Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, яким просить здійснити поділ майна - житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] частину квартири та стягнути з [PERSON] судовий збір у розмірі 9840,87 грн. за подання позову. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] та [PERSON] (далі - Відповідач), перебували у шлюбі з 28.07.2012. 18.11.2024, заочним рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області, по справі № 504/3583/24 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, що підтверджується Актовим записом про шлюб від 11.02.2025 з Єдиного порталу державних послуг «ДІЯ» ідентифікатор запиту 00076676944. Від шлюбу у них народилася дитина - син, [PERSON] [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області від 12.02.2014) та підтверджується Актовим записом про народження від 11.02.2025 з Єдиного порталу державних послуг «ДІЯ» ідентифікатор запиту 00113816455. У період перебування у шлюбі за спільні кошти позивача та відповідача придбана за договором купівлі-продажу квартира за адресою: [ADDRESS] ., посвідчений 02.12.2021, Денісовою А.О. приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області. Після розлучення позивач та відповідач не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак до початку розгляду від представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак до початку розгляду подала заяву про визнання позову та просила розглянути за її відсутністю. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки визнання позову в даному випадку не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, не суперечить матеріалам справи та матеріальному закону. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд розглянувши доводи позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Судом встановлено, що з 28.07.2012 по 18.11.2024 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Актовим записом про шлюб від 11.02.2025 з Єдиного порталу державних послуг «ДІЯ» ідентифікатор запиту 00076676944. В період шлюбу за спільні кошти позивача та відповідача придбана за договором купівлі-продажу квартира за адресою: [ADDRESS] , посвідчений 02.12.2021, [PERSON] приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України). Частинами 1,2ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п. п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Зазначена квартира відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, підлягає поділу на дві рівні частини, визнавши за позивачем право приватної власності на нерухоме майно 1/2 частину. Крім того, відповідач позов визнав та не заперечує проти його задоволення. За таких обставин квартира є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними в рівних частках. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.02.2025 у данній справі, задоволено частково клопотання адвоката Оборотової Юлії Романівни в інтересах [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] про забезпечення позову та накладено арешт на одну другу частину житлової квартири [ADDRESS] . З огляду на зазначене, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що, відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до квитанції про сплату № 1178-6823-7023-1960 від 23.02.2025 [PERSON] сплачено судовий у розмірі 9084 грн. та квитанції № 7605-2690-5654-2523 від 26.02.2025 у розмірі 605,60 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір у сумі 4844,80 грн.

Outcome: approved