Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» (далі по тексту рішення - ТОВ «КЛТ Кредит») звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 40500 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за кредитом складає 4000 грн. 00 коп.; заборгованість за нарахованими процентами - 36500 грн. 00 коп.. Позов обгрунтовується тим, що 17 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» та [PERSON] , як позичальником, був укладений кредитний договір №9406, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. строком на 365 днів (до 17 квітня 2025 року) шляхом переказу грошових коштів на її платіжну картку № [NUMBER] , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). Вказаний кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет за посиланням: https://kltcredit.com.ua/ та підписання нею договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором 091739, надісланим їй у виді повідомлення на мобільний телефон [NUMBER] відповідно до ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позивач ТОВ «КЛТ Кредит» надав відповідачу кредитні кошти шляхом їх перерахування на вказаний нею картковий рахунок. Натомість відповідач в порушення умов кредитного договору не повернула суму кредиту, не сплатила нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість у зазначеному вище розмірі. З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.. Відповідач по справі Чернігова І.В. відзиву на позовну заяву ТОВ «КЛТ Кредит» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог та розміру судових витрат у встановлений судом строк не подала. Разом з тим, у поданій до суду 10 грудня 2025 року заяві про часткове визнання позовних вимог представник відповідача - адвокат Глушко З.В. прохала суд: визнати розрахунок процентів, поданий ТОВ «КЛТ Кредит» таким, що здійснений з порушенням норм Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року та яким визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%; відмовити ТОВ «КЛТ Кредит» у задоволенні позовних вимог у частині стягнення процентів, нарахованих із застосуванням денної ставки 2,5% протягом усього періоду дії договору, та задовольнити позовні вимоги лише в частині нарахованих процентів за кредитним договором №9406 у розмірі 17260,00 грн. згідно наведеного представником відповідача розрахунку та тіла кредиту в сумі 4000,00 грн. (а.с.99-101). У поданих до суду додаткових поясненнях представник позивача зазначив про те, що відповідно до ст.1056-1 ЦК України, ст.8 закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка розраховується на дату укладення кредитного договору, є фіксованою та не змінюється протягом строку дії кредитного договору. У разі внесення змін до кредитного договору в частині складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки, необхідно здійснювати розрахунок денної процентної ставки з урахуванням вимог Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки, визначеного на день внесення таких змін до кредитного договору. Оскільки зміни до кредитного договору, укладеного з відповідачем, не вносились (додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались), то відповідно правових підстав для перерахунку денної процентної ставки не має (а.с.109-113). ІІ. Заяви та клопотання. Представник позивача згідно викладеного в прохальній частині позовної заяви клопотання прохав суд провести розгляд цивільної справи за його відсутності (а.с.12). Згідно з письмовим клопотанням представник позивача прохав суд витребувати від АТ «Ощадбанк» інформацію про: наявність емітованої на ім`я відповідача [PERSON] платіжної картки за № [NUMBER] ; фінансовий номер телефону відповідача, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій; всі номери телефону, які знаходяться в анкетних даних відповідача, а також виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів за період з 17 квітня по 22 квітня 2024 року з відображенням часу зарахування коштів (а.с.11 зворот- 12). Згідно з письмовим клопотанням від 31 жовтня 2025 року представник позивача прохав провести судове засідання 10 листопада 2025 року без його участі (а.с.74). Згідно з письмовим клопотанням від 18 листопада 2025 року представник позивача прохав провести всі судові засідання за його відсутності, проти заочного рішення не заперечував (а.с.90). Згідно з письмовим клопотанням від 10 грудня 2025 року представник позивача прохав відкласти розгляд справи для ознайомлення із заявою про часткове визнання позовних вимог (а.с.108). 10 грудня 2025 року представником відповідача - адвокатом Глушко З.В. подана заява про часткове визнання позовних вимог, а саме: тіла кредиту в сумі 4000,00 грн. та процентів в сумі 17260,00 грн., в якій також зазначено про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу відповідача (а.с.99-101). 10 грудня 2025 року представником відповідача подана заява про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, заявлених представником позивача ТОВ «КЛТ Кредит» до Чернігової І.В. у п`ять разів (а.с.102-103). Інших заяв та клопотань відповідачем [PERSON] та її представником в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.58-59). Ухвалою суду від 10 листопада 2025 року клопотання представника позивача про витребування письмових доказів задоволено частково та витребувано від АТ «Державний ощадний банк України» виписку про рух коштів по рахунку № [NUMBER] , який був відкритий для обслуговування банківської картки відповідача [PERSON] за період з 17 по 22 квітня 2024 року включно. В задоволенні клопотання в іншій частині - відмовлено (а.с.76). ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 17 квітня 2024 року між ТОВ «КЛТ Кредит», як товариством, та [PERSON] , як позичальником, був укладений кредитний договір №9406 (далі - Договір, кредитний договір, договір №9406), який згідно положень ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію» був вчинений в електронній формі шляхом його підписання відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 091739, надісланого їй кредитодавцем (СМС-повідомленням) на зазначений позичальником фінансовий номер: +380974241371, що відповідає змісту розділу 6 Договору та підтверджується витягом про послідовність дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача ТОВ «КЛТ Кредит» (а.с.13-18, 22). Згідно з умовами укладеного Договору (пункти 1.1, 1.4, 1.8) ТОВ «КЛТ Кредит» зобов`язується надати відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 4000,00 грн. (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності строком на 365 днів шляхом переказу суми кредиту на електронний платіжний засіб 516780ХХХХХХ5444 через платіжний сервіс FONDI (ТОВ «ФК «Елаєнс»), а відповідач зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим Договором. За змістом пунктів 1.3, 1.4, 1.9 та 1.10 Договору: 1) процентна ставка за користування кредитом становить 2,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 912,50%) користування кредитом та є фіксованою; 2) періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів; 3) розмір та строки сплати позичальником платежів за цим Договором погоджений сторонами в Додатку №1 до цього Договору; 4) продовження строку надання кредиту, вказаного в п.1.4 Договору, не передбачено. Згідно з підписаним відповідачем Додатком 1 до Договору сума щомісячного платежу за кредитом в кожному розрахунковому періоді (20 днів), починаючи з 07 травня 2024 року по 12 квітня 2025 року складає 2000,00 грн., а за період з 13 квітня по 17 квітня 2025 року (5 днів) - 4500,00 грн., з яких: 4000,00 грн. - тіло кредиту, 500,00 грн. - проценти (а.с.17). Відповідач своїм електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 734655 підтвердила також отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, викладені у паспорті споживчого кредиту, що були надані їй до укладення договору про споживчий кредит (а.с.19-21). 17 квітня 2024 року ТОВ «КЛТ Кредит» на виконання умов договору №9406 від 17 квітня 2024 року через ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» було здійснено переказ грошових коштів в сумі 4000 грн. 00 коп. на платіжну картку відповідача [PERSON] за № [NUMBER] , що відповідає сумі кредиту та номеру платіжного засобу відповідача, зазначеним в пунктах 1.1 та 1.8 Договору (а.с.24). Отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів в сумі 4000,00 грн. за кредитним договором №9406 від 17 квітня 2024 року підтверджується також випискою по рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я [PERSON] , який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № [NUMBER] (а.с.92-97). Згідно з розрахунком заборгованості відповідача за кредитним договором №9406 від 17 квітня 2024 року в період з 17 квітня 2024 року по 17 квітня 2025 року сума заборгованості становить 40500,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 4000,00 грн., за нарахованими процентами - 36500,00 грн. (а.с.25-30). Під час судового розгляду справи відповідачем [PERSON] , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані позивачем докази укладення нею 17 квітня 2024 року кредитного договору та отримання від ТОВ «КЛТ Кредит» кредитних коштів у зазначеному вище розмірі. Доказів здійснення погашення заборгованості за наданим кредитом в повному обсязі відповідачем [PERSON] під час судового розгляду також надано не було. Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні. V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).. Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі. За змістом ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті, зокрема шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону. Відповідно до положень ст.12 Закону моментом підписання електронного правочину є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилається іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону). Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19). Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Судом встановлено, що кредитний договір №9406 від 17 квітня 2024 року був підписаний відповідачем [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора 091739, що підтверджує укладення даного договору саме як електронного правочину в порядку, передбаченому ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію», та згоду відповідача з усіма його істотними умовами. В протилежному випадку - без здійснення входу відповідача на веб-сайт кредитодавця за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання нею одноразового ідентифікатора у виді смс-повідомлення, укладення кредитного договору було б технічно неможливим. Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19. Належних доказів на спростування тверджень позивача ТОВ «КЛТ Кредит» щодо здійснення саме відповідачем [PERSON] електронного підпису кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора 091739, суду надано не було. Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України). За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на дату укладення кредитного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. За змістом ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за договором №9406 від 17 квітня 2024 року, вбачається, що сума заборгованості за тілом кредиту складає 4000,00 грн., а заборгованість за процентами - 36500,00 грн.. Нарахування процентів здійснювалось ТОВ «КЛТ Кредит», виходячи із процентної ставки 2,5% в день (пункт 1.3) від суми кредиту (4000,00 грн.), що становить 100,00 грн. та строку надання кредиту - 365 днів (пункт 1.4), а всього в загальному розмірі 36500,00 грн. (100 грн. х 365 днів). Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача в частині складової боргу за нарахованими процентами за користування кредитом, суд приходить до наступного висновку. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року (далі по тексту - Закон №3498-IX), ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено частиною п'ятою такого змісту: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Згідно з пунктом 17 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Судом встановлено, що кредитний договір №9406 був укладений відповідачем 17 квітня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом №3498-ІХ, а тому зазначені вище положення ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру процентної ставки підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін. Враховуючи викладене, денна процента ставка за користування кредитом за період з 18 квітня по 22 квітня 2024 року повинна становити 2,5%, за період з 23 квітня по 20 серпня 2024 року - 1,5% та з 21 серпня 2024 року по 17 квітня 2025 року (останній день строку дії договору) - 1,0%. Отже, розмір процентів, який підлягає стягненню з відповідача по справі [PERSON] становить 17260,00 грн. та підтверджується наступним розрахунком, проведеним судом:: 1) за період з 18 квітня по 22 квітня 2024 року - 500,00 грн. (100,00 грн. х 5 днів, де 100,00 грн. це 2,50% від 4000,00 грн. (сума кредиту)); 2) за період з 23 квітня по 20 серпня 2024 року - 7200,00 грн. (60,00 грн. х 120 днів, де 60,00 грн. це 1,50% від 4000,00 грн. (сума кредиту)); 3) з 21 серпня 2024 року по 17 квітня 2025 року - 9560,00 грн. (40,00 грн. х 239 днів, де 40,00 грн. це 1,00% від 4000,00 грн. (сума кредиту)); 4) загальний розмір процентів за користування кредитом - 17260,00 грн. (500,00 грн. + 7200,00 грн. + 9560,00 грн.). Суд відхиляє наведені представником ТОВ «КЛТ Кредит» доводи щодо відсутності підстав для перерахунку денної процентної ставки з огляду на те, що зміни до укладеного між сторонами кредитного договору не вносились, з огляду на наступне. Пунктом 2 розділу 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (щодо доповнення статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5, якою визначено максимальний розмір денної процентної ставки 1%) поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи, що кредитний договір №9406 був укладений між сторонами по справі 17 квітня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом №3498-IX, застосування вимог ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до спірних правовідносини сторін жодним чином не залежить від наявності чи відсутності внесених до цього кредитного договору змін. При цьому умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту. Відповідно до роз'яснень, наданих Національним банком України з метою забезпечення дотримання фінансовими установами законодавства у сфері споживчого кредитування від 19 лютого 2024 року за вих.№14-004/12907, «…на підставі частини п'ятої статті 8 Закону про споживче кредитування починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом №3498-IX, тобто з 21.08.2024, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 Закону про споживче кредитування не може перевищувати 1%». Отже, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом №3498-IX, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними, а тому помилковими є також доводи представника позивача щодо правомірності нарахування відсотків за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору №9406, узгоджених його сторонами. З огляду на викладене, умови кредитного договору, які встановлюють денну проценту ставку у розмірі, що перевищує встановлений Законом України «Про споживче кредитування» гранично допустимий її розмір, є нікчемними у відповідній частині. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем по справі своїх зобов'язань за кредитним договором №9406 від 17 квітня 2024 року щодо повернення суми кредиту та інших, передбачених ним платежів (зокрема, процентів за користування кредитом) та приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення із [PERSON] на користь позивача ТОВ «КЛТ Кредит» заборгованості за тілом кредиту в сумі 4000 грн. 00 коп. та за процентами в сумі 17260 грн. 00 коп., а всього в загальному розмірі 21260 грн. 00 коп.. VI. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач ТОВ «КЛТ Кредит» звернувся до суду з позовом майнового характеру в електронній формі, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. з урахуванням пониження ставки судового збору на коефіцієнт 0,8 (а.с.1). З огляду на викладене, враховуючи часткове задоволення судом позовних вимог, з відповідача по справі [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача по справі ТОВ «КЛТ Кредит» грошові кошти по сплаті судового збору в розмірі 1271 грн. 61 коп. (2422 грн. 40 коп. (100%) - 1150 грн. 79 коп. (47,506173%), при цьому 47,506173% = 19240 грн. 00 коп. (сума процентів, у стягненні яких судом відмовлено), що були сплачені позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України). У поданій до суду позовній заяві представником ТОВ «КЛТ Кредит» зазначено про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн.. На підтвердження зазначеного розміру понесених ТОВ «КЛТ Кредит» витрат на правову допомогу, представником позивача були надані копії: 1) договору №16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року, укладеного між ТОВ «КЛТ Кредит», як клієнтом, та фізичною особою-підприємцем, адвокатом Руденком К.В., як виконавцем, яким передбачена вартість послуг виконавця 10000,00 грн. за складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника (а.с.38-39); 2) акту приймання-передачі наданих послуг №5 до договору №16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року, з якого вбачається перелік та вартість наданих послуг: підготовка позовних заяв про стягнення заборгованості по боржникам ТОВ «КЛТ Кредит» згідно реєстру №1 від 03 березня 2025 року - 100000,00 грн. (а.с.42); 3) витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №5 від 03 березня 2025 року до договору №16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року, з якого вбачається перелік та вартість наданих адвокатом Руденком К.В. послуг, а саме: складання та подання позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] та клопотання про витребування доказів; складання та надсилання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику [PERSON] (а.с.43); 4) свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Руденка К.В. (а.с.41); 5) довіреності, виданої ТОВ «КЛТ Кредит» адвокату Руденку К.В. (а.с.40). В судове засідання представник позивача не з`явився, розгляд справи прохав провести за відсутності представника ТОВ «КЛТ Кредит» (а.с.113). Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Глушко З.В. подана заява про зменшення розміру витрат позивача ТОВ «КЛТ Кредит» на професійну правничу допомогу, у п`ять разів, виходячи з того, що визначена представником позивача сума 10000,00 грн. є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг (а.с.102-103). Також представником відповідача - адвокатом Глушко З.В. заявлено про стягнення з ТОВ «КЛТ Кредит» на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн., на підтвердження яких до суду подано копії: 1) ордеру на надання адвокатом Глушко З.В. правничої допомоги відповідачу [PERSON] (а.с.72); 2) свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Глушко З.В. (а.с.73); 3) розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу справі №403/373/25 за позовом ТОВ «КЛТ Кредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості, а саме: консультації, ознайомлення з матеріалами справи та правовий аналіз додатків до позовної заяви, перевірка/правовий аналіз виписок та розрахунків заборгованості, роз`яснення клієнту норм законодавства у спорі, узгодження правової позиції (орієнтовно 4 години) - 4000,00 грн.; складання та подача до суду заяв/клопотань (орієнтовно 4 години) - 4000,00 грн. (а.с.104); 4) акту №403/373/25 виконаних робіт відповідно до договору про надання правової допомоги від 08 жовтня 2025 року (а.с.105); 4) квитанції №251209-1 від 09 грудня 2025 року про прийняття адвокатом Глушко З.В. від [PERSON] гонорару у сумі 8000,00 грн. (а.с.106). В судове засідання по розгляду справи відповідач [PERSON] та її представник не з`явились. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги у даній справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у зв`язку з чим 1) розмір таких витрат, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України). У разі недотримання цих вимог суд відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом правового висновку, викладеного в постанові Великої палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У постанові від 28 вересня 2022 року у справі №534/14/20 Верховний Суд зазначив про те, що аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, колегія суддів враховує, що адвокат - це кваліфікований юрист з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 24-26), від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (пункт 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обгрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: dismissed