Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] у якій просила суд: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу щомісячно, починаючи з дня подачі в суд позовної заяви. У обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що з 30 липня 2022 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідач проживає окремо і матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач є працездатним і отримує дохід, інших утриманців не має. Добровільно про сплату аліментів з відповідачем домовитися не виявилося можливим, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду. Ухвалою від 15.09.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач надав відзив на позов, зазначив що доводи позивачки про те, що він не надає матеріальної допомоги не відповідають дійсності. Він дійсно спільно з нею та дитиною не проживає. На даний час він проживає з матір`ю, однак надає позивачці кошти, що підтвердив копіями квитанцій. Крім того, зазначив що придбаний у шлюбі автомобіль він залишив позивачці у зв`язку з чим, вважає що така сума належно покриває суму на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Його мати є інвалідом 3 групи і він приймає участь у її утриманні. Просив відмовити у задоволенні позову, а при прийнятті рішення взяти до уваги його доводи та заперечення і його позицію стосовно стягнення із заробітної плати грошових коштів та розміри аліментів виражені у відсотковому еквіваленті. У судове засідання позивачка не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом по справі встановлено, що сторони з 30 липня 2022 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. (а.с. 8) Від шлюбу у мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 9) На даний час сторони перебувають у шлюбі. Згоди про надання коштів на утримання дитини та дружини між сторонами не досягнуто. Відповідачем надані квитанції про перерахування коштів на карту позивачки, однак розмір цих відрахувань має мінливий характер. Позивач на даний час не має можливості працювати та забезпечувати себе оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В статті 51 Конституції України задекларовано, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їхповноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення дітей. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Оскільки сторони по справі добровільно не домовились про матеріальне утримання дитини, кошти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , присуджує суд. Як встановлено судом та не заперечується відповідачем у відзиві малолітня дитина сторін проживає разом з матір`ю [PERSON] . Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право вибору способу стягнення аліментів належить виключно позивачеві у справі про стягнення аліментів, тобто [PERSON] , яка визначила спосіб стягнення аліментів у частці від доходу платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»,який набрав чинності 17.07.2017,статтю183 СКУкраїни доповнено частиною п`ятою, згідно якої той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Тобто, з липня 2017 року законодавець визначив рекомендований розмір аліментів на утримання однієї дитини частка від доходу платника аліментів. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів недоведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до п.п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. З урахування встановлених обставин суд приходить до висновку про покладення на відповідача обов`язку зі сплати аліментів у розмірі 1/4 частини його доходу на утримання малолітньої дитини та аліментів у розмірі 1/4 частини його доходу на утримання дружини. Відповідач не надав суду доказів про те, що цей розмір становить для нього надмірний тягар. Відповідачем взагалі не надано жодного доказу на підтвердження матеріального стану. Доводи відповідача про перебування на його утриманні матері суд не приймає до уваги оскільки жодного доказу на підтвердження зазначеного суду не надано. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Аліменти підлягають стягненню з моменту надходження позовної заяви до суду, тобто з 03 вересня 2025 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 2 422, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved