Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.04.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено електронний договір про надання споживчого кредиту № 2290545, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, відповідно до умов якого товариство надає споживачу кредит у розмірі 12 000 грн., а останній зобов`язується повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування ним на умовах та в терміни, що визначені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору, останній, у свою чергу, не виконав його умов. 29.12.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем укладено договір про відступлення прав вимоги №ККАУ-29122020, згідно з яким право грошової вимоги за кредитним договором №2290545 від 19.04.2020 року, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем, перейшло до позивача. Станом на 30.10.2025 року загальний розмір заборгованості позивачем визначено як 39 060 грн., з яких: 12 000 грн. - за кредитом; 27 060 грн. - за відсотками. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати, які складаються із 2 422,20 грн. сплаченого судового збору та 8 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 16.12.2025 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що заперечує укладення з ТОВ «Авентус Україна» кредитного договору та існування оригіналу останнього в електронному вигляді, а позивачем не надано на підтвердження здійснення процедури укладення електронного договору жодного доказу. Так, відсутні інформація щодо того, чи проходила особа, яка нібито укладала договір, ідентифікацію, докази проведення такої ідентифікації та підтвердження вчинення електронного правочину. Матеріали справи не містять доказів, що укладення договору відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством, зокрема, створення відповідачем особистого кабінету в ІТС кредитодавця; ідентифікації споживача при вході в особистий кабінет; здійснення товариством ідентифікації та верифікації споживача; направлення тексту договору, підписаного зі сторони товариства, електронним підписом, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання; направлення ідентифікатора та його подальше введення відповідачем в ІТС товариства; направлення примірника оригіналу підписаного обома сторонами договору на електронну адресу, вказану споживачем; укладення договору про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. За відсутності оригіналу кредитного договору не можливо встановити достовірно, які його умови, у тому числі розміри процентної ставки та неустойка були погоджені сторонами. Надані позивачем копії електронного документа без електронних цифрових підписів обох сторін не є належним та допустимим доказом. Також вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором щодо безготівкового перерахунку суми кредиту на рахунок відповідача. На підтвердження виконання обов`язку кредитодавця щодо переказу кредитних коштів позивачем надано лист-повідомлення від ТОВ ФК " ВЕЙ ФОР ПЕЙ ". В той же час, відсутні докази наявності договірних відносин між останнім та ТОВ «Авентус Україна», доручення від останнього на переказ коштів відсутнє. Заборгованість у розмірі 39 060 грн. нарахована неправомірно, поза межами строку кредитування та не підлягає задоволенню, враховуючи що ним, як встановлено з розрахунку заборгованості, сплачено на рахунок позивача 9 876 грн. Розмір витрат на професійну правничу допомогу вважає необґрунтованими та неспівмірними ціні позову, складністю справи, часом і обсягом роботи, витраченим на її надання. Крім того, доказів оплати за надані послуги матеріали справи не містять. Враховуючи вищенаведене, просить у задоволенні позовних вимог та стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовити, судові витрати покласти на позивача (а.с. 144-177). 29.12.2025 року представник позивача Усенко М.І. через систему " Електронний суд " подав до суду письмові пояснення на відзив, в яких вказав, що кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладення між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не був би укладений. Укладення кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отримання кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа. Твердження відповідача про відсутність ідентифікації на не укладення договору спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Звертає увагу, що відповідач при заповненні власних даних у підсистемі ЄСІТС при направленні відзиву на позовну заяву зазначив номер телефону [NUMBER] , на який було надіслано одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору. Він свідомо звернувся до товариства з метою отримання кредитних коштів, підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки. Щодо розміру заборгованості вказує, що кредит надавався строком на 30 днів, знижена процентна ставка 0,57% в день від суми кредиту, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 договору, стандартна процента ставка становить 1,90 % в день від суми кредиту. Відповідно до картки обліку ( розрахунок заборгованості), 19.05.2020 року відповідачем здійснено платіж у сумі 2 052 грн., що відповідає сумі нарахованих відсотків за початковий період, чим активував механізм пролонгації строку кредитування ще на 30 днів ( п. 4.1-4.6 договору ). Починаючи з 20.05.2020 року, в картці обліку відображено нарахування відсотків у розмірі 228 грн., що відповідає стандартній процентній ставці 1,90 % від тіла кредиту в сумі 12 000 грн. 21.06.2020 року здійснено черговий платіж у розмірі 7 524 грн., дозволяючи договору діяти далі. Таким чином, пролонгація відбулась автоматично кожного разу, коли споживач сплачував суму накопичених відсотків, що передбачено алгоритмом, викладеним у п. 4.3 договору. Розрахунок заборгованості містить деталізовані щоденні нарахування процентів, комісій та штрафів, усі необхідні відомості для того, аби ідентифікувати його як такий, що підтверджує суму боргу саме по цьому кредитному договору. Відповідачем, у свою чергу, не надано жодних власних контррозрахунків на спростування наявності та розміру заборгованості. Враховуючи вищенаведене, представник позивача просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Представник позивача Усенко М.І. 07.01.2026 року через систему " Електронний суд " подав до суду письмове клопотання, в якому зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити у відсутності представника (а.с.199). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, через систему «Електронний суд» 16.12.2025 року подав заяву про розгляд справи у його відсутності. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 19.04.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено договір № 2290545 про надання споживчого кредиту, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором А624420, відповідно до пункту 1.2 якого товариство надає споживачу кредит в гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором ( а.с. 24 зворот, -25 ). Згідно з п. 1.3, 1.4, 1.5, 1.5.1, 1.5.2, 1.6-1.8 договору сума кредиту (загальний розмір) складає 12 000 грн., строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору. Тип процентної ставки фіксована. Знижена процентна ставка 0,57% в день від суми кредиту, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 договору, якщо в цей строк позивач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом 3 календарних днів, що слідує за датою закінчення такого строку. Стандартна процента ставка становить 1,90 % в день від суми кредиту, застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору, якщо не виконані умови зазначені в п.1.5.1; у межах нового строку кредиту, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1-4.6. договору; у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення. Метою отримання кредиту є споживчі (особисті) потреби; орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 695,40% річних, за зниженою ставкою 208,62% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору: за стандартною ставкою - 18 840 грн., за зниженою ставкою - 14 052 грн. Відповідно до п. 2.1. договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Згідно з п. 3.1. договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". Відповідно до п.4.1 договору строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.4.2-4.5 договору. Споживач, у випадку, якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п. 4.3 договору. Пропозиція ( оферта ) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (із зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі (пункт 4.2 - 4.4. договору). Згідно із п. 4.5. договору у випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в пункті 4.3 цього пункту договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті. У відповідності до п. 5.4 договору споживач, зокрема, зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені ( у разі наявності ) та інші платежі, передбачені договором. Відповідно до п. 6.1 договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів. Пунктами 9.6, 9.8 договору передбачено, що цей договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони товариства аналогом власноручного підпису повноваженої особи товариства та відтиску його печатки, що відображені засобами копіювання, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що відтворений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону, повідомлений останнім в ІТС товариства/зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які розміщені на веб-сайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Крім того, відповідно до п.5.1.3 договору товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача. В графі " Реквізити сторін " вказано [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), додаткові контактні дані клієнта: особистий кабінет з відповідними номерами мобільних телефонів ( [NUMBER] , [NUMBER] та електронної пошти (що співпадає з номером телефону та електронної пошти, зазначеними відповідачем у відзиві та заяві про розгляд справи без його участі); електронний підпис одноразовим ідентифікатором А624420 19.04.2020 22:39:44 год. Аналогічна інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом була доведена відповідачу у паспорті споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом - одноразовим ідентифікатором А624420 19.04.2020 22:39:44 год. (а.с. 20 зворот, - 22). Згідно з графіком платежів, який є додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту №2290545 від 19.04.2020 року, що підписаний відповідачем аналогічним способом, сторони погодили дату повернення позики та сплати нарахованих процентів - 19.05.2020 року, суму позики - 12 000 грн., суму нарахованих процентів - 2 052 грн., разом до сплати: 14 052 грн. (а.с.25 зворот). В довідці про ідентифікацію підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір №2290545, ідентифікований ТОВ «Авентус Україна»; одноразовий ідентифікатор А624420, час відправки одноразового ідентифікатора позичальнику 19.04.2020 року 22:39:44, номер телефону, на який відправлено ідентифікатор, - [NUMBER] (а.с. 26 ). Відповідно до листа ТОВ " ВЕЙ ФОР ПЕЙ " №5727-ВП від 18.07.2025 року між ним та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір про переказ коштів №ВП-200417-1 від 20.04.2017 року, відповідно до якого 19.04.2020 року перераховано кошти в розмірі 12 000 грн. на платіжну картку клієнта [NUMBER] , що співпадає із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними у п.2.1 договору (а.с. 26 зворот ). Згідно з даними інформації, наданої АТ «Універсал Банк», на ім`я [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 19.04.2020 року не було зараховування коштів у сумі 12 000 грн. ( а.с. 202 ). Згідно з карткою обліку договору (розрахунком заборгованості) за кредитним договором № 2290545 від 19.04.2020 року, за період з 19.04.2020 року по 28.12.2020 року загальна сума заборгованості відповідача становить 39 060 грн., з яких 12 000 грн. - за основною сумою боргу; 27 060 грн. - за відсотками. З розрахунку також вбачається, що відповідачем 19.05.2020 року та 21.06.2020 року здійснено часткову сплату нарахованих відсотків в розмірі 2 052 грн. та 7 524 грн. відповідно ( а.с. 27 зворот, - 32 ). 29.12.2020 року між ТОВ «ФК» «Кредит-Капітал» (новий кредитор) та ТОВ «Авентус Україна» (кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги №ККАУ-29122020, згідно з п.1.1, 1.2 якого кредитор передає ( відступає ) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги ( права вимоги ) до боржників за кредитними договорам, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками ( портфель заборгованості ). Внаслідок передачі (відступлення ) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказаних у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами ( а.с. 33-37 ). 29.12.2020 року ТОВ «ФК» «Кредит-Капітал» здійснило ТОВ «Авентус Україна» оплату згідно з договором відступлення прав вимоги № ККАУ-29122020 від 29.12.2020 року в сумі 278 189,53 грн., на виконання п. 7.1 договору, про що зазначено в платіжній інструкції №20815 (а.с. 38 зворот). 29.12.2020 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Авентус Україна» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором відступлення прав вимоги № ККАУ-29122020 від 29.12.2020 року, згідно з яким кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників, кількістю 3 444 (а.с. 38 ). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № ККАУ-29122020 від 29.12.2020 року позивач набув право вимоги до позичальника [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) за заборгованістю, яка виникла за кредитним договором №2290545 від 19.04.2020 року, в загальній сумі 39 060 грн. ( а.с. 37 зворот ). Позивачем вказано, що відповідач станом на 30.10.2025 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 39 060 грн., з яких: 12 000 грн. - за сумою кредиту; 27 060 грн. - за відсотками ( а.с.1-5 ). 14.10.2025 року позивачем на адресу відповідача направлено досудову вимогу щодо виконання зобов`язань за кредитним договором № 2290545 від 19.04.2020 року про необхідність повернути заборгованість за договором в сумі 39 060 грн. Враховуючи подальше пред`явлення позову, дана вимога залишилась відповідачем без задоволення ( а.с. 39 ). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), вбачається, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа. У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами вказаного кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів, які оформлені ними в електронній формі з використанням електронних підписів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено ЦК України. Отже, укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим. При цьому, судом, згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховані висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідач у поданому відзиві хоч і заперечував факт укладення кредитного договору між ним та первісним кредитором, однак, підтвердив факт здійснення ним погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 9 876 грн. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості. Більше того, відповідачем не надано суду контррозрахунок суми заборгованості, який суд міг би належним чином оцінити про невірність наданого позивачем розрахунку, клопотань про призначення судової економічної експертизи для перевірки правильності розрахунку умовам кредитного договору не заявлялось. Відтак, у суду відсутні підстави для того, що піддати сумніву нараховану позивачем суму боргу. Оскільки судом встановлено, що відповідач з фінансовою установою уклав електронний договір, за яким останнім отримано фінансові послуги з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та, взявши на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їхнє використання, належним чином їх не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, право вимоги на які набув позивач за укладеним між ним та кредитодавцем відповідача договором відступлення прав вимоги, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Водночас, як вже зазначалось, відповідно до умов договору сторони погодили наступні умови кредитування: сума кредиту 12 000 грн., строк кредиту - 30 днів, знижена процента ставка 0,57 %, стандартна процента ставка 1,90 %. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для надання відповіді акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені товариству споживачем в особистому кабінету/зазначені в договорі. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18) за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Встановлено, що позивачем, як новим кредитором за договором про надання споживчого кредиту пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом в сумі 27 060 грн., які нараховувались ТОВ " Авентус Україна " поза межами 30- денного строку кредитування ( а.с. 27 зворот, - 32, 89-99 ). Матеріали справи містять умови договору щодо можливості продовження строку кредиту (п. 4.3, 4.4 договору ), однак, передбачений договором механізм пролонгації передбачає вчинення споживачем відповідних дій (оферти шляхом здійснення платежу не менше суми нарахованих та несплачених процентів) та акцепт такої пропозиції кредитодавцем у встановлений строк, зокрема шляхом направлення споживачу повідомлення про погодження нового строку кредиту. Так, відповідачем 19.05.2020 року та 21.06.2020 року здійснено часткову сплату нарахованих відсотків в розмірі 2 052 грн. та 7 524 грн. відповідно ( а.с. 27 зворот, - 32 ). Разом із тим, позивач не надав суду доказів, які б підтверджували, що строк кредитування за договором було продовжено (пролонговано) відповідно до умов договору, зокрема: доказів направлення відповідачу кредитодавцем/позивачем повідомлення про акцепт пролонгації із зазначенням нової дати повернення кредиту, доказів укладення додаткової угоди (в електронній формі) або інших документів/електронних даних, що достовірно підтверджують факт погодження сторонами нового строку кредитування. За таких обставин суд не вбачає підстав вважати доведеним продовження строку дії зобов`язання щодо сплати процентів за користування кредитом поза межами первісного строку кредитування. За встановлених обставин суд виходить із того, що погоджений сторонами строк кредитування становив 30 днів, а отже нарахування процентів за користування кредитом як плати за правомірне користування можливе лише в межах цього строку, якщо інше не доведено належними та допустимими доказами. До позовної заяви позивачем долучено графік платежів до договору про надання споживчого кредиту від 19.04.2020 року, в якому зазначено дату повернення кредиту та сплати нарахованих процентів - 19.05.2020 року, суму нарахованих процентів 2 052 грн. Оскільки кредитним договором визначений строк його дії, який становить 30 днів, а доказів пролонгації строку користування кредитом позивачем не надано, саме протягом даного строку первісний кредитор мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки, які, з урахуванням невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у встановлений ним строк та положень п. 1.5.1 цього договору, становлять 0,57%. Після закінчення строку дії кредитного договору у первісного кредитора були відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, здійсненого ТОВ " Авентус Україна ", протягом 30-го строку проценти нараховувались за зниженою процентною ставкою 0,57 % на день, що становить 68,40 грн. на день, а загальна сума процентів за 30 днів становить 2 052 грн.; з 20.05.2020 року по 19.10.2020 року здійснювалось нарахування відсотків за ставкою 1,90% на день, що становить 228 грн., а загальна сума відсотків за вказаний період становила 34 884 грн. У частині нарахування процентів після спливу первісного строку кредитування за стандартною ставкою (1,90 % на день) суд зазначає, що за відсутності доведеного факту пролонгації такі нарахування виходять за межі регулятивного періоду користування кредитом, а отже не можуть бути стягнуті як проценти за користування кредитом за ст. 1048 ЦК України. Питання відповідальності за прострочення грошового зобов`язання врегульовується положеннями ст. 625 ЦК України, однак, позивач заявив вимоги саме про стягнення заборгованості за процентами як плати за користування кредитом, та не обґрунтував і не заявив окремо вимог про стягнення сум відповідальності за прострочення за період після спливу строку кредитування. Таким чином, виходячи із суми кредиту в розмірі 12 000 грн., узгодженої процентної ставки у розмірі 0,57% в день та строку кредитування (строку договору) тривалістю 30 днів, заборгованість відповідача за відсотками за вищевказаним договором становить 2 052 грн. (12 000 грн. х 0,57 % х 30 ). Отже, згідно з умовами даного договору відповідач має сплатити на користь позивача заборгованість в сумі 14 052 грн., із яких: 12 000 грн. - за тілом кредиту та 2 052 грн. - за відсотками. Однак, відповідач здійснив часткові оплати за вказаним договором: 19.05.2020 року в сумі 2 052 грн. та 21.06.2020 року - 7 524 грн., а всього - 9 876 грн. Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4 176 грн. (14 052 грн. - 9 876 грн.). Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено позов у розмірі 4 176 грн., що становить 10,69 % від заявлених вимог в розмірі 39 060 грн., то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 258,91 грн. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн., суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, за змістом ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial