Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

У липні 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , 17 листопада 2025 року позивачкою було уточнені позовні вимоги, в якій вона просила зобов`язати відповідачку [PERSON] відновити стан підвального приміщення житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що існував до влаштування у цьому приміщенні вигрібної ями. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що їй на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Зазначений об`єкт нерухомого майна підключено до мережі холодного водопостачання та каналізації. 22 травня 2024 року під час проведення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області позапланової перевірки на об`єкті за адресою: [ADDRESS] встановлено, що власник квартири [ADDRESS] [PERSON] самовільно виконала будівельні роботи з реконструкції квартири в житловому будинку [ADDRESS] , а саме: влаштувала мансардний поверх над квартирою, в якому розташовано дві житлові кімнати, виконала роботи з реконструкції квартири та цокольного поверху, що є порушенням ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності, та ст. 4 закону України «Про архітектурну діяльність». 1 червня 2024 року зі стіни цокольного поверху, який розташований під квартирою позивачки, почала випадати цегла, внаслідок чого у стіні утворився отвір, через який було виявлено, що стіною підвалу була прокладена з квартири [ADDRESS] каналізаційна труба, через яку виливаються помиї, що затоплюють підвальне приміщення. Саме підвальне приміщення було переобладнано [PERSON] на вигрібну яму, оглядовий колодязь якої облаштований перед вхідними сходами до житлового будинку. Крім того, позивачка зазначає, що зазначені дії [PERSON] були зроблені без дозволу позивачки та інших співвласників будинку. У зв`язку з самочинним облаштуванням [PERSON] зливної ями в підвалі будинку А-1, умови проживання в квартирі позивачки істотно погіршились, що призвело до хронічних захворювань як самої позивачки так і її сім`ї. В уточненій позовній заяві позивачка зазначає, що на момент подання первісної позовної заяви квартира [ADDRESS] , належала на праві власності [PERSON] , проте після відкриття провадження у даній справі [PERSON] подарувала належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , своїй доньці [PERSON] , у зв`язку з чим за її клопотанням замінено відповідача по справі та позивачкою були уточнені позовні вимоги. На підставі вищевикладеного позивачка вимушена звернутися до суду із зазначеною позовною заявою для захисту своїх прав. У судовому засіданні позивачка уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на підстави зазначені у позові. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог в повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що проведення ремонтних робіт неможливо, крім того доступ до підвального приміщення є тільки у позивачки, проте вона туди нікого не пускає. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, але надали до суду клопотання, в яких просили розглядати справу за їх відсутності та вирішити питання на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 3 січня 2002 року, видане виконком міською радою народних депутатів на підставі розпорядження (наказу) від 3 січня 2002 року № 8/2-02, що квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з технічного паспорту, житлова квартира [ADDRESS] , розташована на першому поверсі та складається з трьох кімнат житловою площею 39,6 кв.м., загальна площа квартири 64, 2 кв.м. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 341561381, квартира [ADDRESS] , належала на праві власності до 06.08.2024 року - [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав, індексний номер 389793233, на підставі договору дарування від 06.08.2024 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Оскільки зміна власника спірного майна відбулася після відкриття провадження по справі, судом за клопотанням позивачки було замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] . У зв`язку з цим, 10 лютого 2025 року, позивачкою подано уточнену позовну заяву. Відповідно до змісту позовної заяви та пояснень позивачки у судовому засіданні, підставою звернення позивачки до суду з позовом є порушення її прав на користування майном, а саме: спричинення пошкоджень її підвальному приміщенню у зв`язку з незаконним переобладнанням іншого, розташованого поряд підвального приміщення [PERSON] у вигрібну яму. Як вбачається з листа № Кол-791/06 від 15.07.2013 року інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (а.с. 20), який надісланий на адресу позивачки, під час проведення позапланової перевірки на об`єкті за адресою: [ADDRESS] встановлено, що власник квартири [ADDRESS] , [PERSON] , самовільно виконала будівельні роботи з реконструкції квартири в житловому будинку [ADDRESS] , а саме: влаштувала мансардний поверх над квартирою, в якому розташовано дві житлові кімнати, виконала роботи з реконструкції квартири та цокольного поверху, що є порушенням ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності, та ст. 4 закону України «Про архітектурну діяльність». Згідно листа № 9/1-70 від 02.08.2023 року (а.с. 25), управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, повідомляло позивачку [PERSON] , що відповідно до її запиту, згідно з даними реєстру Єдиної держаної електронної системи у сфері будівництва, відомості щодо видачі/реєстрації Управлінням документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва по [ADDRESS] , відсутні. Крім того, 10.07.2023 року КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради було проведено обстеження мереж водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] , за наслідком якого складено Акт № 009079 (а.с. 28), з якого вбачається, що під час проведення обстеження КП «Дніпроводоканал» виявлено, що кв. [ADDRESS] знаходиться поряд, та складається з 2-х поверхів та кухнею у підвалі. На час обстеження кухні в кв. [ADDRESS] виявлено, що кахель а підлозі був вологий. В кв. 1 сухо. В сумісному підвалі проходить каналізаційна труба кв. [ADDRESS] , по стіні в якому розташовані каналізаційні труби, стікає вода та затоплює загальний підвал. Каналізаційна труба кв. [ADDRESS] проходить окремо з другої сторони будинку та врізана до центральної каналізації. Встановлений припис власнику квартири [ADDRESS] : терміном до 31.07.2023 року ліквідувати витоки власнику квартири [ADDRESS] каналізаційної труби, звернутися до балансоутримувача або в аварійну службу. Також, 07.11.2023 року КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради було повторно проведено обстеження мереж водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] , за наслідком якого складено Акт № 009832, за змістом якого вбачається, що в сумісному підвалі проходить каналізаційна труба кв. [ADDRESS] , по стіні якого розташовані каналізаційні труби стікає вода та затоплює загальний підвал. Каналізаційна труба кв. [ADDRESS] проходить окремо з другої сторони будинку та врізана до центральної каналізації. Встановлено, що вимоги попереднього Акту від 10.07.2023 року, не виконані. На виконання ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2024 року з приводу надання засвідченої копії декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 14211063289 від 31.10.2011 року по об`єкту будівництва за адресою: [ADDRESS] , було надіслано на адресу суду лист № 10/1-212 від 24.12.2024 року, згідно якого управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, повідомило, що відповідно до реєстру будівельної діяльності, який забезпечує створення, збирання, накопичення, обробку, захист, облік інформації про об`єкти будівництва та закінчені будівництвом об`єкти, у тому числі: документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів та акту приймання-передавання документів від 27.10.2016 року, відсутні відомості щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 14211063289 від 31.10.2011 року. Ухвалою суду від 12 березня 2025 року, було задоволено клопотання позивачки та призначено судову будівельно-технічну експертизу для встановлення причин затоплення її підвального приміщення. 26 серпня 2025 року до суду надійшов висновок експерта № 890-25 від 11.08.2025 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, у якому зазначено, що причиною затоплення підвального приміщення житлового будинку літ. А-1 за адресою: [ADDRESS] є побутові каналізаційні стоки внутрішньої системи каналізації квартири [ADDRESS] . При дослідженні об`єкта нерухомого майна встановлено: квартира [ADDRESS] розташована на першому поверсі житлового будинку; квартира [ADDRESS] розташована на 1,2 поверсі (мансардний поверх) та підвалі; квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] розташовані поряд та мають спільну перегородку; під квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] знаходяться підвальні приміщення будинку, доступ до підвальних приміщень відбувається з квартир під якими вони розташовані відповідно, з подвір`я входи до підвальних приміщень відсутні; колишній цегляний вхід в підвальні приміщення будинку переобладнано на вигрібну яму в якій розміщено пластикову ємність об`ємом 1м3, що повністю заповнена каналізаційними стоками внутрішньої побутової системи каналізації квартири [ADDRESS] ; в зовнішній стіні підвалу квартири [ADDRESS] є отвір, що утворився в результаті просочення вологою цегляної кладки, а також присутнє руйнування цементної підлоги підвального приміщення. Встановлено, що внутрішня система каналізації квартири [ADDRESS] , що має злив господарсько-побутових каналізаційних стоків у пластикову ємність, яка розміщена біля зовнішньої стіни підвальних приміщень квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] в цегляному приямку, що має спільну стіну з житловим будинком не відповідає нормативно-правовими актами чинними в галузі будівництва на території України. До висновку судової будівельно-технічної експертизи, експертом було розроблено документацію з переліком будівельно-відновлювальних робіт, які необхідно виконати для відновлення стану підвального приміщення у житловому будинку лі. А-1 за адресою: [ADDRESS] , де розташована вигрібна яма, а саме: вручну розібрати асфальтоване покриття над каналізаційним колодязем; розібрати вручну ґрунт (будівельне сміття); очистити ємність з відкачуванням мулу; демонтувати каналізацію з поліетиленових труб діаметром 100 мм; демонтувати каналізацію з поліетиленових труб діаметром 50 мм; демонтувати ємність; прочищення каналізаційних оглядових колодязів з відкачуванням мулу; ремонт цегляної кладки стін окремими місцями; улаштування бетонної стяжки товщиною 20 мм площею до 20 кв.м.; засипання вручну траншей, пазух котлованів та ям глиною; ущільнення ґрунту пневматичними трамбівками; улаштування вимощення з бетону товщиною покриття 10 см; укладання металевої сітки (сітка армувальна ВР1, наружна 50 мм х 50 мм, діаметр арматурного прокату 50 мм) в цементно-бетонне покриття. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Частиною другою ст. 383 ЦК України визначено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт у квартирі за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 309/2477/16-ц. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Аналіз наведених норм права свідчить про те, що для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном. Відповідно до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що самовільна перебудова підвального приміщення [PERSON] призвела до порушення прав позивачки з приводу користування своїм майном, оскільки виконана з порушенням Державно будівельних норм, а саме: відповідно до ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій»: «б.1.42. За відсутності мереж міської (селищної) каналізації необхідно передбачити каналізування садиб з використанням локальних очисних споруд згідно з вимогами ДБН В.2.5-64, ДБН В.2.5-75. При введенні водопроводу у будинок та обладнання внутрішньобудинкової каналізації з відведенням побутових стоків у вигріб не допускається». Відповідно до ДБН В.2.2-15:2019 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення. Зі зміною № 1»: «7.19. Житлові будинки повинні обладнуватися системами холодного та гарячого водопостачання, каналізації, водостоками та внутрішнім протипожежним водопроводом згідно з вимогами ДБН В.2.5-64, ДБН В.2.5-75». Як передбачено ДБН В.2.5-64:2012 «Внутрішній водопровід та каналізація. Частина І Проектування. Частина II. Будівництво. Зі Зміною N? 1»: 4.4. в усіх типах будинків, будівель і споруд, що будуються в районах з каналізацією, необхідно передбачати системи внутрішнього водопостачання і каналізації. 4.8. Не допускається прокладання трубопроводів внутрішніх систем водопостачання, каналізації і водостоків у місцях, доступ до яких під час експлуатації і при аварійних ситуаціях пов`язаний з ослабленням несучих елементів конструкцій будинків, будівель і споруд (основ, фундаментів, захисних конструкцій і конструкцій перекриття)». Відповідно до ДБН В.2.5-75:2013 «Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування. Зі Зміною N? 1»: «5.1. Проекти каналізації об`єктів необхідно розробляти, як правило, одночасно із проектами водопостачання з обов`язковим аналізом балансу водоспоживання та відведення стічних вод. 8.1.7. Мінімальну відстань від зовнішніх стін колодязів, споруджених на каналізаційних мережах (крім мереж з рідинами з неприємним запахом або отруйними), до сусідніх інженерних мереж можна приймати 0,4 м, до грані фундаментів будівель або споруд - 2 м (за умови збереження їх конструкцій). При облаштуванні колодязя ближче ніж 3 м (у просвіті) до вікон або дверей будівель з перебуванням людей необхідно передбачати заходи щодо запобігання надходженню у будівлі неприємних запахів. 10.8.4 У районах населених пунктів, в яких відсутні мережі централізованої або децентралізованої господарсько-побутової каналізації, не можна проектувати введення водопроводу у будинок, внутрішньобудинкову та зовнішню каналізацію з подальшим відведенням стічних вод у вигрібні ями. Для окремих одноповерхових і двоповерхових будинків, у яких немає введення водопроводу у будинок, допускається проектувати згідно з ДБН В.2.5-64 люфт-клозети, біотуалети та дворові вбиральні з водонепроникними вигребами. Очищення вигребів із використанням асенізаційних машин допускається здійснювати за схемами очищення цього населеного пункту на зливальні станції або на сміттєзвалища». Згідно ДСП 145 «Державні санітарні норми та правила утримання територій населених місць»: «2.21. Рідкі відходи (фекалії, сеча, помиї), що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). У разі наявності дворових вбиралень вигрібна яма може бути спільною. Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Об`єм вигребу розраховується виходячи з чисельності населення, що ним користується. Вигреби необхідно очищати у міру їх заповнення. Перевезення рідких відходів з вигребів та розміщення їх на території приватних володінь, а також використання їх як добрива в сільському господарстві забороняється. 2.22. Вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством. В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м, при цьому відстань від вигребів до громадських колодязів і каптажів джерел повинна бути не менше 50 м. При цьому слід враховувати напрямок схилу ділянки. 2.24. Відведення стічних вод, що утворилися в процесі господарсько-побутової і виробничої діяльності (крім шахтної, кар`єрної і дренажної води), повинно здійснюватися централізованою системою водовідведення. У разі відсутності інженерних мереж міської (селищної, сільської) каналізації або розташування об`єктів на відстані не менше ніж 500 м від найближчого колектора стічних вод необхідно передбачати каналізування об`єктів на локальні очисні споруди, при цьому перевагу слід віддавати грантовим методам біологічного очищення стічних вод. Обладнання внутрішньобудинкової каналізації та каналізування об`єктів з відведенням стічних вод у вигрібні ями забороняється». Також, ДСП 173-96 «Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів» передбачає: «4.4. Розміщення садибної забудови у містах повинно передбачатись переважно на вільних територіях, на ділянках реконструйованої забудови в межах міської зони, а також на резервних територіях приміських зон. У районах садибної забудови слід передбачати озеленення, благоустрій та повне інженерне забезпечення території, а також обов`язкове забезпечення соціально-побутовими об`єктами повсякденного користування. При відсутності інженерних мереж міської (селищної) каналізації передбачати каналізування садиб на місцеві очисні споруди, що виконуються за затвердженим для регіону типовими проектами. Обладнання внутрішньодомової каналізації з відведенням побутових стоків у вигріб не допускається». Відповідно до «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій»: «4.1. Фундаменти і стіни підвалів 4.1.1. Під час експлуатації будинку необхідно забезпечувати: нормований температурно-вологісний режим підвалів і техпідвалів; справний стан фундаментів і стін підвалів будинків; усунення ушкоджень фундаментів і стін підвалів у міру виявлення, не допускаючи їх подальшого розвитку; запобігання вологості і замочуванню ґрунтів основ і фундаментів та конструкцій підвалів і техпідвалів; працездатний стан внутрішньобудинкових і зовнішніх дренажів. 4.1.14. Не допускається: підтоплення підвалів і техпідвалів через несправність і витоки від інженерного обладнання; захаращувати і забруднювати підвальні приміщення; установлювати в підвалах і техпідвалах додаткові фундаменти під обладнання, збільшувати висоту приміщень за рахунок зниження позначки підлоги без затвердженого проекту; риття котлованів, траншей та інші земляні роботи в безпосередній близькості від будинку до 10 м) без спеціального дозволу; підсипка ґрунту навколо будинку вище розміщення відмостки на 10-15 см; використовувати підвали і технічні підвали жителями для господарських та інших потреб без відповідного дозволу». Таким чином, на підставі правових норм, які регулюють спірні правовідносини, та встановлених фактичних обставин справи, судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій попередньої власниці квартири [ADDRESS] , [PERSON] , які виразились у самочинному будівництві каналізаційних стоків, наявність яких, призводить до порушення справного стану фундаментів та стін підвалу, сприяє руйнуванню фундаментів та конструкції підвального приміщення житлового будинку, яке належить позивачці, а тому, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також слід зазначити, що хоча відповідачка [PERSON] , не вчиняла дій щодо самочинного будівництва каналізаційних стоків, однак вона на підставі договору дарування отримала у власність майно, яке створює перешкоди, призводить до порушення справного стану фундаментів та стін підвалу, який належить позивачці. А оскільки відповідно до вимог чинного законодавства власність зобов`язує та не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству, то суд вважає що вимоги позивачки щодо відновлення становища, яке існувало до порушення її права та зобов`язання вчинення певних дій, повинні бути виконані саме новим власником майна - [PERSON] . Крім того, слід зазначити, що посилання представника відповідачки у судовому засіданні на ту обставину, що проведення ремонтних робіт неможливо, оскільки доступ до підвального приміщення є тільки у позивачки і вона туди нікого не пускає, є помилковими, оскільки відповідно до висновку експерта та позовних вимог позивачки, відновлювати стан підвального приміщення шляхом виконання будівельних робіт з демонтажу вигнібної ями необхідно саме там, де влаштовано вигрібну яму, а дане підвальне приміщення відноситься до квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності відповідачці [PERSON] . Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Таким чином, сплачений судовий збір за подання позову та вартість проведення експертизи, є судовими витратами та підлягають розподілу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, при звернені до суду з позовною заявою позивачка сплатила судовий збір за подання позову у розмірі 2 422 грн. 40 коп. В ході розгляду справи призначалася судова експертиза, вартість якої становила 30 533 грн. 76 коп., яка була сплачена позивачкою [PERSON] . Оскільки позовні вимоги позивачки задоволені, то з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути суму судових витрат у загальному розмірі 32 956 грн. 16 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved