Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2025 року у справі №570/5036/24 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, відмовлено. 05.01.2026 року представник заявника [PERSON] адвокат Коновалова А.В. в системі «Електронний суд» звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області з заявою про долучення доказів на підтвердження понесених витрат на оплату професійної правничої допомоги у справі №570/5036/24, в якій просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 10 750,00 грн. Заяву представник заявника адвокат Коновалова А.В. обгрунтовує наступним. Так, [PERSON] у відзиві на позовну заяву було заявлено очікуваний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500,00 грн., в подальшому було зроблено заяву про намір подати докази протягом п`яти днів з дати ухвалення рішення та збільшення розміру очікуваних судових витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвокатом подано Договір про надання професійної правничої допомоги №49-11/24 від 05.11.2024 року та Акт №1 приймання-передачі виконаних робіт та наданих послуг за договором про надання професійної правничої допомоги №49-11/24 від 05.11.2024 року від 31.12.2025 року, рахунок-фактура №30-12-25 від 31.12.2025 року. Загальна вартість послуг згідно п.3.1, 3.2 Договору склала 10 750,00 грн. Таким чином, адвокат Коновалова А.В. як представник [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 10 750,00 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 22.01.2026 року від представника відповідача - адвоката Коновалової А.В. надійшла заява, в якій вона просить проводити розгляд заяви про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги з долученими доказами за відсутності представника відповідача. 22.01.2026 року від представника позивачки - адвоката Вотави І.Л. надійшли заперечення на заяву представника відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які представник мотивує наступним. Так, представник позивачки зазначає, що заявлені стороною відповідача витрати є безпідставними, необгрунтованими та надмірними. Так, представником відповідача подано лише відзив на позовну заяву та клопотання про долучення доказів, в подальшому судові засідання відкладалися через неявку як відповідача так і представника відповідача. Таким чином, на думку представника позивача, судовий розгляд справи затягувався з ініціативи сторони відповідача, що зумовило тривалий розгляд справи. Крім того, час, який зазначається в Акті виконаних робіт, поданих представником відповідача, як час участі адвоката в судових засіданнях не відповідає дійсності та насправді він є значно меншим ніж заявлений. Отже, з огляду на процесуальну поведінку сторони відповідача заявлені до стягнення витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 10 750,00 грн. є завищеними та не відповідають критеріям їх дійсності, необхідності та розумності. Крім того, таке стягнення з позивачки витрат на оплату правничої допомоги зумовить надмірний фінансовий тягар для останньої, зокрема з огляду на те, що на утриманні позивачки перебуває малолітня донька, яка потребує постійного та стабільного фінансового забезпечення, а аліментів, які сплачує відповідач не достатньо для належного забезпечення доньки. З огляду на викладене, просила відмовити в задоволенні заяви представника [PERSON] адвоката Коновалової А.В. про стягнення на користь відповідача витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 10 750,00 грн. Так, згідно ч.3 ст.270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У частині 4 статті 270 ЦПК України зазначається про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Розгляд заяви представника заявника [PERSON] адвоката Коновалової Аліси Василівни про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, яке було призначено на 22.01.2026 року було відкладено у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні до 23.01.2026 року. В судове засідання 23 січня 2026 року заявник та його представник адвокат Коновалова А.В. не з`явилися, повідомлялися про час та дату судового засідання завчасно та належним чином. Представник позивачки адвокат Вотава І.Л. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заяви представника Бебка адвоката Коновалової А.В. про стягнення з [PERSON] витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 10 750,00 грн. з підстав, вказаних у письмових запереченнях від 22.01.2026 року, просила відмовити у задоволенні такої заяви. Дослідивши заяву про стягнення понесених судових витрат та додані до неї докази, заслухавши позицію адвоката Вотави І.Л., вивчивши матеріали справи №570/5036/24, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зі змісту ч.ч. 1-3 ст.134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до п.п. 2, 3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Підсумовуючи можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Судом встановлено, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2025 року у справі №570/5036/24 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, відмовлено. 05.01.2026 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Коноваловою А.В. подано заяву про стягнення судових витрат на оплату професійної правничої допомоги з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 10 750,00 грн. На підтвердження надання правничої допомоги представником заявника надано Договір про надання правничої допомоги №49-11/24 від 05.11.2024 року; ордер про надання правничої допомоги №ВК1157333 від 29.04.2025 року; Акт №1 приймання-передачі виконаних робіт та наданих послуг за договором про надання професійної правничої допомоги №49-11/24 від 05.11.2024 року від 31.12.2025 року, згідно якого [PERSON] надано правову допомогу згідно умов пунктів 3.1-3.3 Договору загальною вартістю 10 750,00 грн., зокрема здійснено аналіз доказів, формування правової позиції з предмету позову та підготовка відзиву на позовну заяву у справі №570/5015/24 на суму 2 500,00 грн., що є фіксованою вартістю; збір додаткових доказів, підготовка заяв та подання до суду на суму 4 500,00 грн., на що адвокат витратила 3 години; підготовка до судового розгляду та представництво інтересів в суді першої інстанції на суму 3 750,00 грн., на що адвокат витратила 2,5 години. Перерахунок вказаної суми коштів за надання правничої допомоги [PERSON] підтверджується рахунком-фактурою №30-12-25 від 31.12.2025 року згідно Акту №1 приймання-передачі виконаних робіт та наданих послуг за договором про надання професійної правничої допомоги №49-11/24 від 05.11.2024 року від 31.12.2025 року. Разом з тим, представник позивачки [PERSON] - адвокат Вотава І.Л. заперечувала щодо заявленої суми понесених витрат на правничу допомогу, вважаючи таку суму завищеною, оскільки саме через неналежну процесуальну поведінку відповідача та його представника було відкладено більшість засідань у справі. Представником відповідача фактично подано відзив на позовну заяву та одне клопотання про долучення доказів. Крім того, представник відповідача взяла участь фактично в одному судовому засіданні на яке витратила не 2,5 години, як про це вказано в Акті, а 54 хвилини. Водночас, представник зазначала про те, що кошти, сплачені в рахунок правничої допомоги відповідачем, сплачені на рахунок ФОП [PERSON] , що суперечить податковому законодавству. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Згідно з п. 4 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст.19 вказаного вище Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, у постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 .11.2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19), від 08.01.2024 у справі № 642/4993/17 (провадження №61-3789св23) зроблено висновки, що: «суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved