Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, треті особи: Тячівська державна нотаріальна контора Закарпатської області та [PERSON] , про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер чоловік її бабусі - [PERSON] , [INFO] , який на момент смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина на майно, яке складається із 1/8 квартири за адресою: [ADDRESS] . Вона прийняла спадщину, так як на момент смерті спадкодавця проживала та була зареєстрована разом з ним за однією адресою, що підтверджується відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 32 від 30 квітня 2025 року, виданими управлінням ЦНАП Солотвинської селищної ради. Із вказаної у відомостях інформації також вбачається, що окрім неї та спадкодавця, зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , не значиться. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена. Сукупність цих обставин дають підстави вважати, що окрім неї, інші спадкоємці відсутні. Зазначає, що у 1984 році її мати померла, і рішенням виконавчого комітету Солотвинської селищної ради від 18 грудня 1984 року її бабу - [PERSON] було призначено її опікуном, оскільки вона була неповнолітньою. 21 грудня 1985 року її баба вийшла заміж за [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище з дошлюбного " [PERSON] " на " [PERSON] ". З того часу вона, разом з (опікуном) бабою та її чоловіком проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Отже, фактично, починаючи з 1985 року і до дня смерті [PERSON] , між ними існували стосунки, які притаманні близьким родичам. Вони були пов`язані спільним побутом, піклувались одне про одного, мали спільні права та обов`язки, також мали спільний бюджет. 24 березня 2003 року вона вийшла заміж та після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище з дошлюбного " [PERSON] " на " [PERSON] ". [INFO] померла її бабця [PERSON] , яку вона поховала, і на момент смерті якої, вони проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] , на праві спільної власності належить [PERSON] (її баба) та [PERSON] . Право власності на дану квартиру було вперше зареєстровано в рівних частках за [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтва про право власності, виданого представництвом Фонду державного майна України у Тячівському районі 09 вересня 1994 року за № [NUMBER]. Пізніше було зареєстровано право власності на 1/4 вказаної квартири за [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Тячівською держнотконторою 01 березня 2005 року за №2-422, згідно якого [PERSON] успадкувала вказану частку квартири після покійної [PERSON] . Таким чином, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] - 3/4 частини та покійною [PERSON] - 1/4 частина. Із 1/4 частки [PERSON] частка, яка належить [PERSON] , становить - 1/8, так-як він прийняв спадщину після смерті дружини у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак за життя не оформив свої спадкові права. Просить встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю, не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, саме в період з 1985 року до моменту смерті спадкодавця, до 2025 року включно; визнати за [PERSON] , [INFO] , у порядку спадкування за законом, як спадкоємицею четвертої черги, право власності на майно, що належало спадкодавцю [PERSON] , [INFO] , яке складається із 1/8 квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач правом на подання відзиву не скористався. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи - Тячівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 вересня 2025 року справу за [PERSON] до Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, третя особа: Тячівська державна нотаріальна контора Закарпатської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом, прийнято до розгляду та відкрито провадження у ній. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 листопада 2025 року до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, залучено [PERSON] . Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2025 року по даній справі закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , [PERSON] 24 березня 2003 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] Із рішення виконавчого комітету Солотвиської селищної ради від 18 грудня 1984 року № 157 відомо, що [PERSON] призначена опікуном неповнолітньої внучки [PERSON] , оскільки мама дитини померла. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] 21 грудня 1985 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] відомо, що [PERSON] померла [INFO] . Згідно довідки виконавчого комітету Солотвинської селищної ради від 24 листопада 2003 року № 1372, [PERSON] поховала свою бабку [PERSON] , яка померла [INFO] , яка проживала з нею в [ADDRESS] . Із відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 30 квітня 2025 року № 21-05/83 відомо, що в [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 09 вересня 1994 року, квартира в [ADDRESS] , на праві спільної власності належить [PERSON] та її внучці [PERSON] . Із довідки Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації від 18 липня 2011 року № 18 відомо, що право власності на квартиру [ADDRESS] було вперше зареєстровано в рівних частках за [PERSON] та [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності, виданого представництвом Фонду державного майна України у Тячівському районі 09 вересня 1994 року за № [NUMBER]. Потім було зареєстровано право власності на 1/4 вказаної квартири за [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Тячівською держнотконторою 01 березня 2005 року за №2-422, згідно якого [PERSON] успадкувала вказану частку квартири після покійної [PERSON] . Таким чином, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] - 3/4 частини та покійною [PERSON] - 1/4 частина. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Тячівською державною нотаріальною конторою 01 березня 2005 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті частки майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її онука [PERSON] . Спадкове майно, на яке в указаній частці видано це свідоцтво, складається з 1/4 частки квартири [ADDRESS] , належної померлій [PERSON] , на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 09 вересня 1994 року. Із витягу про державну реєстрацію прав від 30 травня 2011 року відомо, що [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] . Згідно інформації Тячівської державної нотаріальної контори від 17 жовтня 2025 року № 345, після смерті [PERSON] , [INFO] , станом на 17 жовтня 2025 року, спадкова справа не заведена. Із повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 28 жовтня 2025 року відомо, що [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який проживав в [ADDRESS] , помер [INFO] . Згідно відповіді № 2266442 від 23 січня 2026 року з Державного реєстру прав на нерухоме майно, за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на нерухоме майно не зареєстровано. Із відповіді № 2266521 від 23 січня 2026 року з Державного реєстру прав на нерухоме майно відомо, що за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на нерухоме майно не зареєстровано. Згідно відповіді № 2266504 від 23 січня 2026 року з Державного реєстру прав на нерухоме майно, за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстровано право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину. Із відповіді № 2266489 від 23 січня 2026 року з Державного реєстру прав на нерухоме майно відомо, що квартира [ADDRESS] , за повним співпадінням, належить (без зазначення частки) [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 26 січня 2026 року, вона проживає в [ADDRESS] . Разом з нею, на день смерті, проживав [PERSON] .. Вони разом вели спільне господарство. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що раніше проживала в [ADDRESS] . На даний час вона проживає в сусідньому будинку. Їй, як сусідці, відомо, що [PERSON] проживала разом з дідусем [PERSON] в одній квартирі, до його смерті. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що раніше проживала в [ADDRESS] . На даний час вона проживає в сусідньому будинку. Коли [PERSON] була малолітньою, її мама загинула в дорожньо-транспортній пригоді, і вона проживала з бабусею, яка була її опікуном. Пізніше, бабуся позивачки одружилася з [PERSON] , і вони проживали всі разом. Після смерті бабусі, позивач проживала разом з [PERSON] однією сім`єю, до його смерті. V. Оцінка Суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимоги та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України 1963 року, ЦК України та СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст.529 ЦК України, в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В силу ст. 548 ЦК України, в редакції 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] є спадкоємцем 1/4 частки квартири [ADDRESS] , що належала померлій [PERSON] . Тобто, [PERSON] , на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 09 вересня 1994 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Тячівською державною нотаріальною конторою 01 березня 2005 року, є власником 3/4 частин квартири [ADDRESS] . Позивач у позові зазначає, що [PERSON] , після смерті дружини [PERSON] , продовжував проживати в квартирі [ADDRESS] , яка в 1/2 частині їй належала, тобто, він, з урахуванням свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Тячівською державною нотаріальною конторою 01 березня 2005 року, як спадкоємець першої черги, фактично вступив у володіння 1/8 частини квартири [ADDRESS] , відповідно, [PERSON] , як спадкоємець першої черги, вступила у володіння іншої 1/8 частини даної квартири. Тому, суд вважає, що [PERSON] , як спадкоємець першої черги, набув право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] , а відповідно, після його смерті, у його спадкоємців, виникло право на спадкування на належну йому частку вищезазначеного будинку. Згідно з ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для позивача встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати її право на прийняття спадщини у встановленому законом порядку. Так, відповідно до ст. 293, 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , [INFO] , спадкова справа не заведена, тобто, із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього, ніхто не звертався. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тобто, основною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Пленум Верховного Суду України в пункті 21 постанови від 30 травня 2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування", роз`яснено наступне, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного Кодексу про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України Необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини може сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач проживала разом з бабусею, яка була її опікуном, та її чоловіком [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . [INFO] бабуся позивачки померла, і вона залишилася проживати разом з [PERSON] у вищезазначеній квартирі, однією сім`єю, до його смерті. Судом встановлено, що підтвердження факту проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини позивачу необхідне для оформлення спадкових прав. За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, надані позивачем докази на підтвердження факту постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] у контексті положень статей 77-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, а тому суд дійшов до висновку, що позовна вимога про визнання позивача такою, що проживала однією сім`єю із спадкодавцем більш як п`ять років на час відкриття спадщини є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо вимоги про визнання права власності на майно, у порядку спадкування за законом, слід зазначити наступне. Згідно ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України гарантовано власнику здійснення його прав власності: володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Враховуючи вищевикладене та те що у день смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/8 частину квартири [ADDRESS] , а також те, що позивач є його єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину, оскільки проживала разом з [PERSON] , суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності на вище вказане майно в порядку спадкування за законом підлягає задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved