Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

01.10.2025 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, згідно з яким просить суд стягнути з [PERSON] на користь Охтирської міської ради Охтирського району Сумської області безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати за використання земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5910200000:11:014:0061, площею 85/100 від 0,2326 га, без правовстановлюючих документів (договору оренди) за період 2022 рік та 2 дні 2 місяці 2023 року в розмірі 104521,42 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] є власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1409,5 кв.м, реєстраційний номер майна 185480759102 від 16.03.2020 та на підставі договору дарування нежитлових будівель від 16.03.2020. Зазначене нерухоме майно розташоване на земельній ділянці комунальної власності, кадастровий номер 5910200000:11:014:0061, загальною площею 0,2326 га. Внаслідок невжиття з боку відповідача заходів щодо оформлення права землекористування та оформлення відповідного договору оренди землі міська об`єднана територіальна громада в особі Охтирської міської ради не отримала плату за використання земельної ділянки у вигляді збережених без достатньої правової підстави коштів орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності. За період 2022 рік по 2 дні 2 місяці 2023 року розмір збитків у вигляді неотриманої орендної плати за землю склав 104521,42 грн, які просить стягнути з відповідача. 10.10.2025 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання з викликом учасників справи. 12.11.2025 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Котляревського С.О. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким заявлені позивачем вимоги не визнає в повному обсязі, вважає позов необгрунтованим. Зазначає, що позивач неправильно визначив характер спірних правовідносин як відносини відшкодування збитків. При цьому правова природа відшкодування збитків та правова природа зобов`язань у зв`язку з набуттям та збереженням майна без достатньої правової підстави є різною. Крім того, твердження позивача, що відповідач протягом 2022 року та до 02.03.2023 був власником об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] загальною площею 1409,5 кв. м. не відповідає дійсності, оскільки даний об`єкт був поділений на два нових об`єкти нерухомого майна.. Також зазначив, що розрахунки позивача є необгрунтованими, та безпідставно завищеними оскільки в розрахунках використана відсоткова ставка орендної плати, що становить 6 %, однак відповідно до п. 4.1 Положення про порядок оформлення права оренди земельних ділянок, затвердженого рішенням Охтирської міської ради від 25.06.2020 № 2006-МР та Додатку до даного рішення ставка орендної плати для земельної ділянки з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості становить 3 % від нормативної грошової оцінки. Натомість при розрахунках на підставі п. 4.3 Положення була використана ставка 6 % із застосуванням підвищуючого коефіцієнту, яке не передбачене жодним актом законодавства. Також не погоджується з доводами позивача про те, що відповідачем використовувалося 85/100 земельної ділянки, оскільки позивачем не обгрунтовано, звідки взято дане число. Вважає, що частка відповідача має розраховуватися шляхом ділення загальної площі приміщень відповідача (1409,5 кв. м) на площу земельної ділянки (2326 кв. м), та, відповідно, має становити 60,59%. Крім того, вважає, що у даній справі сплив трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. 05.01.2026 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 20.01.2026 до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Котляревського С.О. надійшло клопотання про витребування доказів, згідно з яким просить суд витребувати від Охтирської міської ради Сумської області копії первинних документів, які стали підставою розрахунків розміру збитків та надати інформації стосовно визначення ідеальної частки саме в розмірі 85/100 від 2326 кв. м. Представник позивача Горностай Є.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що з боку відповідача не вживалися заходи щодо оформлення права землекористування та укладення відповідного договору оренди землі, у результаті чого міська об`єднана територіальна громада в особі Охтирської міської ради не отримала плату за використання земельної ділянки у вигляді збережених без достатньої правової підстави коштів орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності. При цьому позивачем на адресу реєстрації відповідача направлялося повідомлення з пропозицією добровільно відшкодувати завдані збитки та укласти договір, на зазначену пропозицію відповідач не відреагував. Зазначив, що позивач шляхом звернення до суду із зазначеним позовом реалізував своє право на захист, процедура визначення розміру завданих збитків та їх стягнення передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, якою затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. При цьому, в обгрунтування застосування позивачем подвоєного коефіцієнту при розрахунку розміру неотриманої орендної плати подвоєного коефіцієнту послався на п. 4.3 Положення про порядок оформлення права оренди земельних ділянок, затвердженого рішенням Охтирської міської ради від 25.06.2020 №2006-МР, відповідно до якого обчислення розміру орендної плати за користування сформованими земельними ділянками, які використовуються з порушенням земельного законодавства без документів, що посвідчують право оренди, здійснюється із застосуванням ставки орендної плати, відповідної категорії земель, з підвищеним коефіцієнтом К2, але не більше 12% від нормативної грошової оцінки земель. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача Котляревський С.О. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі за необгрунтованістю. Пояснив, що відповідач неправильно визначив характер спірних правовідносин як відносини відшкодування збитків, зазначивши, що правова природа відшкодування збитків та правова природа зобов`язань у зв`язку з набуттям та збереженням майна без достатньої правової підстави є різною. Вважає, що застосування подвоєного коефіцієнту, передбаченого п. 4.3 Положення про порядок оформлення права оренди земельних ділянок, затвердженого рішенням Охтирської міської ради від 25.06.2020 №2006-МР є необгрунтованим. Крім того, зазначив, що відповідача не було запрошено на засідання комісії з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Крім того, посилаючись на п. 20 Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 2021 року № 1147, зазначив, що позивачем у якості вихідних даних при розрахунку розміру неотриманої орендної плати за 2022 та 2023 роки застосовується Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, який сформовано 16.07.2024. Тобто, позивачем для розрахунку в тому числі і за 2022 та 2023 роки взято розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2024 рік (1748604,31 грн). У зв`язку з відсутністю даних щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2022, 2023 роки вважає наданий позивачем розрахунок необгрунтованим. Крім того, заперечував проти доводів представника позивача про те, що відповідачем використовувалося 85/100 земельної ділянки, оскільки позивачем не обгрунтовано, звідки взято дане число. Вважає, що частка відповідача має розраховуватися шляхом ділення загальної площі приміщень відповідача (1409,5 кв.м) на площу земельної ділянки (2326 кв. м), та, відповідно, має становити 60,59%. Крім того, зняв своє письмове клопотання про витребування доказів від 20.01.2026. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, заслухавши учасників справи, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Встановлено, що відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування нежитлових будівель від 16.03.2020, серія та номер: 288, на праві приватної власності до 03.03.2023 року належало нерухоме майно загальною площею 1409,5 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29.06.2021 № 450843148 та від 06.11.2025 № 450843166 (а.с. 67-68). Як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.01.2025 № НВ-5900088842025 та кадастрового плану земельної ділянки земельна ділянка площею 0,2326 га, кадастровий номер 5910200000:11:014:0061, розташована за адресою: [ADDRESS] , категорія земель: землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, цільове призначення: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблених відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком, знаходиться в комунальній власності Охтирської міської ради, дата державної реєстрації 10.10.2011 (а.с. 8-13) . Відповідно до переліку актів з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради від 14.11.2024 № 197, розмір збитків, завданих [PERSON] використанням без достатньої правової підстави земельної ділянки площею 85/100 від 0,2326 га, кадастровий номер 5910200000:11:014:0061, за період за 2022 рік та 2 дні 2 місяці 2023 року становить 104521,42 грн (а.с. 41-43). 19.11.2024 за вих. № 01-05/2790 на адресу [PERSON] надіслана копія акту з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 17.10.2024 № 02-09/112 з повідомленням, яке містить пропозицію у 30-денний термін з дня надходження цього повідомлення розглянути його разом з актом та про результати їх розгляду інформувати Охтирську міську раду. Також відповідача повідомлено, що у разі визнання заявлених вимог добровільне відшкодування збитків здійснюється в досудовому порядку шляхом укладення договору про відшкодування збитків (а.с. 44). Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 ЗК України суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно зі ст. 80 ЗК України є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Загальне правило щодо підстав та порядку набуття права на землю із земель комунальної власності визначено ст. 116 ЗК України, згідно з частинами 1, 2 якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Особливості набуття права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду визначені ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. Так відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. За ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Виходячи зі змісту ст. 120 ЗК України, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Однак, зважаючи на положення ст. 125 ЗК України, новий власник об`єкта нерухомості не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. Таким чином, з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на земельну ділянку, яка знаходиться під нежитловими приміщеннями, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень». Частиною 1 ст. 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно з абзацом 1 ч. 1 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу. Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Згідно зі ст. 14 ПК України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (п. 14.1.147). Відповідач не є власником та постійними землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата. Підпунктом 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди. Згідно зі ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1). Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п. 288.4). Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (п. 288.5). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Речові права відповідача на земельну ділянку не реєструвались, останній не набув належних прав власності або користування щодо земельної ділянки, а тому використовувала земельну ділянку без достатніх правових підстав. Надаючи оцінку доводам представника відповідача П. адвоката Котляреського С.О. щодо відсутності у матеріалах справи витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки за 2022 та 2023 роки, суд зазначає наступне. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель. Видача витягу - це адміністративна послуга, яку надає відповідне управління Держгеокадастру через центр надання адміністративних послуг згідно з вимогами Закону України «Про адміністративні послуги»,постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2011 № 835 «Деякі питання надання Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальними органами адміністративних послуг»тарозпорядження Кабінету Міністрів України від 16.05.2014 № 523-р «Деякі питання надання адміністративних послуг органів виконавчої влади через центри надання адміністративних послуг». Відповідно до п. 1 розділу III Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженогонаказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою зацікавленої особи як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Порядком затверджена форма заяви на витяг та сама форма витягу, у якій, зокрема, зазначено: «Витяг сформовано». Згідно з п.п. 14 п.24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 до Державного земельного кадастру вносяться, зокрема, такі відомості про земельні ділянки як нормативна грошова оцінка; значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у цьому пункті, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку; дата проведення нормативної грошової оцінки земель. Таким чином, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки не розраховується, а формується автоматично за актуальними даними Державного земельного кадастру про земельну ділянку та з використанням ГІС-технологій та електронних цифрових карт Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель Охтирської територіальної громади на дату звернення зацікавленої особи. Тобто, витяг містить виключно актуальну інформацію щодо нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки на дату його формування, натомість сформувати такий витяг за минулі роки є неможливим. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 201/2956/19 та викладеного у постанові від 02.06.2021. Щодо доводів представника відповідача [PERSON] адвоката Котляреського С.О. про те, що позивач неправильно визначив характер спірних правовідносин як відносини відшкодування збитків, суд зазначає наступне. За приписами ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до п. «д» ч. 3 ст. 152 ЗК України власникам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). З наведеного вбачається, що відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. За приписами ч.ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З аналізу змісту норм ст.ст. 1212-1214 ЦК України випливає, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи. Судом встановлено наявність таких умов: 1. Відповідач зберіг (заощадив) у себе майно кошти у вигляді орендної плати, що нараховується за володіння і користування земельною ділянкою. 2. Відсутність договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати. Правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні. Передача прав володіння і користування земельною ділянкою згідно зі ст. 206 ЗК України, п.п. 14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України здійснюється за плату, що має вноситися на користь позивача на підставі договору оренди земельної ділянки. Правові підстави для одержання відповідачкою прав володіння і користування земельною ділянкою безоплатно відсутні. Також відсутні правові підстави для звільнення від сплати орендної плати за землю. 3. Відповідач зберіг майно саме за рахунок позивача, оскільки власником відповідної земельної ділянки є позивач. Таким чином, збереження (заощадження) відповідачкою коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідачки за рахунок їх неодержання позивачем. Отже, в даному випадку наявні усі три названі умови кондикційного зобов`язання. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України . Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплатити за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими. Відтак, кваліфікація спірних правовідносин як зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави означає необхідність застосування у даній справі передбачених ст. ст. 1212-1214 ЦК України правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати, а саме стягнення з [PERSON] на користь Охтирської міської ради Охтирського району Сумської області безпідставно збережених коштів. Щодо доводів представника відповідача [PERSON] адвоката Котляревського С.О. про необгрунтованість наданого позивачем розрахунку, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позивачем при обрахунку безпідставно збережених коштів орендної плати за використання земельної ділянки необґрунтовано застосовано ставку 6 % орендної плати замість 3%. Відповідно до розділу 4 Положення про порядок оформлення права оренди земельних ділянок, затвердженого рішенням Охтирської міської ради від 25.06.2020 №2006-МР, обчислення розміру орендної плати за користування земельними ділянками здійснюється з урахуванням цільового призначення земельної ділянки, коефіцієнту індексації та індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативно - грошову оцінку яких проведено: у розмірі не більше 3% їх нормативно - грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1% їх нормативно - грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативно - грошової оцінки; не може перевищувати 12% нормативної грошової оцінки. З матеріалів справи вбачається, що нерухомість відповідача знаходиться на земельній ділянці з цільовим призначенням: землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення земельної ділянки: 11.02 для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Відповідно до ставок орендної плати за земельні ділянки адміністративно - територіальної одиниці, на яку поширюється дія рішення органу місцевого самоврядування, затверджених рішенням від 25.06.2020 року № 2006-МР, ставка орендної плати за землі промисловості з цільовим призначенням 11.02 для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості становить 3%. Відповідно до пункту 4.3 Положення про порядок оформлення права оренди земельних ділянок, затвердженого рішенням Охтирської міської ради від 25.06.2020 №2006-МР обчислення розміру орендної плати за користування сформованими земельними ділянками, які використовуються з порушенням земельного законодавства без документів, що посвідчують право оренди, здійснюється із застосуванням ставки орендної плати, відповідної категорії земель, з підвищеним коефіцієнтом К2, але не більше 12% від нормативної грошової оцінки земель. Разом з тим, суд зазначає, що предметом спору у цій справі є стягнення не збитків чи орендної плати за користування земельною ділянкою, а суми, яка відповідає її еквіваленту, і яку відповідач має сплатити за фактичне користування земельною ділянкою. Тобто, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Розмір суми коштів, заявлений до стягнення повинен дорівнювати розміру недоотриманої місцевим бюджетом орендної плати, яку зобов`язаний був сплачувати відповідач за користування земельною ділянкою, з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташовані на ній. При цьому, положення законодавства України, що регулюють питання визначення розміру орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної власності, закріплюють право територіальної громади на отримання плати за користування земельною ділянкою комунальної власності незалежно від проведення нормативної грошової оцінки такої ділянки (Зазначена правова позиція та перерахунок орендної плати викладені в постанові Сумського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року у справі № 583/1763/22 (провадження № 22-ц/816/495/23)). Крім того, у постанові Сумського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року по справі № 583/3762/23 колегія суддів зазначила, що правильним у даній категорії справ є розрахунок, виходячи з процентної ставки орендної плати від нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки без застосування подвоєного коефіцієнту, передбаченого пунктом 4.3 Положення про порядок оформлення права оренди земельних ділянок, затвердженого рішенням Охтирської міської ради від 25.06.2020 №2006-МР. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України (близькі за змістом висновки сформульовані постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05 2018 у справі №629/4628/16-ц, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, постанов Верховного Суду від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справі №922/7207/15, від 21.01.2019 у справі №902/794/17). Отже, у даному випадку обов`язок відповідача сплатити суму безпідставно збережених коштів виникає в силу самого користування ним спірною земельною ділянкою без сплати орендної плати, і не залежить від того чи сталося це внаслідок поведінки набувача, потерпілого чи інших осіб, або сталось поза їх волею. При цьому суд зазначає, що відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач (Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Східного апеляційного господарського суду від 15 січня 2026 року у справі № 922/2393/25). Таким чином, з огляду на обраний позивачем спосіб захисту, який відповідає зазначеній категорії справ, суд дійшов висновку, що нарахування безпідставно збережених відповідачем повинне здійснюватися виходячи з 3% ставки орендної плати від нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки. Пункт 4.3 Положення про порядок оформлення права оренди земельних ділянок, затвердженого рішенням Охтирської міської ради від 25.06.2020 №2006-МР, що передбачає застосування подвоєного коефіцієнту, суперечить правовій природі кондикційних зобов`язань та не може бути застосовано при стягненні безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю, оскільки, на відміну від деліктних зобов`язань, предметом стягнення в кондиційних зобов`язаннях є сума, яка відповідає еквіваленту орендної плати, яку відповідач мав би сплатити за користування земельною ділянкою за звичайних умов. Надаючи оцінку доводам представника відповідача [PERSON] адвоката Котляревського С.О. щодо розрахунку частини земельної ділянки, яка використовувалася відповідачем, суд зазначає наступне. Відповідачу [PERSON] на праві приватної власності до 03.03.2023 року належало нерухоме майно загальною площею 1409,5 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29.06.2021 № 450843148 та від 06.11.2025 № 450843166 (а.с. 67-68). Як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.01.2025 № НВ-5900088842025 та кадастрового плану земельної ділянки земельна ділянка площею 0,2326 га, кадастровий номер 5910200000:11:014:0061, розташована за адресою: [ADDRESS] , категорія земель: землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, цільове призначення: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблених відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком, знаходиться в комунальній власності Охтирської міської ради, дата державної реєстрації 10.10.2011 (а.с. 8-13) . Згідно з витягом № НВ-9943796592024 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 16.07.2024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки, частину якої використовував відповідач [PERSON] , становить 1748604,31 грн (а.с. 36). Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини. Разом з тим, позивачем не підтверджено належними та допустими доказами розмір частини земельної ділянки 85/100 від 0,2326 га. Суд погоджується з наданим представником відповідача контррозрахунком в частині визначення розміру частини земельної ділянки, яка фактично використовувалася відповідачем у період за 2022 рік та 2 дні 2 місяці 2023 року та вважає, що частина земельної ділянки площею 0,2326 га, кадастровий номер 5910200000:11:014:0061, розташованої за адресою: [ADDRESS] , має розраховуватися шляхом ділення загальної площі належних відповідачу приміщень (1409,5 кв. м) на загальну площу земельної ділянки (2326 кв. м), що становить 0,6059. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача безпідставно збережені грошові кошти за використання ним земельної ділянки за 2022 рік 31784,39 грн, за 2 дні 2 місяці 2023 року 5737,05 грн, а всього 37521,43 грн, виходячи з таких вихідних даних: нормативна грошова оцінка земельної ділянки 1748604,31 грн, частина земельної ділянки, якою користувався відповідач 0,6059 від 0,2326 га, ставка орендної плати 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Крім того, представником відповідача було заявлено про застосування судом строків позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 1, 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак, згідно з п. 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, яким було доповнено ЦК України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 №211 карантин було встановлено з 12.03.2020 та який в подальшому безперервно продовжувався відповідними постановами Кабінету Міністрів Укра до 30.06.2023. Крім того, на підставі Закону України від 15.03.2022 №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Законом України від 08.11.2023 №3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» пункт 19 викладено в такій редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Законом України №4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Вказаний закон набрав чинності 04.09.2025, тому саме із цієї дати відновлено обчислення строків позовної давності. Виходячи з вищенаведеного, суд зазначає, що строк позовної давності на час подання даного позову до суду (02.10.2025) не сплинув. Крім того, враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (35,9% від 3028,00 грн) у розмірі 1079,18 грн.

Outcome: partial