Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Підстави заявлених позовних вимог. [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] ( [INFO] ), від імені та в інтересах якої виступає [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовних вимогах позивач просить визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] , свою малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог, він посилався на те, що він є власником вказаної квартири, де постійно проживає по теперішній час. Крім нього, як проживаюча в квартирі, зареєстрована малолітня дочка [PERSON] . В кінці лютого 2022 року його дружина [PERSON] разом із дочкою [PERSON] виїхали на постійне місце проживання за кордон, де по теперішній час проживають в місті Калгарі, провінція Альберта, Канада. Наявність реєстрації дочки в належній йому квартирі створює для нього додаткові фінансові та юридичні зобов`язання, зокрема при нарахуванні комунальних платежів. Тому, оскільки дочка [PERSON] , як колишній член його сім`ї не проживає у вказаній квартирі більше року без поважних причин, просить його позовні вимоги задовольнити. Позиція відповідача. [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] ( [INFO] ) подала до суду заяву, відповідно до якої визнає позовні вимоги у повному обсязі. Пояснення сторін в судовому засіданні. В судове засідання позивач не з`явився, про розгляд повідомлявся належним чином, у позовній заяві позивач просив розглянути справу без його присутності на підставі наданих доказів. [PERSON] , яка діє від імені та в інтересах своєї неповнолітньої дочки [PERSON] в судове засідання не прибула, подавши до суду через пошту письмову заяву про повне визнання позовних вимог та проханням розглянути справу без її участі. Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не прибули, надавши суду письмове пояснення №01-05-8/1393 вх. від 26 грудня 2025 року, в якому зазначили, що відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Оскільки дитина позивача не досягла повноліття, а відтак не набула повної цивільної дієздатності, причини її не проживання у квартирі є поважними, а тому і відсутні підстави для визнання її такою, що втратила право користування цією квартирою. Крім того, орган опіки та піклування вважає, що малолітня [PERSON] не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у вказаній квартирі обумовлене поважною причиною і теж не може бути підставою для позбавлення її права користування цим житловим приміщенням. Встановлені судом обставини справи та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає і зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , загальною площею 34,1 кв./м., яка належить йому на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 23 грудня 2020 року, копія якого приєднана до справи та досліджена в судовому засіданні. Крім позивача, в даній квартирі значиться зареєстрованою, як проживаюча з 28 грудня 2021 року його малолітня дочка [PERSON] , [INFO] , РНОКПП № [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про народження дочки серії [NUMBER] від 24 грудня 2021 року, виданого Київським відділом ДРАГС у м. Одесі Південно міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) та витягом з реєстру територіальної громади за номером 2025/006205283 від 13 травня 2025 року, приєднаних до справи. Позивач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ( [PERSON] ), про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 15 квітня 2020 року, актовий запис №281, виданий Суворовським районним у місті Одесі відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Дружина позивача [PERSON] та їхня малолітня дочка [PERSON] , після початку повномасштабного вторгнення Російської федерації 24 лютого 2022 року на територію України, 26 лютого 2022 року виїхали за кордон в місто Калгарі, Республіка Канада, де проживають по теперішній час, що у своїй письмовій заяві про визнання позову від 08 жовтня 2025 року поданого до суду, підтвердила [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] . Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 3 Сімейного Кодексу України - дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним законом України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання. Відповідно до ч.4, ч.6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або за місцем знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з місцем її реєстрації. Право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження. Підстава, на якій місце проживання малолітньої [PERSON] реєструвалося в спірній квартирі, у судовому порядку не оспорювалася, тому вважається, що вона за фактом народження набула право користування цим житлом на законних підставах. Факт того, що дружина позивача [PERSON] з дочкою [PERSON] не проживають у належній позивачу квартирі з 26 лютого 2022 року, не може бути підставою для зняття з реєстрації у вказаній квартирі їхньої малолітньої дочки, оскільки дитина зареєстрована у квартирі [ADDRESS] зі згоди позивача, а позивач, у свою чергу не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що реєстрація дитини спричиняє перешкоди у користуванні належним позивачу житловим приміщенням. Крім того, оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. Вищевикладені правові висновки неодноразово зазначалися в постановах Верховного Суду, в тому числі і в Постанові від 03 квітня 2019 року у справі №210/1857/15ц (провадження №61-9505св18). При таких обставинах суд прийшов до висновку, що норми ст. 405 ЦК України, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, до виниклих правовідносин по даній справі, застосовуватись не можуть. Окрім того, відповідно до п. 16 «Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 (далі «Порядку №265») місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Зідно п. 17«Порядку №265» згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Пунктом 52 «Порядку №265» передбачено, що зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини віком від 14 до 18 років здійснюється за згодою її батьків або інших законних представників чи одного з них, крім випадку зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання такої дитини у гуртожитку закладу освіти у період чи після закінчення навчання. Отже сторони мають право самостійно вирішити питання щодо місця реєстрації дитини у досудовому порядку, доказів неможливості такого вирішення сторони не надали.

Outcome: dismissed