Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Окуневського 3» в якому просив суд ухвалити рішення про стягнення з ОСББ «Окуневського 3» на його користь заборгованість із виплати вихідної допомоги при звільненні з посади голови правління ОСББ «Окуневського 3» в сумі 78788,15грн. та середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги з 31.05.2023р. по день ухвалення рішення у справі, але не більше як за шість місяців. У справі ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 20.09.2023р. відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою від 28.02.2024р. провадження у справі закрито за відсутністю предмету спору. Постановою Львівського апеляційного суду від 06.08.2024 р. ухвала від 28.02.2024 р. про закриття провадження скасована з направленням справи до суду першої інстанції. Ухвалою від 26.08.2024 року справу за позовом [PERSON] до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Окуневського 3» про стягнення невиплачених з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум та середнього заробітку за час затримки виплати прийнято до розгляду. Ухвалою суду від 23.01.2026 р. провадження у справі закрито за відсутністю предмету спору. Постановою Львівського апеляційного суду від 07 серпня 2025 року апеляційна скарга [PERSON] задоволена. Ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 23 січня 2025 року скасована та справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції. Протоколом автоматизованого розподілу від 26.08.2025 справу передано для розгляду судді Торській І.В. Ухвалою суду від 29.08.2025 року справу прийнято до розгляду з визначенням спрощеного порядку розгляду справи. 18.09.2025 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог та з урахуванням заяви про виправлення помилки, просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість із виплати вихідної допомоги при звільненні з посади голови правління ОСББ «Окуневського 3» в сумі 78788,15 грн. та середній заробіток затримки виплати вихідної допомоги за період 31.05.2023 по 30.11.2023 р.р. в сумі 78 000 грн. В обґрунтування позову з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог зазначено, що у 2016 році Установчими зборами співвласників багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Окуневського 3», затверджено Статут Об`єднання, про що внесено відповідний запис Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Головою правління ОСББ «Окуневського 3» обрано [PERSON] . Виконуючи обов`язки Голови правління ОСББ позивач отримував зарплату в розмірі 13000 грн. на місяць. 26 червня 2023 року позивач отримав рекомендований лист, в якому містилася копія Наказу №3/ос від 31.05.2023 про його звільнення з посади Голови правління ОСББ «Окуневського 3» з 31.05.2023 відповідно до ст. 41 ч.1 п.п.5 КЗпП України». Не дивлячись на те, що 26.06.2023 позивача було офіційно звільнено з 31.05.2023, роботодавець не провів з ним повного розрахунку при звільненні, не виплатив передбаченої законодавством вихідної допомоги. Заборгованість ОСББ «Окуневського 3» перед позивачем із виплати вихідної допомоги складає 78788,15 грн. Оскільки вихідна допомога не була виплачена, позивач також просить стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги за період з 31.05.2023 р. по 30.11.2023 р. в розмірі 78000 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, із наведених мотивів. Представник відповідача в судові засідання не з`явився, про причини невки суду не повідомив. 18.09.2025 року заступником голови правління «Окуневського 3» подано суду заяву в якій зазначив, що 22.04.2025 року рішенням правління ОСББ «Окуневського 3» (Протокол від 22.04.2025) розірвано договір про надання правової допомоги адвокатом Дацько М.В., який був укладений між ОСББ «Окуневського 3» та адвокатом Дацько М.В. Ухвалою суду від 01.12.2025 року, у зв`язку з неявкою представника відповідача в судові засідання та з встановленням обставини, що позивач [PERSON] , який звернувся з позовними вимогами до ОСББ «Окуневського 3», станом на день розгляду справи є головою правління ОСББ «Окуневського 3», витребувано у відповідача - ОСББ «Окуневського 3» письмове пояснення (Протокол) щодо питання обговорення порядку денного членами правління/зборами співвласників про висловлення позиції та результату обговорення щодо предмета спору у судовій справі №466/9652/23 (Провадження №2/466/3394). На виконання вимог ухвали суду, 22.12.2025 заступником голови правління «Окуневського 3» було подано письмові пояснення з урахуванням Протоколу зборів засідання правління ОСББ «Окуневського 3» від 17.12.2025 року, відповідно до якого зазначено, що в результаті засідання правління та розгляду фактичних документів по справі позиція членів правління щодо предмета спору у судовій справі №466/9652/23 (Провадження №2/466/3394/25) полягає у неупередженому розгляді справи судом відповідно до норм КЗпП України. 14.01.2026 року в судовому засіданні протокольною ухвалою відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про залучення їх до участі у справі в якості третіх осіб із самостійними вимогами, оскільки така подана не у відповідності до вимог ст.52 ЦПК України. Судом роз`яснено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право звернення із окремим позовом в порядку визначеному ЦПК України. Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 19.01.2026 року о 10:35. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до протоколу №1 від 17.04.2016 року засідання правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Окуневського 3» за місцезнаходженням м.Львів прийнято рішення про обрання [PERSON] головою правління, затверджено Статут Об`єднання, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію ОСББ «Окуневського 3» проведено 18.05.2016 року, номер запису 14151020000038866. Відповідно до п.1 Статуту ОСББ «Окуневського 3», затвердженого протоколом Установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку від 17.04.2016 року, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Окуневського 3» створено власниками квартир нежитлових приміщень багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Пунктом 2 розділу І Статуту визначено, що об`єднання діє відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», чинного законодавства України та Статуту. Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Статуту органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, Правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори скликаються не рідше одного разу на рік. До виключної компетенції загальних зборів належать…обрання та відкликання управителя, затвердження та зміна умов договору з управителем, прийняття рішення про передачу функцій з управління спільним майном будинку повністю або частково асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку. Загальні збори своїм рішенням вправі в будь-який час припинити повноваження Правління чи окремих його членів (п.п. 3, 13 розділу ІІІ Статуту). Згідно контракту від 31.08.2016 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Окуневського 3» як роботодавець уклав зі [PERSON] , як працівником строковий трудовий договір про обрання [PERSON] на роботу голови правління до наступних виборів правління на загальних зборах об`єднання. Згідно записів у трудовій книжці серії [NUMBER] , [PERSON] з 31.08.2016 року прийнятий на роботу в ОСББ «Окуневського 3» на посаду голови правління відповідно до наказу №01К від 31.08.2016 року та відповідно до наказу №3/ос від 31.05.2023 року звільнений з посади голови правління відповідно до п.5 ст.41 КЗпП України. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 28.04.2023 року головою правління (керівник) ОСББ «Окуневського 3» зазначено [PERSON] . Наказом ОСББ «Окуневського 3» №1/ос від 31.05.2023 року [PERSON] звільнено з посади голови правління з 31.05.2023 р. відповідно до ст.41 ч.1 п.п.5 КЗпП. У наказі наявна вказівка про отримання розрахункових коштів [PERSON] після надання Голові правління [PERSON] наказів на відпустки за 2023 р., які станом на 31.05.2022 р. знаходяться у [PERSON] . Згідно поштової накладної № 7902301122925 та поштового опису про вкладення в цінний лист, [PERSON] . 29.05.2023 року направлено [PERSON] повідомлення про отримання наказу про звільнення за адресою [ADDRESS] біля 5 під`їзду о 20 30 хв. 31.05.2023 року. Згідно Акту від 31.05.2023 р. про відмову від отримання наказу 3/ос, комісія у складі співвласників та членів правління ОСББ «Окуневського 3» засвідчила про неявку [PERSON] , власника квартири [ADDRESS] для отримання наказу-3/ос від 31.05.2023 року. Причини неявки [PERSON] не повідомив. На телефонний дзвінок не відповідав. Згідно поштового опису про вкладення в цінний лист, 12.06.2023 року [PERSON] відправлено Наказ №3/ос від 31.05.2023 року поштовою кореспонденцією позивачу та відповідно до поштової накладної № 7902004948008, який отриманий [PERSON] 26.06.2023 року. Згідно акту приймання від 15.06.2023 р. комісія ОСББ «Окуневського 3» в складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали від [PERSON] установчі документи, інвентарні справи, печатку, інші документа, ключі та матеріальні цінності, які належать ОСББ «Окуневського 3». Відповідно до Акту приймання передачі документів ОСББ «Окуневського 3» за 2016-2022 роки від 29.06.2023 р., комісія ОСББ «Окуневського 3» у складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] прийняли від [PERSON] : бухгалтерську документацію, накази ОСББ «Окуневського 3» за 2016-2023 р.р., книгу обліку наказів ОСББ «Окуневського 3» 2016-2023 р.р., книгу руху трудових книжок ОСББ «Окуневського 3». 03.07.2023 року [PERSON] звернувся зі скаргою до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо надання роз`яснення з приводу належних йому виплат у вигляді вихідної допомоги відповідно до ст.44 КЗпП України. 17.07.2023 року Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці надано відповідь з обґрунтуванням трудового законодавства з правом роз`яснення звернення до суду із позовними вимогами про вирішення трудового спору. 14.07.2023 року [PERSON] звернувся із заявою до Голови правління ОСББ «Окуневського 3» в якій просив, у зв`язку із звільненням його з посади Голови правління ОСББ «Окуневського 3» відповідно до ст.41 ч.1 п.п.5 КЗпП України, виплатити йому вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП України. Згідно відомостей про нарахування заробітної плати (доходу грошового забезпечення) застрахованим особам, у відомості розподілу виплат - платник єдиного податку ОСББ «Окуневського 3» (код 40490385) відображено нарахування заробітної плати [PERSON] за березень 2023 рік у розмірі 13000 грн. та відображено надходження внесків (податок) в сумі 2860 грн., за квітень 2023 рік у розмірі 13 000 грн. та відображено надходження внесків (податок) в сумі 2860 грн. Згідно довідки Голови правління ОСББ «Окуневського 3» від 02 жовтня 2023 року заробітна плата [PERSON] за травень 2023 року складала 13 000,00 грн., утримання податків 2 535,00 грн., до виплати 10 465,00 грн. Компенсація за невикористану відпустку 24 дні (з квітня 2022 р.-травень 2023р.) нараховано 13069,45 грн., утримання (податки) 2535,00 грн., до виплати 9 715,91 грн. Згідно виписки по картковому рахунку ГУ з обслуговування клієнтів за період з 01.05.2025 по 30.06.205 року [PERSON] на рахунок зараховано кошти в сумі 10465,00 грн. заробітна плата за травень 2023 року та 9 715,91 грн. компенсація за невикористану відпустку з квітня 2022 по 31 травня 2023 року. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Встановлений статтею 233 КЗпП України строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільнені (стаття 116), минуло не більше одного року (стаття 234 КЗпП України). Стаття 234 КЗпП України не визначає переліку причин для поновлення строку та їх поважність має визначаєтися судом в кожному випадку, залежно від конкретних обставин справи. При цьому очевидно, що як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали істотні труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 751/1198/18 (провадження № 61-5845св19) вказав, що у статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. При цьому поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Оскільки строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін, тому у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Вирішуючи спір, суд зауважує, що строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК України). Як роз`яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуск строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін. У кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені в обґрунтуванні клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку. У рішенні Європейського суду з прав людини від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України» вказано, що робітник, який вважає себе незаконно звільненим роботодавцем, має значний особистий інтерес в отриманні судового рішення щодо правомірності такої міри. У справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі. З матеріалів справи слідує, що позивач 31.05.2023 року перебував на роботі та за вказаний день йому виплачена заробітна плата, проте відповідачем в порушення вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України у день звільнення не видано [PERSON] копію наказу про звільнення, що підтверджується відсутністю його підпису про ознайомлення у наказі №1/ос від 31.05.2023 року, не вручено відповідне письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми та не здійснено виплату всіх сум, що належали йому при звільненні. Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що наказ про звільнення №1/ос від 31.05.2023 року позивач отримав та ознайомився 26.06.2023 року. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Предметом розгляду у цій справі є в першу чергу вирішення питання виплати вихідної допомоги (передбаченої нормами статті 44 КЗпП України) при звільненні з підстав припинення повноважень посадових осіб (пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України). Так, відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб. Чинне національне законодавство закріплює правові гарантії дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему установлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, спрямованих на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги. Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з не залежних від працівника обставин. Вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, що виплачуються працівникові при звільненні, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав. Тобто основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи. Схожі за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 08.02.2024 року у справі № 640/22254/21, від 28.09.2023 року у справі № 640/14858/21, від 29.11.2022 року у справі № 200/4481/21. Отже, пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України, який регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини, передбачає таку додаткову підставу розірвання трудового договору з окремими категоріями працівників за певних умов, як припинення повноважень посадових осіб. Водночас норми статті 44 КЗпП України визначають, що в разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За замістом вказаних норм можна дійти висновку, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Так, відповідно п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України додатковою підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов є припинення повноважень посадових осіб. Відповідно ст.44 КЗпП України… працівникові виплачується вихідна допомога … у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у п.5 ч.1 ст.41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Таким чином, зважаючи на підставу звільнення, відповідач має виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку позивача. Щодо права на вихідну допомогу: законодавець пов`язує право на вихідну допомогу лише при припиненні трудового договору з підстав зазначених у п.6 ст.36, п.1, 2, 6 ст.40, п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України. Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено з посади голови правління ОСББ «Окуневського 3» на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України. Як слідує з досліджених судом матеріалів справи при звільненні позивачу не була виплачена вихідна допомога. Для розрахунку вихідної допомоги при звільненні необхідно визначити розмір середньомісячної заробітної плати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати відповідно постанови КМУ від 08.02.1995 року №100. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок №100). Відповідно до абзаців 4,5 пункту 2 розділу 2 Порядку №100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за 1 та 2 квартал 2023 року відображено нарахування заробітної плати [PERSON] за березень у розмірі 13000 грн. та відображено надходження внесків (податок) в сумі 2860 грн., за квітень у розмірі 13 000 грн. та відображено надходження внесків (податок) в сумі 2860 грн. Відтак, розрахунок середнього заробітку є наступним: 1) Заробітна плата позивача із відрахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів за період з 01.03.2023 року по 30.04.2023 року становила: у березні 2023 року 10 140,00 грн., у травні 2023 року 10 140,00 грн., тобто суми виплат позивачу за останні два календарні місяці роботи, що передували його звільненню становлять 20280,00 грн. Кількість відпрацьованих днів за березень 2023 року та квітень 2023 року складає 43 робочі дні. Тобто середньоденна заробітна плата складає: 471,62 грн. (20280,00 грн./43). Шестимісячний середній заробіток, як вихідна допомога (в порядку ст. 44 КЗпП України): беручи середньоденну заробітну плату (471,62), середня кількість робочих днів (21,5) шестимісячний середній заробіток (6) (471,62*21,5*6)=60838,98 грн. Враховуючи те, що на момент розгляду справи фактичний розрахунок при звільненні із позивачем не проведено, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, на отримання якого має право позивач, визначений із урахуванням положень ч.1 ст.117 КЗпП України та відповідно до заявлених позовних вимог за період 01.06.202 по 30.11.202 р.р. становить 61782,22 грн. (471,62*131=61782,22 грн., де 471,62 грн - середньоденна заробітна плата, 131-кількість робочих днів). Отже, загальна сума, яка підлягає сплаті відповідачем на користь позивача, складає: (60838,98 + 61782,22 грн.) = 122 621,20 грн. Однією із засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними, згідно ст.77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 839,64 грн., що складає пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial