою повісткою за зареєстрованою адресою проживання, про поважність причин неявки суд не повідомив. У відповідності до ч.8 п.п.3, 4 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд вважає за можливе у відповідності до вимог ст.ст.128, 223 ЦПК України, розглянути справу у відсутність відповідачки. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідачки та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 27.03.2021 року [PERSON] уклав із ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір №108443711. Відповідно до п.п. 1.1.-1.5. цього Договору: Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит на суму 15000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплачувати проценти Кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» Товариства з обмеженою відповідальністю «МАHIBEO ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Кредит надається строком на 84 днів. Строк дії Договору обчислюється з моменту його укладення Сторонами та до закінчення строку на який надано Кредит, але в будь-якому разі Договір діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань. Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється в розмірі 237,25 відсотків річних, що становить 0,65 відсотків в день від суми Кредиту за час користування ним («Дисконтна процентна ставка»). На умовах викладених в п. 1.6. Договору, до відносин між Сторонами застосовуються умови нарахування процентів за ставкою 474,50 відсотків річних, що становить 1,30 відсотків в день від суми Кредиту за час користування ним («Базова процентна ставка»). Відповідно до п. 2.1.1.6. Кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою (а.с.14-15). 28 листопада 2018 року було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується відступити ТзОВ «Таліон плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с. 86-92). Відповідно до Додаткової угоди №19 від 28 листопада 2019 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2020 року (а.с. 97). Відповідно до Додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року, до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, де повний текст договору викладений у новій редакції і строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2021 року (а.с. 98-107). Відповідно до Додаткової угоди №27 від 31 грудня 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2022 року (а.с. 108). Відповідно до Додаткової угоди №31 від 31 грудня 2022 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2023 року (а.с. 109). Відповідно до Додаткової угоди №27 від 31 грудня 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2024 року (а.с. 110). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 143 від 20.07.2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТзОВ «Таліон плюс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №108443711 ( а.с. 83-85). Згідно з розрахунком заборгованості ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість [PERSON] складає 18 438,26 грн. (а.с. 21-22). 05 серпня 2020 року було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого ТзОВ «Таліон плюс» зобов`язується відступити ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайнфінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с.34-38). Відповідно до Додаткової угоди №2 від 03 серпня 2021 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, сторони домовилися продовжити строк дії Договору 31.12.2022 року включно (а.с.38 ). Відповідно до Додаткової угоди №3 від 30 грудня 2022 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, сторони домовилися продовжити строк дії Договору 31.12.2024 року включно (а.с.39). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 10 від 31 липня 2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, ТзОВ «Таліон плюс» відступило ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайнфінанс» право вимоги за кредитним договором №108443711 (а.с. 80-82). Згідно з розрахунком заборгованості ТзОВ «Таліон плюс», заборгованість [PERSON] складає 18 438,26 грн. (а.с. 20). 08 липня 2025 року було укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до якого ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайнфінанс» зобов`язується відступити ТзОВ «ЕЙС» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с.28-32). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 08/07/25-Е від 08 липня 2025 року, «Фінансова компанія «Онлайнфінанс» відступило ТзОВ «ЕЙС» право вимоги за кредитним договором №108443711, заборгованість [PERSON] складає 18 438,26 грн. (а.с. 77-79). Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010 стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договорів позики, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно статті 1056 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). З огляду на викладені норми права, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно зі статтею 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, судом достовірно встановлено, що ТзОВ «ЕЙС» наділено правом грошової вимоги до відповідача [PERSON] . На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором № 108443711 від 27.03.2021 року у добровільному порядку. Відповідно до витребуваних відомостей із АТ «СЕНС БАНК», [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , є клієнтом банку на його ім`я відкрито картку № [NUMBER] , рахунок до картки [NUMBER] , і згідно виписки про рух коштів по картці [PERSON] , за період з 27.03.2021 по 01.04.2021 відображається зарахування коштів у сумі 15000 грн. 00 коп. Оскільки відповідачем не спростовано розмір заборгованості 18 438 грн. 26 коп., яка складається із тіла кредиту 10 841 грн. 44 коп. та відсотків за користування кредитом 7 596 грн. 82 коп., нараховані банком у відповідності з узгодженими сторонами умовами кредитування, викладеними у Договорі, який підписаний сторонами в день видачі кредиту, то така заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку. Таким чином, позовні вимоги ТзОВ «ЕЙС» підлягають задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 108443711 від 27.03.2021 року в сумі 18 438 грн. 26 коп. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 00 коп. Відповідно до вимог ст.133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відноситься до витрат пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1-6 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: копію договору про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09 липня 2025 року укладеного між ТзОВ «ЕЙС» та адвокатським бюро «Тараненко та партнери», протокол погодження вартості послуг, додаткову угоду №25770527431 до договору про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09 липня 2025 року та акт прийому-передачі наданих послуг, відповідно до якого, послуги надано на загальну суму 7000 грн. 00 коп. (а.с.71-75). Отже, враховуючи, що відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн. 00 коп. Таким чином, оскільки ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, клопотань про зменшення витрат на оплату правової допомоги відповідачем не заявлено, суд вважає за доцільне стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 7000 грн. та за сплату судового збору в розмірі 2 422,40 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved