Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до Оболонського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про звільнення майна з під арешту. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , спадщину після якого прийняла але не оформила його мати, [PERSON] , яка померла [INFO] . Під час оформлення спадщини він дізнався, що 07.10.2014 постановою №29112982 старшого державного виконавця ВДВС Оболонського районного управління юстиції накладено арешт на все майно боржника [PERSON] . Оскільки виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт, 06.02.2015 завершене та виконавчий документ повернуто стягувачу, арешт при цьому знято не було, [PERSON] просить суд зняти арешт з нерухомого майна (номер запису про обтяження: 7261362), накладений відділом ВДС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві щодо [PERSON] . У судове засідання [PERSON] не з`явився, від його представника - адвоката Станіславської А.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримують повністю. Представник Оболонського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин, справа підлягає розгляду на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом установлено, що згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 376356598 від 29.04.2024 на все нерухоме майно [PERSON] накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, сперія на номер; ВП№[NUMBER], виданий 07.10.2014 відділом ДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 15). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно листа Оболонського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) № 29748 від 06.03.2025 перевіркою відомостей, які містяться в автоматизованій системі виконавчих проваджень встановлено, що у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва № 1-1053 від 19.04.2006 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 347 грн. 53 коп. 07.10.2014 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна про що існує запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 7261362. Виконавче провадження № [NUMBER] було завершено, про що 06.02.2015 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, вказане виконавче провадження знищено за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частинами 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. В ухвалі суду від 01.09.2025, якою позовну заяву [PERSON] залишено без руху, позивачу, зокрема, наголошено про необхідність визначитися з колом учасників по справі. Згідно з ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом наведеної норми цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові. Враховуючи, що під час судового засідання установлено, що позов пред`явлено до Оболонського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), а не до особи, в інтересах якої було накладено арешт, тобто до неналежного відповідача, клопотання про залучення належного відповідача від [PERSON] не надходило, а також враховуючи відсутність у суду відповідно до ст. 51 ЦПК України процесуальних повноважень на самостійну заміну неналежного відповідача належним, суд дійшов висновку про відмову в позові.

Outcome: dismissed