Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

19.01.2026 до Вишгородського районного суду Київської області адвокатом Чичикало О.О., в інтересах заявника, подано вказану заяву, у якій просить: встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , що народилась [INFO] у м. Гадяч Полтавської області, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] на тимчасово окупованій території, місце смерті: Україна, Донецька область, м. Сніжне, дата смерті: [INFO] ; встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , що народився [INFO] у с. Хотинівка Носовського р-н, Чернігівської області, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , на тимчасово окупованій території, місце смерті: Україна, Донецька область, м. Сніжне, дата смерті: [INFO] . В обґрунтування заяви зазначено, що [INFO] , під час перебування на тимчасово окупованій території України у м. Сніжне Донецької області, померла рідна мати заявника [PERSON] [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , яка була громадянкою України та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про що «отделом ЗАГС Снежнянского городского управления юстиции Министерства юстиции Донецкой Народной Республики» складено запис про смерть № 1034 від 03.12.2022 та видане свідоцтво про смерть [NUMBER] від 03.12.2022. Крім цього, [INFO] , під час перебування на тимчасово окупованій території України у м. Сніжне Донецької області, помер рідний батько заявника [PERSON] [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , який був громадянином України та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , про що «Снежнянским городским отделом записи актов гражданского состояния Управления ЗАГС Донецкой Народной Республики» складено запис акта про смерть № 170259930000800889009 від 19.12.2025 та видане свідоцтво про смерть [NUMBER] від 19.12.2025. Встановлення факту смерті необхідно заявнику [PERSON] для державної реєстрації смерті рідних батька та матері на території України з метою подальшого оформлення спадкових прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2026, для розгляду зазначеної заяви визначено головуючого суддю Лукач О.П. Ухвалою суду від 20.01.2026 у справі відкрито провадження з викликом учасників справи та призначено до розгляду на 26.01.2026 о 12:30. У судове засідання учасники провадження, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи не з`явилися, при цьому, представником заявника - адвокатом Чичикало О.О. подано заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності заявника, зазначивши, що заяву підтримують у повному обсязі та просять задовольнити. Враховуючи невідкладність розгляду справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України (частина друга статті 317 ЦПК України), суд вважає за можливе провести розгляд заяви за відсутності заявника та заінтересованої особи. Оскільки учасники провадження у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено, що заявник [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 28.09.2022 №3240-7001535766. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , є сином громадян України [PERSON] та [PERSON] . [INFO] у м. Сніжне Донецької обл., розташованому на тимчасово окупованій території України, померла [PERSON] , [INFO] , у віці 73 роки, про що окупаційними органами влади видано свідоцтво про смерть [NUMBER] від 03.12.2022. [INFO] у м. Сніжне Донецької обл., розташованому на тимчасово окупованій території України, помер [PERSON] , [INFO] , у віці 85 років, про що окупаційними органами влади видано свідоцтво про смерть [NUMBER] від 19.12.2025. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Абзац 2 частини першої статті 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до положень частини другої статті 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи; згідно з положеннями частинами третьої і четвертої цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Отже, факт смерті матері та батька заявника, громадян України [PERSON] та [PERSON] підлягає державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану України. Внесення до Реєстру запису про смерть та наступна видача свідоцтва про смерть обумовлено необхідністю, зокрема, для державної реєстрації смерті померлої особи. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 та пункту 1 частини 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 17.03.2011 підставою для державної реєстрації є лікарське свідоцтво про смерть, рішення суду про оголошення особи померлою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. У постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у пункті 13 вказано, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих російською федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях. Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28.02.2025 № 376 встановлено, що до тимчасово окупованої Російською федерацією території України відноситься, зокрема, вся територія Горлівського району Донецької області, до складу якого входить м. Сніжне, з 07.04.2014. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Згідно із статтею 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Зокрема, належними відповідно до вимог частини першої статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Херсонської області, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження та смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Виходячи із вищевикладеного, взявши до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що надані в якості доказів, свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 03.12.2022 та свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 19.12.2025, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, хоча і не є документом встановленої форми про смерть, водночас вважаються доказами, які достовірно свідчать про смерть осіб у певний час у м. Сніжне Донецької області, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, оскільки судом не встановлено іншого. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення фактів смерті його матері та батька на тимчасово окупованій території України, підлягає задоволенню. Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, назначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved