Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

03.12.2025 представник ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс» - адвокат Усенко М.І. через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (у тексті - підсистема «Електронний суд» ЄСІТС) звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовано тим, що 17.05.2024 між ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 32573137, згідно якого відповідачеві строком на 360 днів надано кредит в розмірі 4000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши [PERSON] грошові кошти в кредит у порядку, передбаченому умовами договору, однак останній свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим в нього утворилася заборгованість. Відповідач наявну заборгованість не погасив, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 08.12.2025 позовну заяву судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а. с. 10, 11), а її розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Дана ухвала 09.12.2025 надіслана відповідачеві рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу його зареєстрованого місця проживання, однак 24.12.2025 поштове відправлення повернулась до суду без вручення з відміткою «Адресат відсутній» (а. с. 14, 15). 06.01.2026 судом прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, про що постановлено відповідну ухвалу (а. с. 19). Судове засідання призначено на 20.01.2026 (зворот а. с. 19). Позивачеві та його представникові зазначені процесуальні документи надіслані та доставлені в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 09.12.2025 і 08.01.2026 (а. с. 13, 21). В судове засідання 20.01.2026 представник позивача не з`явився; у п. 5 позовних вимог просить суд здійснювати розгляд справи за його відсутності (а. с. 3). Ухвалу від 06.01.2026 про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та судову повістку про виклик до суду в цивільній справі відповідачеві надіслано та доставлено в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 08.01.2026 (а. с. 22). В судове засідання 20.01.2026 відповідач не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи; про причини неявки суд не повідомив; клопотання про відкладення розгляду справи не подав. 26.12.2025 суд отримав відзив на позовну заяву, поданий [PERSON] через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС 25.12.2025 (а. с. 17, 18), у якому зазначено, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору № 32573137 від 17.05.2024, тому що він власноруч не підписував жодних кредитних договорів; позивачем не надано допустимих доказів, що саме він проходив електронну ідентифікацію або користувався засобами електронного підпису для укладання цього договору; не надано детального розрахунку заборгованості, доказів законності нарахування процентів за весь заявлений період, доказів припинення нарахування процентів після закінчення строку дії договору, а також доказів його належного повідомлення про заборгованість. У зв`язку з цим просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У разі визнання судом факту існування зобов`язання просить: 1) виключити зі стягнення штраф у розмірі 2000,00 грн; 2) зменшити розмір стягуваних процентів до рівня, співмірного сумі основного боргу, з урахуванням його особливих життєвих обставин, на підтвердження яких надав сповіщення сім`ї про зникнення безвісти його батька [PERSON] (а. с. 18). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18). Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України). За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про її розгляд. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі її фактичні обставини, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо оцінивши в сукупності та взаємозв`язку докази, на яких ґрунтуються вимоги позивача і які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 17.05.2024 між ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс» та [PERSON] в електронній формі укладено договір про споживчий кредит № 32573137 (у тексті - кредитний договір, договір), що підтверджується наявною в матеріалах справи його електронною копією з додатками. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника. Типом кредиту є кредит. Згідно з п. 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 4000,00 грн. Відповідно до п. 1.3. договору кредит надається/видається 2024 року загальним строком на 360 днів за умови виконання позичальником графіку платежів, з 17.05.2024. Строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється графіком платежів. Згідно з п. 1.4. договору повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом має здійснюватися позичальником відповідно до графіку платежів. Остаточний термін (дата) повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитом (за умови дотримання графіку платежів) 12.05.2025. Відповідно до п. 1.5. договору, загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 21300 грн в грошовому виразі та 7900 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п. п. 1.5.1 договору. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 25300,00 грн. Денна процентна ставка становить 1,2 %. Згідно з п/п. 1.5.1. договору пільгова процентна ставка за користування кредитом становить 1,2 % річних. Особливості нарахування пільгової процентної ставки визначені п/п. 2.2.2., 2.2.3. цього договору. Відповідно до п/п. 2.2.2. договору нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за день користування, з урахуванням особливостей передбачених п/п. 2.2.3. договору. База для нарахування процентів: 4000,00 грн. Згідно з п/п. 2.2.3. договору пільгова процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,2 % за один день користування кредитом, яка застосовується лише протягом пільгового періоду користування кредитом (25 календарних днів з 17.05.2024 по 11.06.2024). Після закінчення строку пільгового періоду нараховується стандартна процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується з першого дня стандартного періоду (355 календарних днів з 12.06.2024 по 12.05.2025). Відповідно до п. 2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на банківську платіжну картку/особистий рахунок позичальника (уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача). Номер платіжної карти відповідача [NUMBER] вказаний в розділі 12 договору. Факт зарахування відповідачеві коштів підтверджується листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім», із якого вбачається, що 17.05.2024 о 15:26 год. була здійснена успішна транзакція № 1409986383 у розмірі 4000,00 грн на картку [PERSON] № [NUMBER] . Укладений між сторонами в електронній формі кредитний договір підписаний 17.05.2024 о 15:26:05 год. директором ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс» Кремінським АО. електронним підписом «ht56m13u» та [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «v518aof0», тому має силу договору, укладеного в письмовій формі й підписаного сторонами, що відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію». У наданій позивачем довідці зазначено, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір про споживчий кредит № 32573137 від 17.05.2024 ідентифікований ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс». Акцепт (договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором v518aof0, який йому відправлений 17.05.2024 о 15:25:47 на номер телефону [NUMBER] . Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20): «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової системи, що додана до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти договір, і надсилаються інші сторони цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифра, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайт інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення... Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071св20), від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), від 12.08.2022 у справі № 234/7297/20 (провадження № 61-11504св21), від 09.02.2023 у справі № 640/7029/19 (провадження № К/9901/35352/19). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (у тексті - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). У ч. 1 ст. 628 ЦК України зазначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Вимоги до форми договору передбачені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 (провадження № 61-20799 св 19) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.09.2020 в справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 23.03.2020 в справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19) і від 07.10.2020 в справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071св20). Згідно з п/п 1, 4, 5, 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронне повідомлення - інформація, представлена в електронній формі, надана учасником відносин у сфері електронної комерції з використанням інформаційно-комунікаційних систем; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023, внесені зміни до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено п. 17 р. IV «Прикінцеві та перехідні положення» даного Закону. Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100 %, де: ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Таким чином, після набрання 24.12.2023 чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки становить 1 %. При цьому, даним Законом визначено перехідний період, протягом якого: до 21.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки становить 2,5 %, з 22.04.2024 до 19.08.2024 - 1,5 %, з 20.08.2024 - 1 %. Враховуючи, що кредитний договір укладено 17.05.2024, то положення договору повинні були відповідати, а нарахування процентів повинно було здійснюватися відповідно до положень пункту 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». З наданої представником позивача відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 32573137 від 17.05.2024 вбачається, що позивач протягом перших 25 днів (пільговий період) з 17.05.2024 по 11.06.2024 здійснював нарахування процентів за користування кредитом за ставкою 1,2 %, а протягом наступних 335 днів (стандартний період) з 12.06.2024 по 12.05.2025 - за ставкою 1,5 %. При тому, починаючи з 22.04.2024 до 19.08.2024 максимальний розмір процентної ставки за вказаним договором міг становити не більше 1,5 % в день, а з 20.08.2024 - не більше 1 %, у зв`язку з чим нарахування позивачем процентів у більшому ніж встановлений законодавством максимальний розмір, є неправомірним. Тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість в сумі 19980,00 грн, яка складається із неповерненого тіла кредиту в розмірі 4000,00 грн та нарахованих процентів у розмірі 15980,00 грн, з яких: - за період з 17.05.2024 до 11.06.2024 (25 днів) у сумі 1200,00 грн (1,2 % (48,00 грн) в день від суми кредиту (4000,00 грн) за кожний день користування кредитними коштами; - за період з 12.06.2024 до 19.08.2024 (69 днів) у сумі 4140,00 грн (1,5 % (60,00 грн) в день від суми кредиту (4000,00 грн) за кожний день користування кредитними коштами; - за період з 20.08.2024 до 12.05.2025 (266 дні) у сумі 10640,00 грн (1,0 % (40,00 грн) в день від суми кредиту (4000,00 грн) за кожний день користування кредитними коштами. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 2000,00 грн, суд зазначає наступне. Пунктом 4.6. договору передбачено, що у разі прострочення строку повернення кредиту передбаченого п 1.4. кредитного договору на один календарний день, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санкції (штраф), у розмірі 10 % від суми кредитного договору. У п/п. 4.6.1. договору зазначено, що у разі прострочення строку повернення кредиту передбаченого п 1.4. кредитного договору на десять календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санкції (штраф), у розмірі 40 % від суми отриманого кредиту. Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, які доповнені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX (набрав чинності 17.03.2022), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє до теперішнього часу. У зв`язку з цим позовні вимоги в частині стягнення неустойки (штрафу) в розмірі 2000,00 грн суперечать нормам ЦК України, тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. ст. 12, 76 - 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. ст. 13, 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено факт невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, що у свою чергу порушує право позивача на виконання умов договору, повернення суми заборгованості та процентів, а тому порушене право підлягає судовому захисту. Отже, позов необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 17980,00 грн, що становить 65,86 % ціни позову. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 925 від 25.11.2025 (а. с. 4). У зв`язку з частковим задоволенням позову на 65,86 %, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1595,39 грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 грн, суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав (ч. 1 ст. 59 Конституції України). Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України). Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачеві правничу допомогу надавало Адвокатське об`єднання «Апологет» на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги № 0207 від 02.07.2025. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав суду: копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.07.2025 № 0207; акт № 40 наданих послуг від 12.11.2025; детальний опис наданих послуг до акту № 40 від 12.11.2025 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0207 від 02.07.2025, згідно з якими сума наданих послуг складає 8000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог - на 65,86 %, в розмірі 5268,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial