Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

У серпні 2025 року представник [PERSON] адвокат Бабенко В.В. (діє на підставі ордера про надання правничої допомоги серія ВН №1555982, договору про надання правничої допомоги та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю) звернувся в суд із вказаним позовом. В обґрунтування вимог у позові зазначено, що сторони у справі у 2007 році уклали шлюб, у якому в них народився син. Спільне життя позивача з відповідачкою не склалось, сторони тривалий час не живуть разом, спільного господарства не ведуть, продовжувати шлюб та зберегти його неможливо. Позивач вважає, що шлюб існує формально і його розірвання відповідатиме його інтересам, відповідачки та їх спільної дитини. З урахуванням наведеного, просить суд задовольнити позовні вимоги. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. У прохальній частині позову зазначено про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Ухвалою суду від 26.08.2025 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи відкладався через неявку відповідача, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Крім цього, відповідач у передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України порядку повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Отже суд вжив всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, проте остання в судове засідання не з`явилася, відзиву на позов суду не надала, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без повідомлення причини такої неявки, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Ураховуючи наведені обставини, відсутність заперечень позивача щодо розгляду справи у заочній процедурі, суд дійшов висновку про розгляд справи без участі сторін з ухваленням за наслідками такого розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. У статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Такі положення національного законодавства України відповідають ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Чоловік та жінка користуються однаковими правами щодо укладення шлюбу та його розірвання. Згідно з ч.3 ст. 105, ч.1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. (ч.2 ст. 112 СК України). Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 16 листопада 2007 року виконавчим комітетом Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області, актовий запис №8, що підтверджується копією свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданого повторно 06.10.2022 року (а.с.9). У шлюбі у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] ( а.с. 12). Позивач зазначив, що подружнє життя у сторін не склалося, у подружжя виникали конфлікти на ґрунті відсутності взаєморозуміння. Сторони припинили спільне проживання, не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства, подальше збереження шлюбу вважає неможливим. Спору про місце проживання дитини у сторін не виникало. Вирішуючи відповідно до ст. 111 СК України необхідність вжиття заходів щодо примирення подружжя, суд ураховує, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною. У разі виявлення під час розгляду справи обставин або фактів, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та інтересів подружжя, їх дітей, суд може не застосовувати цю норму СК України. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Наведені у позовній заяві обставини, які не спростовані іншою стороною у справі, вказують на те, що позивач звертався до суду з позовом про розірвання шлюбу у 2022 році (справа № 514/1320/22). З того часу відносини між сторонами не покращились, що вказує на відсутність потреби сторін у строку на примирення. За таких обставин у суду відсутні підстави для вжиття заходів до примирення сторін. Дослідивши письмові докази, вимоги та обґрунтування позовної заяви, з`ясувавши взаємостосунки сторін, мотиви розірвання шлюбу, беручи до уваги, що сторони є батьками неповнолітньої дитини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами може бути припиненим шляхом його розірвання. За змістом ч. 2 ст. 114, ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Ураховуючи наведене та

Outcome: approved