Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

14.10.2024 року до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла позовна заява від представника Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку суброгації, В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 15.07.2021 року між Акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 10/УА/0249379/2.1.5.01. Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпоряджанням транспортним засобом «Ніссан» державний номерний знак « [NUMBER] ». У відповідності до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 11.12.2021 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Опель», державний реєстраційний номер [NUMBER] в м. Дніпрі на вул. Ростовська, 3 допустила зіткнення з транспортним засобом «Ніссан», державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до Постанови суду [PERSON] було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт. На підставі вищезазначеного страхового акту АТ «СК «Країна» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 15 130 грн 22 коп. Ухвалою судді Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28.10.2024 року цивільну справу №207/5515/24 передано за підсудністю до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2025 року року, цивільну справу №207/5515/24 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Відповіднодо відповіді № 1302260 від 17.04.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру від 17.04.2025 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 17.04.2025 року відкрито провадження у справі №207/5515/24 в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 28.08.2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Серебрякова Е.С., який діє в інтересах [PERSON] про зупинення провадження по справі у зв`язку з проходженням [PERSON] військової служби в Збройних Силах України відмовлено. Представник АТ "Страхова компанія "Країна" в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити судовий розгляд за його відсутністю. Відповідач [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових викликів засобами поштового зв`язку «Укрпошта» за адресою його реєстрації, що в розумінні п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, є належним повідомленням про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, однак, уповноважив адвоката Серебрякова Е.С. представляти його інтереси в судових засіданнях по даній цивільній справі. Представник відповідача адвокат Серебряков Е.С., будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку судових викликів до його електронного кабінету в підсистему «Електронний суд», що в розумінні п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, є належним повідомленням про розгляд справи, в судові засідання після 28.08.2025 року не з`являється, причини своєї неявки суду не повідомляє. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяв та клопотань про проведення розгляду справи за його відсутності не подавав. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З метою дотримання розумних строків розгляду справи, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. 15.07.2021 року між Акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № УД 249379, відповідно до умов якого застраховано автомобіль NISSAN ALMERA д.н.з. [NUMBER] , 2010 року випуску. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2022 року у справі №199/10313/21 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу 850,00 грн. Також вказаною постановою встановлено, що 11.12.2021 року об 11:30 годині водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом автомобілем OPEL VEKTRA д/н [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] за адресою: м. Дніпро, вул. Ростовська, 3, при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та допустив зіткнення з транспортним засобом автомобілем NISSAN ALMERA д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. У результаті ДТП транспортні засоби пошкоджено [PERSON] , як особа, яка постраждала від ДТП та має договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, звернувся до АТ «Страхова компанія «Країна» із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспорту NISSAN ALMERA д.н.з. [NUMBER] , Відповідно до страхового акту № 10/67143/2.1.5.1 від 10.01.2022 року сума, яка підлягає виплаті склала 15 130 грн 22 коп, яка відповідно до платіжного доручення № 296 від 11.01.2022 року перераховано страхувальнику - [PERSON] . На адресу [PERSON] 05.09.2024 року за вих. № 67143/ІНС було направлено претензію про відшкодування в порядку регресу, однак сума відшкодування відповідачем по справі позивачу відшкодована не була. Відповідно дост. 55 Конституції Україниправа і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 2 ст. 124 Конституції України пердбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із cт. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Нормами cт. 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За cт. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 27 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також статтею 993 ЦК України, статтею 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами статті 1191 ЦК України. З наведеного слідує, що до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора, до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Згідно зі ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічні положення містить стаття 27 Закону України «Про страхування», який є спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини. Враховуючи те, що позивач виплатив суму страхового відшкодування за договором страхування у розмірі 15 130 грн 22 коп., до нього в порядку та на умовах передбачених статтями 512,514,993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування», перейшло суброгаційне право вимоги до відповідача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума страхового відшкодування у розмірі 15 130 грн 22 коп. Згідно з ч.1 ст.141ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого останнім судового збору за подачу позовної заяви пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved