Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

(1) Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 1. [PERSON] (далі також - позивач) звернувся до суду з позовом до Комунального закладу Херсонської обласної ради «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» (далі також відповідач, КЗ ХОР «Херсонська школа вищої спортивної майстерності»), в якому просить: 1) визнати незаконним та скасувати наказ директора КЗ ХОР «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» від 29.04.2025 про призупинення дії його трудового договору; 2) поновити на роботі в КЗ ХОР «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» на посаді тренера-викладача з веслування на байдарках; 3) стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту призупинення трудового договору до моменту поновлення на роботі; 4) стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. 2. Заявлені вимоги мотивує тим, що працює на посаді тренера-викладача з веслування на байдарках у КЗ ХОР «Херсонська школа вищої спортивної майстерності». 29.04.2025 директор КЗ ХОР «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» видав наказ про призупинення з ним дії трудового договору. Вважає це рішення незаконним, підстави для призупинення трудового договору відсутні, порушуються його права. 3. Основні аргументи позивача: - відповідно до штатного розпису станом на 01.01.2025 група спортсменів була сформована за участі його як тренера. Після призупинення дії трудового договору група продовжила існувати з тим самим складом спортсменів, але під керівництвом іншого тренера. Змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання установи, скорочення чисельності або штату працівників у відповідача не відбулося, заклад продовжує працювати у звичайному режимі; - вважав, що фактичною підставою для призупинення договору стала заява спортсмена, але ця заява не стосується трудової діяльності позивача. Зазначав, що в заяві спортсмена [PERSON] не йдеться про відмову від позивача як тренера та заява спортсмена сама по собі не може бути правової підставою для призупинення трудового договору з позивачем. 4. Відповідач скористався правом на відзив на позовну заяву. Представником відповідача - Бузіним О.В., який діє на підставі довіреності від 16.06.2025 №1, подано відзив, в якому зазначав, що позивач не вказав у позовній заяві, що він звертався із відповідною заявою, яка дублює предмет та вимоги позовної заяви, до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці. За результатами розгляду звернення позивача, при вирішенні питання про зупинення дії трудового договору на підставі наказу №11-к від 29.04.2025, державна служба з питань праці не виявила порушень трудового законодавства зі сторони КЗ ХОР «Херсонська школа вищої спортивної майстерності». Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 5. Листом від 30.12.2025 №113 відповідач надав пояснення, згідно з якими на підставі наказу від 30.12.2025 №47-к роботавцем відновлено дію трудового договору з тренером-викладачем, [PERSON] , з 01.01.2026. (2) Інші процесуальні дії у справі. 6. 07.07.2025 Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області постановив ухвалу, якою позовну заяву [PERSON] прийняв до розгляду та відкрив провадження в цій справі, визначив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. 7. Відповідач в судове засідання 16.10.2025 не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому порядку. 8. У судовому засіданні 16.10.2025 позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Надав пояснення, аналогічні тим, що зазначені в позові. Додав, що наказ про призупинення трудового договору оскаржував до державної служби з питань праці, але рішення цим органом по суті не прийняте. Вказав, що після призупинення трудового договору, відповідач надав йому щорічну оплачувану відпустку, виплатив відпускні та матеріальну допомогу на оздоровлення. Зазначив, що робота у відповідача - це основне місце його роботи, коли уклав трудовий договір не пам`ятає. Із жовтня 2023 року за сумісництвом працює в ДЮСШ «Яхт Клуб м.Горішні Плавні». Моральну шкоду обґрунтував тим, що є тимчасово переміщеною особою, внаслідок незаконного призупинення дії трудового договору позбавлений джерела доходу, практично втратив засоби до свого існування та забезпечення своєї сім`ї, змушений позичати гроші у знайомих, що викликало неприємні відчуття. 9. Після переходу судом до стадії ухвалення судового рішення виникла необхідність з`ясувати додаткові обставини, які мають значення для справи, тому ухвалою від 23.10.2025 суд поновив судовий розгляд справи. 10. Задля з`ясування цих обставин (яке рішення прийняте державною службою з питань праці за результатами оскарження позивачем наказу про призупинення з ним трудового договору; відомостей про виплати позивачеві за два календарних місяці, що передують події призупинення трудового договору), 28.11.2025 суд постановив ухвалу, якою: - зобов`язав позивача подати рішення органу, що реалізує державну політику з питань нагляду за додержанням законодавства про працю, прийнятого за результатами оскарження наказу про призупинення з ним трудового договору; - витребував у відповідача докази щодо виплат позивачеві за два календарних місяця, що передують призупиненню трудового договору. Вимоги цієї ухвали виконані, суду подані витребувані докази. 11. Ухвалою від 15.01.2026 суд закрив провадження у справі в частині позовних вимог, зокрема, про скасування наказу від 29.04.2025 №11-к про призупинення дії трудового договору з [PERSON] та про поновлення позивача на роботі, у зв`язку з відмовою останнього від частини позовних вимог з-за відновлення дії трудового договору. (3) Виклад обставин справи, встановлених судом. 12. Суд заслухав пояснення позивача, розглянув заяви по суті справи, дослідив та оцінив докази у справі та встановив, що: 13. 29.04.2025 КЗ ХОР «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» видано наказ №11-к «Про призупинення дії трудового договору тренера-викладача [PERSON] », згідно з яким призупинено дію трудового договору викладача з веслування на байдарках і каное [PERSON] з 01.05.2025 до відновлення можливості виконання роботи. 14. Причиною призупинення дії трудового договору з позивачем у цьому наказі зазначено: «у зв`язку з неможливістю виконання роботи через відсутність навчальної групи». 15. Правовою підставою видання наказу відповідач зазначив статтю 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №15.03.2022 та Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022. 16. 01.05.2025 позивач подав відповідачеві заяву про надання щорічної відпустки в кількості 24 календарні дні і додаткової відпустки в кількості 7 календарних днів з 15.05.2025, а також виплату матеріальної допомоги на оздоровлення. 17. Згідно з наказом відповідача від 02.05.2025 №14-К «Про надання відпустки тренеру-викладачу» позивачеві спочатку надано щорічну основну відпустку з 15.05.2025 по 07.06.2025 терміном 24 календарні дні, потім - щорічну додаткову відпустку з 08.06.2025 по 14.06.2025 терміном 7 календарних днів (пункти 2,3 наказу від 02.05.2025 №14-к). 18. Цим наказом вирішено виплатити позивачеві матеріальну допомогу на оздоровлення, а за періоди відпустки відпускні (пункти 3,4 наказу від 02.05.2025 №14-к). 19. Листом від 16.06.2025 №ПД/3/406-3В-25 «Про розгляд звернення» Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці повідомило позивача, що за результатами звернення останнього зі скаргою на наказ про призупинення дії трудового договору територіальний орган державної служби з питань праці не має об`єктивної можливості провести позаплановий захід державного нагляду в КЗ ХШВСМ ХОР щодо законності призупинення дії трудового договору, оскільки комунальний заклад зареєстрований на території ведення активних бойових дій. Також, посилаючись на Положення про територіальний орган від 23.09.2022 №168, зазначало, що державні інспектори не наділені повноваженнями щодо поновлення порушених прав та інтересів працівників, запропонувавши позивачеві звернутися до суду за вирішенням виниклого спору. 20. Тож суд доходить висновку, що територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, скаргу позивача щодо призупинення дії трудового договору, укладеного між позивачем та відповідачем, по суті не розглянув, рішення по суті порушеного питання не прийняв, усунувся від вирішення спірного питання. 21. Згідно з наказом від 30.12.2025 №47-к «Про відновлення дії трудового договору тренера-викладача [PERSON] » відповідач відновив дію трудового договору з позивачем з 01.01.2026. Дію трудового договору відновлено у зв`язку із формуванням групи спортсменів на 2026 рік та закріпленням за позивачем у складі групи спортсмена. 22. У судовому засіданні 15.01.2026 позивач підтвердив факт відновлення з ним дії трудового договору з 01.01.2026, ознайомлення з відповідним наказом та поновлення на роботі, з огляду на що, позивач подав клопотання про відмову від позову в частині вимог про поновлення на роботі, яку прийнято судом (див пункт 11 цього рішення). (4) Норми права, які застосував суд 23. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (стаття 43 Конституції України). 23. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України). 24. Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. 25. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє наразі. 26. 15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності 24 березня 2022 року. Вказаний Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». 27. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ (далі також - Закон №2136-ІХ). 28. На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом (частини друга, третя статті 1 Закону №2136-ІХу редакції, чинній на час винесення спірного наказу). 29. Призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням (частина 1 статті 13 Закону №2136-ІХу редакції, чинній на час винесення спірного наказу). 30. Згідно з частиною 2 статті 13 цього Закону №2136-ІХ у редакції, чинній на час винесення спірного наказу, призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін дії виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), РНОКПП або серія та номер паспорта відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору. 31. У разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору працівником або профспілкою за дорученням працівника (працівників) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою адміністрацією може внести роботодавцеві припис про скасування відповідного наказу (розпорядження) або про усунення порушення законодавства про працю іншим шляхом, що є обов`язковим до виконання роботодавцем протягом 14 календарних днів з дня отримання такого припису (частина 3 статті 13 Закону №2136-ІХ). 32. Частиною четвертою статті 13 Закону №2136-ІХ (у редакції, чинній на час винесення спірного наказу) визначено, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. 33. Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати (див постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2024 року у справі № 638/14165/21 (провадження № 61-13363сво23)). 34. ОП КЦС ВС у постанові від 05 травня 2025 року у справі № 758/4178/22 дійшла таких висновків: «Призупинення дії трудового договору в умовах воєнного стану можливе лише за одночасного настання двох обставин: а) неможливості роботодавця надати роботу та б) неможливості працівника виконувати роботу через військову агресію. У разі незаконного призупинення дії трудового договору обов`язок з виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу покладається на роботодавця. У КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, оскільки це не є ні простоєм, ні звільненням працівника. Разом із тим з урахуванням положень статті 43 Конституції України найбільш подібним (аналогічним) до цієї ситуації є застосування частин першої, другої статті 235 КЗпП України. Відновлення порушеного права працівника на працю повинно здійснюватися не тільки визнанням наказу про призупинення дії трудового договору з працівником незаконним й поновленням дії трудового договору, а так само виплатою роботодавцем працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, застосовуючи норми статті 235 КЗпП України.» 35. Середній заробіток для виплати за час вимушеного прогулу визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі також - Порядок № 100). За змістом абзацу четвертого пункту 2 Порядку № 100, середня заробітна плата для виплати за час вимушеного прогулу обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. 36. Згідно зі статтею 2371 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. 37. Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодекс України (далі також ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 38. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 12 ЦПК). 39. Згідно з принципом диспозитивності, визначеним у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 3 статті 13 ЦПК). 40. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 41. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). 42. Згідно з частиною 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 43. Згідно з вимогами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 44. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 45. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини 1,2 статті 80 ЦПК України). 46. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (стаття 82 ЦПК України). (5) Висновки суду 47. Предметом спору є вимога позивача про визнання незаконним наказу про призупинення трудового договору, яка є основною, та похідні від основної, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. 48. Тож для суду підлягають вирішенню такі питання: 1)щодо законності наказу від 29.04.2025 №11-к «Про призупинення дії трудового договору тренера-викладача [PERSON] »; 2)стосовно виплати роботодавцем працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 3)наявності підстав для відшкодування останньому моральної шкоди. 49. Суд, застосував відповідні норми права, оцінив наявні докази, зіставив обставини справи із правилами, зазначеними в застосованих нормах права, й надав таку правову оцінку спірним правовідносинам. 50. Судом встановлено, що позивач перебуває в трудових відносинах із відповідачем, займає посаду тренера викладача з веслування на байдарках та каное. Це слідує зі змісту оскаржуваного наказу та не поставлено під сумнів відповідачем, у відповідності до вимог частини 1 статті 82 ЦПК України ці обставини є такими, що не підлягають доведенню. 51. Трудовий договір із позивачем призупинено з 01.05.2025 за ініціативою відповідача згідно з наказом від 29.04.2025 № 11-к (див пункти 13-15 цього рішення). 52. Аналіз частини 1 статті 13 Закону №2136-ІХ у редакції, чинній на час винесення спірного наказу, свідчить, що призупинення дії трудового договору законодавець ставить в залежність від сукупності таких умов: 1) у зв`язку із збройною агресією проти України, 2) відсутність можливості обох сторін трудових відносин, як роботодавця, так і працівника, виконувати передбачені трудовим договором обов`язки. 53. Натомість відповідачем не надано доказів, а з матеріалів справи не вбачається, що на час видання оспорюваного наказу існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, тобто що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника виконувати її. 54. Суд критично оцінює зазначену відповідачем у наказі причину неможливості позивача виконувати свою роботу, зокрема, у зв`язку з неможливістю виконання роботи через відсутність групи (див пункт 14 цього рішення), оскільки, по-перше, відсутнє волевиявлення позивача на призупинення договору та відсутні докази, що останній не може виконувати трудову функцію за трудовим договором, по-друге, ця причина зазначена власно відповідачем, не є свідченням того, що позивач не може виконувати свою роботу. 55. Відомості про неможливість відповідача надати позивачеві роботу та докази цього відсутні. 56. Сама по собі обставина відсутності у позивача групи спортсменів не свідчить про неможливість відповідача забезпечити позивача роботою (Постанова КЦС ВС від 15 вересня 2023 року у справі № 161/7449/22 Постанова КЦС ВС від 21 червня 2023 року у справі № 149/1089/22 Постанова КЦС ВС від 31 січня 2024 року у справі № 161/8196/22). 57. До того ж, суд зіставив зміст спірного наказу з нормами Закону №2136-ІХ у частині 2 статті 13 (див. пункт 30 цього рішення), дійшов висновку, що спірний наказ не відповідає вимогам, що ставляться до нього законодавцем, зокрема, але не виключно, відсутня інформація про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки, спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, умови його відновлення, тощо. 58. Із матеріалів справи вбачається, що КЗ ХОР «Херсонська школа вищої спортивної майстерності» не припинив своєї діяльності після запровадження воєнного стану, продовжує здійснювати діяльність, формує групи спортсменів, здійснює тренування. 59. Трудові відносини відповідач зупинив лише з позивачем, але не з усіма працівниками. 60. Суд наголошує, що відповідач ці обставини не ставить під сумнів. 61. Означені обставини дозволяють суду зазначати про законний сумнів щодо неможливості роботодавця-відповідача виконувати свої обов`язки за трудовим договором із працівником-позивачем (стаття 21 КЗпП України). 62. У своїх висновках суд покликається на правові висновки Верховного Суду в складі ОП КЦС у постанові від 05.05.2025 №758/4178/22, згідно з якими: «Сам по собі факт військової агресії проти України не є безумовною підставою для призупинення роботодавцем дії трудового договору. Формулювання положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на час винесення наказу «Про призупинення дії трудового договору»), що дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи, і використання сполучника «та» дає змогу зробити висновок, що саме настання цих двох обставин одночасно дозволяє використовувати призупинення трудового договору з працівником як тимчасову виключну подію.» 63. Верховний Суд у цій справі наголосив, що обов`язковість одночасного настання обставин неможливості роботодавця надати роботу і неможливості виконувати роботу працівником для застосування положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на час винесення оспорюваного наказу) є визначальною, оскільки можливість продовження виконання умов трудового договору хоча б однією зі сторін та пов`язані з такою можливістю правові наслідки для іншої сторони не породжують правові наслідки у зв`язку з призупиненням дії трудового договору і в кінцевому результаті нівелюють необхідність / можливість застосування цієї норми закону. 64. Тож відповідачем не доведено, що обидві сторони трудових відносин за договором не можуть виконувати своїх обов`язків за ним (див пункт 53 цього рішення). 65. Наказом від 30.12.2025 №47-к дію трудового договору з позивачем відновлено з 01.01.2026, з дати відновлення якого втратив чинність наказ від 29.04.2025 №11-к про призупинення дії трудового договору, що оскаржується (див пункти 21,22 цього рішення) 66. Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про незаконність оскаржуваного наказу, відповідно задоволення позову в цій частині. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 67. Зважаючи на незаконність призупинення трудового договору з позивачем, враховуючи висновки, викладені в постанові Верховного Суду, суд зазначає, що позивач має право на середній заробіток за час вимушеного прогулу, обов`язок з виплати якого покладається на роботодавця-відповідача (див пункт 34 цього рішення) . 68. Вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції. Вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється можливості виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізувати належне йому право на працю і її оплату через винні дії (бездіяльність) роботодавця. Виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу пов`язується з діянням роботодавця, наслідком якого стала неможливість працівника належно реалізовувати право на працю. 69. За змістом абзацу четвертого пункту 2 Порядку № 100 у ситуації позивача середня заробітна плата для виплати за час вимушеного прогулу обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. 70. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку № 100). 71. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку № 100). 72. Для обліку робочого часу працівників застосовується табель обліку робочого часу - поіменний список усіх працівників відділу, служби чи іншого структурного підрозділу або організації в цілому з відмітками про використання робочого часу протягом облікового періоду. 73. Відповідно до витягів з табелів обліку використання робочого часу, зокрема, - за березень 2025 року: за період з 01.03 по 31.03.2025 позивачем відпрацьовано 26 робочих днів (106 годин); - за квітень 2025 року: за період з 01.04 по 30.04.2025 позивачем відпрацьовано 26 робочих днів (103 години). Таким чином, за період березень-квітень 2025 року, два місяці, що передують призупиненню дії трудового договору, 01.05.2025 (див пункт 13 цього рішення), кількість робочих днів позивача становила 52 (26+26) дні. 74. Згідно з довідкою від 30.12.2025 №112 загальна сума доходу позивача за березень-квітень 2025 року склала 28 763,04 грн (12 448,52 + 16 314,52 грн). 75. Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить 553,13 грн, виходячи з такого розрахунку 28 763,04 / 52. 76. Вимушений прогул щодо позивача тривав у період часу: з 01.05.2025 (дата призупинення дії трудового договору згідно з оспорюваним наказом) по 31.12.2025 (до дати відновлення дії трудового договору, див пункт 21 цього рішення), за виключенням періоду, протягом якого позивач перебував у відпустці, з 15.05 по 14.06.2025 (див пункти 17,18 цього рішення). 77. Виходячи з норм тривалості робочого часу на 2025 рік, загальна кількість робочих днів за період вимушеного прогулу позивача, зазначеного в пункті 76 цього рішення, складає 154 дні (травень 10, червень 12, липень 23, серпень 21, вересень 22, жовтень 22, листопад 21, грудень 23). 78. З урахуванням формули нарахування виплат за період вимушеного прогулу, зазначеної в пункті 69 цього рішення, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає 85 182,02 (вісімдесят п`ять тисяч сто вісімдесят дві гривні 02 копійки), виходячи з такого розрахунку 553,13 грн х 154 дні, де, 553,13 грн середньоденний заробіток (див пункт 75 цього рішення), 154 дні час вимушеного прогулу (див пункт 77 цього рішення). 79. Таким чином, суд доходить висновку про задоволення позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На користь позивача підлягає стягненню середній заробіток у сумі 85 182,02 (вісімдесят п`ять тисяч сто вісімдесят дві гривні 02 копійки). Щодо відшкодування моральної шкоди. 80. Суд зауважує, що підстави відшкодування роботодавцем моральної шкоди визначені статтею 2371 КЗпП України, згідно з якою відшкодування моральної шкоди працівникові проводиться у разі підтвердження факту порушення трудових прав працівника судовим рішенням, що набрало законної сили (див пункт 36 цього рішення). 81. Тобто вирішенню питання про завдання працівникові моральної шкоди та її відшкодування має передувати вирішення спору про порушення права, факт чого має бути підтверджений остаточним судовим рішенням. 82. Оскільки факт порушення відповідачем прав позивача є предметом цього судового розгляду, вимога про відшкодування моральної шкоди є передчасною, тож у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. 83. Зважаючи на викладене, виходячи із встановлених обставин на підставі належного дослідження й оцінки доказів та з підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача в частині незаконності оспорюваного наказу та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Розподіл судових витрат. 84. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частини 1,6 статті 141 ЦПК України). 85. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. 86. Суд зазначає, що вимога про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу не є тотожною до вимоги про стягнення заробітної плати, а тому не може бути віднесена до категорії пільгових вимог, за подання яких згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не сплачується (Постанови Верховного Суду: від 10.01.2019 у справі № 728/2955/18; від 06.11.2019 у справі № 910/6968/16). 87. Тож з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн (85 182,02 х 1%, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025, стаття 4 ЗУ «Про судовий збір»). 88. На підставі пункту 2 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання судового рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати за один місяць. 89.

Outcome: partial