Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

09 грудня 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що з 24 червня 2016 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, за період якого у них народився син, який на даний час вже повнолітній і проживає окремо. В обґрунтування позову вказала, що приблизно півроку тому сімейні відносини між ними погіршилися до критичного рівня, причиною негараздів стали різні погляди на очевидні речі та несумісність характерів, вважає, що відповідач перестав проявляти бажання мати повноцінну сім`ю. Повідомила, що примирення між сторонами не можливе, що їх сім`я розпалася і зберегти її неможливо, а тому просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 16.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано сторонам по справі строк для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 08 січня 2026 року о 15 год. 00 хв. У зв`язку із відпусткою судді судове засідання було відкладено на 26 січня 2026 року. Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення судового засідання, що підтверджується матеріалами справи, в судове засідання не з`явилися. 22 грудня 2025 року позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи у відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та просила задоволити в повному обсязі. 18 грудня 2025 року відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що позов визнає, не заперечує щодо його задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про можливість проведення судового засідання у відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 24 червня 2016 року позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Виконкомом Сподахівської сільської ради Немирівського району Вінницької області за актовим записом № 1, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 24 червня 2016 року Виконкомом Сподахівської сільської ради Немирівського району Вінницької області. Під час шлюбу в сторін по справі народився син, який на даний час вже повнолітній і проживає окремо. Як зазначає позивач, приблизно півроку тому сімейні відносини між ними погіршилися до критичного рівня, причиною негараздів стали різні погляди на очевидні речі та несумісність характерів, що відповідач перестав проявляти бажання мати повноцінну сім`ю, вважає, що примирення між сторонами по справі є неможливим, а тому просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] жодних заперечень проти позову не надав та в письмовій заяві від 18.12.2025р. визнав позов. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Шлюб відповідно до ст. 24 СК України це добровільна згода чоловіка та жінки, а судом встановлено, що сторони по справі не бажають перебувати у шлюбі. Судом також встановлено, що примирення між подружжям є неможливим, оскільки позивач вважає недоцільним подальше підтримання сімейних відносин і не бажає збереження шлюбу, а відповідач позов про розірвання шлюбу визнав. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин по справі, беручи до уваги визнання відповідачем позову, відсутність підстав для відмови у прийнятті такого визнання, зважаючи на фактичне припинення шлюбних відносин та відсутність бажання у сторін примиритися, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, а відтак, шлюб між ними необхідно розірвати. Згідно з ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивачка просить після розірвання шлюбу залишити прізвище без змін, суд вважає, що її клопотання слід задовольнити та залишити їй прізвище « [PERSON] ». На підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн, який був сплачений позивачкою при зверненні до суду з цим позовом. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved