Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просить суд визнати будинок [ADDRESS] , таки, що придбаний позивачкою до укладення шлюбу. Стислий виклад позиції позивача. Свої вимоги позивач мотивувала наступним. 09 листопада 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 червня 2022 року у справі № 495/1799/22 було розірвано. Як вказує позивачка, у серпні 2008 року, тобто до укладення шлюбу, між нею та [PERSON] була досягнута домовленість про придбання житлового будинку вартістю 5000,00 гривень, розташованого за адресою: будинок [ADDRESS] , і саме у 2008 році, вказаний будинок був переданий позивачці у володіння, що підтверджується свідченнями свідків, зокрема [PERSON] , а кошти на придбання вказаного будинку були надані позивачці її матір`ю [PERSON] . Договір купівлі-продажу вищевказаного будинку будо укладено у 2011 році на ім`я позивачки. Факт затримки документального укладення договору позивачка пояснює технічними причинами, а саме, затримкою із оформленням документів. Як вказує позивачка, саме вона з 2008 року постійно утримує вказаний будинок, платить комунальні послуги, здійснює ремонтні роботи, у тому числі провела ремонт покрівлі у 2024 році. На підставі викладеного та з посиланням на статтю 57 СК України, просить суд визнати будинок [ADDRESS] таким, що придбаний до укладення шлюбу, тобто таким, що є її особистою власністю. Процесуальні дії у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2025 позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю була залишена без руху та наданий строк для усунення недоліків. 20.06.2025 від позиваки надійшли пояснення щодо позову, згідно яких вона просить приєднати до матеріалів справ письмові пояснення свідка [PERSON] , та [PERSON] 24.06.2025 від позивачки до суду надійшла заява про усунення недоліків, згідно якої вона надана до суду виправлену позовну заяву та докази на підтвердження направлення позовної заяви з додатками відповідачу. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.06.2025 по справі відкрито загальне позовне провадження по справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.11.2025 підготовче судове засідання було закрито, справа призначена до судового розгляду по суті на 26 січня 2026 року. Позиція учасників судового провадження У судовому засіданні 26 січня 2026 року позивачка повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, викладених нею у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки, та сказав, що спірний будинок будинок [ADDRESS] , не є особистою власністю позивачки, був придбаний сторонами після весілля на кошти, які вони зібрали як подарунок на весіллі. Фактичні обставини справи, встановлені судом, нормативно-правове обґрунтування та мотиви суду Ретельно дослідивши матеріали справи, вислухавши позивачку, відповідача, дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 09 листопада 2008 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим виконкомом Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області , актовий запис №13. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області суду 23 травня 2022 року, справа № 495/1799/22. Рішення набрало законної сили 23.06.2022 року. Таким чином, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 09 листопада 2008 року по 23 червня 2022 року. Згідно Витягу про державну реєстрацію прав від 21.01.2011 року, 21 лютого 2011 року на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області суду від 05.01.2011 року у справі № 2-1753/11 за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Тобто, право власності на спірний будинок зареєстровано за позивачкою у період перебування у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. За положенням ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За змістом ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Згідно п. 2 ч. 2 статті 331 ЦК України, якщо договором або законом передбачено прийняття до експлуатації нерухомого майна, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно п. 3 ч. 2 статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 23 та п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання, при цьому до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому позивач повинна довести, що зазначене в позовній заяві майно є її особистою приватною власністю. У відповідності до статті 63 СК України, чоловік та жінка мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, належним їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 статті 70 СК України, в разі розподілу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше на встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, аналізуючи пояснення сторін, надані сторонами докази, пояснення свідків, суд приходить до наступних висновків. Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, [PERSON] стала власником житлового будинку [ADDRESS] . Підстава набуття права власності рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.01.2011 року у справі № 2-1753/11, яким позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права власності було задоволено: визнано дійсним договір купівлі-продажу, укладений 15.12.2010 року між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] , згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», жилою площею 51,9 кв.м, загальною площею 106,2 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сарай літ. «В», гараж літ. «Г», підвал літ. «Д», вбиральня літ. «Є», споруд - №1-5 (1- хвіртка, 2-ворота, 3-огорожа, 4-огорожа, 5-цистерна), розташованих на земельній ділянці площею 0,15 га., та визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», жилою площею 51,9 кв.м, загальною площею 106,2 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сарай літ. «В», гараж літ. «Г», підвал літ. «Д», вбиральня літ. «Є», споруд - №1-5 (1- хвіртка, 2-ворота, 3-огорожа, 4-огорожа, 5-цистерна), розташованих на земельній ділянці площею 0,15 га. Цей договір був зареєстрований 21.02.2011 року у КП «Білгород-Дністровське БТІ», що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Білгород-Дністровське БТІ» 21.02.2011 року. Тобто, у відповідності до положень ст.. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», та положень ст. 331 ЦК України, право власності у [PERSON] на спірний будинок виникло 21.02.2011 року у період шлюбу. Позивачем до матеріалів справи надані письмові пояснення свідка [PERSON] , в яких вона надає наступні пояснення. Так, позивачку [PERSON] (до одруження [PERSON] ) вона знає з 2008 року. Їй достеменно відомо, що у 2008 році позивачка та [PERSON] уклали усну домовленість про купівлю-продаж житлового будинку [ADDRESS] , тобто до її шлюбу із відповідачем. Також [PERSON] вказує, що вона була свідком обговорення усіх умов вищевказаного договору. Після чого позивачка заселилась у вказаний будинок, поводила там ремонт та сплачувала комунальні платежі, тобто постійно мешкала там. Також, як вказує [PERSON] , купівлі-продаж вказаного будинку не оформили нотаріально через те, що саме продавець зволікав із оформленням. Також позивачем до матеріалів справи надані пояснення [PERSON] , в яких вона вказує наступне. Їй достеменно відомо, що [PERSON] придбала житловий будинок [ADDRESS] у серпні 2008 року, тобто до укладення шлюбу із відповідачем у справі. Також вказує, що вона була свідком придбання вказаного будинку [PERSON] до вступу у шлюб, та стверджує, що цей будинок було придбано за особисті кошти [PERSON] (Зарічної) до шлюбу. Також вказує, що ці обставини відомі їй як особі, яка постійно підтримувала контакт із [PERSON] та [PERSON] (матір`ю [PERSON] ). У судовому засіданні 26 січня 2026 року стороні позивача було роз`яснено її право на звернення до суду із клопотанням про виклик та допит в якості свідків осіб, які надали вищевказані письмові пояснення суду, однак, стороною позивача таке клопотання заявлено не було. Також, на запитання суду щодо надання належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що саме мама позивачки надала їй грошові кошти на придбання спірного будинку позивачка [PERSON] відповіла, що таких письмових (документальних) доказів не існує. Як вказано в Ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 лютого 2013 року, вирішуючи спір про поділ спільного майна подружжя, суди повинні звертати увагу на те, що виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно, презюмується, доки інший з подружжя не доведе іншого, тобто діє презумпція спільного майна подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що стороною позивача не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, тобто підтвердження факту того, що спірний будинок придбаний нею за її особисті (або надані її матір`ю) грошові кошти, відсутність будь-яких інших заяв чи клопотань як на стадії підготовчого та і на стадії судового розгляду, суд приходить що стороною позивача [PERSON] не надано суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з положеннями ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, приймаючи до уваги той факт, що спірний будинок було придбано сторонами у період шлюбу, право власності на цей будинок будо зареєстровано за [PERSON] 21.02.2011 року, тобто виникло у одного із подружжя у період шлюбу, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний будинок було придбано за кошти, які належали особисто [PERSON] суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є недоведеними, необґрунтованими, тобто такими, що не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed