Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 196 100 (сто дев`яносто шість тисяч сто) доларів США, 00 центів (8 095 008 грн., 00 коп. станом на дату звернення до суду за курсом НБУ 41.28). Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 29.05.2023 року між [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладений договір позики № 01-29/05, за умовами якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 196 100 (сто дев`яносто шість тисяч сто) доларів США, 00 центів. В обумовлений сторонами термін, а саме, до 31.12.2023 року відповідач гроші не повернув, чим порушив укладену домовленість. Тому [PERSON] звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду по суті на 17 січня 2026 року. 17 січня 2026 року сторони у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, сторона позивача звернулась із заявою про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, доказів поважності причин неявки суду не надав, а відтак справу розглянуто за його відсутності. Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів і сторона позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 29.05.2023 року між [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладений договір позики № 01-29/05, за умовами якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 196 100 (сто дев`яносто шість тисяч сто) доларів США, 00 центів (8 095 008 грн., 00 коп. станом на дату звернення до суду за курсом НБУ 41.28) тобто на загальну суму 8 095 008 (вісім мільйонів дев`яносто п`ять тисяч вісім) грн., 00 коп., в свою чергу відповідач зобов`язався повернути борг позивачу до 31.12.2023 року. Вказане підтверджується відповідною розпискою. Відповідач зобов`язання належним чином не виконує, а тому позивач звернувся до суду. Так відповідно до умов договору № 01-29/05 від 29.05.2023 року, позивач свої зобов`язання виконав, та надав позику відповідачу відповідно до п.п. 2.1, 3.1. Також між сторонами відповідно до п.п. 3.2., 3.3. було складено розписку, що підтверджує фактичне отримання коштів відповідачем. Сторони відповідно до умов договору встановили строк дії даного договору, та строк виконання зобов`язань, а саме п.п. 4.1., 5.1., 5.2. передбачено строки та порядок повернення коштів. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За приписами частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми. Розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. У справі, що розглядається між сторонами виникли договірні правовідносини за договором позики, внаслідок порушення позичальником умов такого договору у нього утворилась заборгованість, яка є предметом судового розгляду. За правилами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 15 140, 00 грн.

Outcome: approved