Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Харкова з вищезазначеною позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області суму переплати пенсії у розмірі 35 857 грн 53 коп. та сплачений судовий збір у сумі 3 028 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач [PERSON] перебував на обліку та отримував пенсію по інвалідності ІІ групи з 01.11.2022, призначену відповідно до Закону №1058 «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» на підставі особистої заяви від 09.12.2022, виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №331886 від 09.11.2022, виданої міжрайонною Індустріальною медико-соціальною експертною комісією м. Харкова. Рішенням від 14.12.2022 за №204650016576 [PERSON] було призначено пенсію по інвалідності ІІ групи. На підставі довідки Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» від 01.02.2024 № 32 про невизнання [PERSON] особою з інвалідністю з 01.11.2022, рішенням відділу перерахунків пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 204650016576 від 09.04.2024. Листом від 23.04.2024 № 2000-0502-8/66386 [PERSON] повідомлялося про те, що виплату пенсії призупинено, у зв`язку зі скасуванням ІІ групи інвалідності (довідка від 01.02.2024 № 32 Харківської Державної обласної державної адміністрації Департамента охорони здоров`я КЗОЗ «Обласний центр медикосоціальної експертизи» про невизнання інвалідом [PERSON] з дати встановлення 01.11.2022. Зазначено, що у зв`язку зі скасуванням довідки було зайво виплачено пенсію у розмірі 35 857 грн 53 коп. за період з 01.11.2022 по 31.03.2024 та запропоновано внести зазначені кошти на рахунок Пенсійного фонду України як зайво виплачена пенсія. На момент звернення до суду кошти на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від відповідача не надходили, у зв`язку з чим просить задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 14 травня 2025 року позовна заява прийнята, відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадженні з викликом сторін. 01 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Дворницького В.В. за Вх. № 42334/25 надійшла заява, в якій повідомлено, що на даний час [PERSON] отримав медичні документи про визначення його особою з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджує фактичну тривалу хворобу [PERSON] , в тому числі в період, за який позивач вимагає повернути кошти. В підтвердження чого просить долучити до матеріалів справи медичні документи останнього (а.с. 83, 89-92). Ухвалою Індустріального районного суду м.Харкова від 01 грудня 2025 року задоволено клопотання представника позивача, залучено до участі у цивільній справі за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої пенсії в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальний заклад охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» (ЄДРПОУ 03327753, м.Харків, вул. Літературна, 6). Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. 21.01.2026 за Вх. № 2083/26 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача Галдіної Л.Г., яка діє на підставі довіреності, надійшло клопотання, відповідно до якого просить розгляд справи проводити без участі представника Управління за наявними документами в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Дворницький В.В., який діє на підставі ордера на надання правничої допомоги серії АХ № 1266382 від 11.06.2025, у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. В заяві Вх. № 42334/25-вх від 01.12.2025, яка надійшла до суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Дворницького В.В., розгляд справи просять проводити у відсутність відповідача та його представника. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи», в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується довідкою про отримання ухвали та судової повістки в підсистемі «Електронний суд», про причини неявки не повідомив. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримував пенсію по інвалідності другої групи з 01.11.2022, яка була призначена відповідно до Закону №1058 на підставі заяви від 09.12.2022 за №8403 та виписки з акту огляду Індустріальною Міжрайонною медико- соціальною експертною комісією від 09.11.2022 до довідки серії 12ААВ за №331886. Згідно копії виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААВ №331886, [PERSON] , [INFO] , 09.11.2022 пройшов первинний огляд, встановлено групу інвалідності друга з 01.11.2022, причина інвалідності: загальне захворювання, інвалідність встановлено до 01.11.2023 року, дата чергового переогляду 01.11.2023 (а.с. 11). Відповідно до копії довідки №32 про невизнання інвалідом, виданої Державним закладом «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України», [PERSON] , [INFO] , 01.02.2024 оглядався заочно ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» та за результатами не визнаний інвалідом з 01.11.2022, рішення Індустріальної міжрайонної МСЕК від 09.11.2022 № 451 - скасовано (а.с. 13). Відповідно до даних, які містяться у рішенні №204650016576 від 09.04.2024 Відділу перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, листом Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області від 14.03.2024 за №6743/5/119-24-2024 повідомлено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про скасування 01.02.2024 [PERSON] . ІІ групи інвалідності з дати встановлення 01.11.2022 за результатами проведеного відповідно до п.13 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 за №1317, ДЗ ЦМСЕК МОЗУ аналізу медико-експертної справи в межах виконання постанови про призначення медико-соціальної експертизи у кримінальному провадженні від 28.07.2023 за №12023220000000867 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.3 ст.322 КК України. В подальшому, на адресу головного управління листом ДЗ ЦМСЕК МОЗУ від 13.03.2024 за № 19-20/13/-815 надійшла довідка від 01.02.2024 за №32 про скасування рішення Індустріальної Міжрайонної медико-соціальної експертної комісії від 09.11.2022 за №451 та не визнання [PERSON] особою з інвалідністю з 01.11.2022. Враховуючи вищевикладене, право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058 [PERSON] на підставі заяви від 09.12.2022 за №8403 та доданих документів відсутнє. Рішення від 14.12.2022 за № 204550016576 про призначення з 01.11.2022 [PERSON] пенсії по інвалідності скасовано з дати призначення пенсії з 01.11.2022 (а.с. 9-10). Як убачається з копії листа головного лікаря ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» від 13.03.2024 № 19-20/13/-8/5 за результатами проведення експертизи скасовані рішення щодо встановлення інвалідності, зокрема [PERSON] (а.с. 14-15). Відповідно до службової записки щодо переплати пенсії [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , внаслідок проведеного перерахунку пенсії [PERSON] , пенсійна справа № 204650016576 (розпорядження відділу перерахунків пенсій від 11.04.2024), утворилась переплата пенсії за період з 01.11.2022 по 31.03.2024 в розмірі 35 857 грн 53 коп. (а.с. 16). На адресу відповідача відділом опрацювання документації № 2 управління з питань виплат Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області направлено лист, яким [PERSON] повідомлено, що у зв`язку з невизнанням його інвалідом, право на призначення пенсії по інвалідності з 01.11.2022 відсутнє. Виникла переплата пенсії в сумі 35 857 грн 53 коп. за період з 01.11.2022 по 31.03.2024, яку запропоновано повернути на зазначені в листі реквізити (а.с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні (ч. 1 ст. 4 Закону №1058). Статтею 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі за текстом Порядок № 22-1). У розділі ІІ Порядку № 22-1 встановлено перелік документів, необхідних для призначення пенсії. Згідно із п. 2.2. до заяви про призначання пенсії по інвалідності додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1 цього розділу, тобто документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків; документи про стаж; індивідуальні відомості про застраховану особу, додані органом, що призначає пенсію; відомості про місце проживання особи. Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від МСЕК виписку з акту огляду МСЕК (абзац 2 п. 2.2. Порядку № 22-1). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості. За змістом ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено дві підстави для повернення пенсіонером сплачених йому пенсійних виплат: коли має місце зловживання з боку самого пенсіонера, який надав недостовірні дані, що впливають на призначення пенсії; або коли такі дані були наданні страхувальником. Зловживанням є умисні протиправні дії пенсіонера, спрямовані на безпідставне отримання пенсій, або отримання пенсії у більшому, ніж визначено законом, розмірі. Приписами ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку. Отже, в розумінні ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зловживанням з боку пенсіонера є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2016 року, прийнятій у справі №686/26486/14-а та постановах Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі №340/644/15-а та від 21 лютого 2020 року у справі №173/ Відтак, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити, що факт переплати пенсії, що враховуються при її обчисленні, відбувся у зв`язку із поданням пенсіонером завідомо недостовірних відомостей. Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, суду слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав. Відповідно до частини 1статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, як це унормовано положеннями ст. 1215 ЦК України. Як виснував Верховний Суд України у справі №6-91цс14 (постанова від 02 липня 2014 року), до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Тобто, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року, прийнятій у справі №753/15556/15-ц та Верховний Суд в постанові від 06 березня 2019 року, прийнятій у справі №607/4570/17-ц, виснували, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Тобто, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Отже, повернення надміру сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до списання визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15 травня 2003 року № 374/7695 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014). Зі змісту п. 3 цієї Постанови вбачається, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпаний і розширеному тлумаченню не підлягає. Відтак, позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про обставини, які мали значення для продовження отримання пенсії по інвалідності, з метою незаконного отримання такої. Суд зазначає, що обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Так, позивачем під час розгляду справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів подання відповідачем [PERSON] до органів Пенсійного фонду України завідомо неправдивих документів, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживання з боку відповідача, або його недобросовісності. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів подання до органу Пенсійного фонду завідомо неправдивих документів, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживання з боку пенсіонера, або недобросовісності відповідача. Отже, позивачем не доведено факт зловживань з боку відповідача [PERSON] , його винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання пенсії, оскільки правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються (постанова Верховного Суду України від 02 липня 2014 року, прийнята у справі №6-91цс14). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримував пенсію по інвалідності ІІ групи з 01.11.2022, яка була призначена відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви від 09.12.2022 за №8403, доданих документів та виписки з акту огляду Індустріальною Міжрайонною медико- соціальною експертною комісією від 09.11.2022 до довідки серії 12ААВ за №331886. Як убачається з копії довідки №32 про невизнання інвалідом, виданої Державним закладом «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України», [PERSON] , [INFO] , 01.02.2024 оглядався заочно ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» та за результатами не визнаний інвалідом з 01.11.2022, рішення Індустріальної міжрайонної МСЕК від 09.11.2022 № 451 скасовано. Водночас, довідка про невизнання [PERSON] інвалідом не свідчить про наявність в діях відповідача недобросовісності, яка полягала у наданні недостовірних відомостей, тощо для призначення пенсії по інвалідності, більш того, в матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] вчинив будь-які зловживання зі свого боку або подав позивачу недостовірні дані під час нарахування та виплати йому пенсії по інвалідності. Відтак, матеріали справи не містять відомостей, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що прийняття рішення про призначення пенсії та сам факт здійснення надміру виплаченої пенсії, здійснено внаслідок поведінки відповідача, яка б містила ознаки зловживань чи за своїм характером була недобросовісною, а відтак виплачені пенсійні виплати не підлягають поверненню. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, як це закріплено положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Беручи до уваги встановлені судом факти та відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed