Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

10.12.2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Товарна біржа "Нерухомість-Південь" про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором №4805 купівлі-продажу нерухомого майна від 28.02.2001 року, зареєстрованим Товарною біржею "Нерухомість-Південь". У подальшому - 07.03.2001 року, вказаний договір було зареєстровано Комунальним підприємством Миколаївської міської ради "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" в реєстровій книзі №119 за реєстровим номером 199909. Маючи бажання розпорядитися власним майном, позивач отримав усну відмову у органах нотаріату та ЦНАП щодо можлтїивості будь-яких дій з його нерухомим майном, з посиланням на відсутність посвідчення договору нотаріусом, у зв`язку з чим вимушений звернутися з вказаним позовом до суду. З урахуванням наведеного, позивач просить суд визнати дійсним договір №4805 купівлі-продажу нерухомого майна від 28.02.2001 року за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , зареєстрований Товарною біржею "Нерухомість-Південь" у журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №4805 від 28.02.2001 року та у якості правовстановлюючого документу на об`єкт нерухомості Комунальним підприємством Миколаївської міської ради "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" 07.03.2001 року в реєстровій книзі №119 за реєстровим номером 199909. . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 10.12.2025 року матеріали справи передано для розгляду судді. Ухвалою судді від 11.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 16 грудня 2025 року до суду від відповідачки [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності відповідача, а також про підтримання клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження. В судове засідання строни не з`явилися, а з урахуванням позиції сторін про розгляд справи без їх участі, які викладені в позивачем в заяві від 09.12.2025 року (додаток до позовної заяви) та відповідачкою в заяві від 16.12.2025 року, справа слухається за відсутності учасників справи та на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, що містяться в ній, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором №4805 купівлі-продажу нерухомого майна від 28.02.2001 року, зареєстрованим Товарною біржею "Нерухомість-Південь". У подальшому, 07.03.2001 року, Комунальним підприємством Миколаївської міської ради "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" на вказаному договорі було вчинено реєстраційний напис та зареєстровано в реєстровій книзі №119 за реєстровим номером 199909. Статтею 328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення договору купівлі-продажу від 28.02.2001 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Зі змісту договору договором №4805 купівлі-продажу нерухомого майна від 28.02.2001 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Товарній біржі «Нерухомість-Південь», подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в БТІ міста Миколаєва. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. При цьому, здійснивши державну реєстрацію в КП «ММБТІ» право власності на квартиру [ADDRESS] , запозивачем на підставі договору №4805 купівлі-продажу нерухомого майна від 28.02.2001 року, зареєстрованого Товарною біржею "Нерухомість-Південь", в реєстровій книзі №119 за реєстровим номером 199909, держава цим самим визнала право власності позивача на спірну квартиру, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючий на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржи та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири у 2001 році, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржи. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Тому в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договір №4805 купівлі-продажу нерухомого майна від 28.02.2001 року за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , зареєстрований Товарною біржею "Нерухомість-Південь" у журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №4805 від 28.02.2001 року. Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання дійсним договору №4805 купівлі-продажу нерухомого майна від 28.02.2001 року за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , зареєстрований Товарною біржею "Нерухомість-Південь" у журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №4805 від 28.02.2001 року, а за такого позов є доведеним та підлягає задоволенню.

Outcome: approved