Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Київ» (далі - ТОВ «Місто для людей Київ») про стягнення суми. Зазначав, що 15.04.2019 він сплатив суму у розмірі 3 879,12 грн. на користь ТОВ «Місто для людей Київ». Оскільки він не отримував від відповідача жодної послуги і жодного товару, 18.02.2022 він звернувся до відповідача з заявою про повернення сплачених ним 15.04.2019 коштів у розмірі 3 879,12 грн. Однак, зазначені кошти позивач не повернув. Посилаючись на зазначені обставини, просив стягнути з відповідача на його користь суму у розмірі 3 879,12 грн. безпідставно набутих коштів та судові витрати. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності дійшов наступного висновку. Норми процесуального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. З огляду на приписи статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Згідно із положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] посилався на те, що 15.04.2019 відповідно до квитанції № 1565-5050-9504-8206, ним на користь ТОВ «Місто для людей Київ» було сплачено суму у розмірі 3 879,12 грн., оскільки ТОВ «Місто для людей Київ» жодної послуги чи товару йому не надало, посилаючись на норми п. 8 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» просив стягнути зазначену суму з відповідача на його користь. На обґрунтування позовних вимог позивачем надано квитанцію № 1565-5050-9504-8206 від 15.04.2019 про сплату ним на користь ТОВ «Місто для людей Київ» суми у розмірі 3 879,12 грн. Пунктом 8 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що рім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Добровільно сплачуючи суму у розмірі 3 879,12 грн. на користь ТОВ «Місто для людей Київ» [PERSON] у позові не вказано з якою метою та на підставі чого ним була сплачена зазначена сума коштів. Позивачем не вказано, також, на виконання якого договору, укладеного між ним та відповідачем, була сплачена ним сума у розмірі 3 879,12 грн. та які документи на підтвердження виконання договору, учасником якого є позивач, своєчасно не передано (надано) споживачу - позивачу у справі, відповідачем, у зв`язку з чим останній порушив права [PERSON] згідно п. 21 ч. 1 ста. 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, 22.02.2022, подаючи заяву про закриття провадження у даній справі ТОВ «Місто для людей Київ» вказувало на те, що відповідно до заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21.04.2021, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 15.09.2021, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Місто для людей Київ» про повернення безпідставно отриманих коштів, зокрема, і за квитанцією № 1565-5050-9504-8206 від 15.04.2019 на суму у розмірі 3 879,12 грн. (справа № 752/20867/20). Як установлено судом у справі № 752/20867/20 [PERSON] здійснено перерахування коштів на рахунок ТОВ «Місто для людей Київ» згідно рахунків останнього про сплату житлово-комунальних послуг з програмою апаратного комплексу. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц. Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21). При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19). Позивач у порядку статті 81 ЦПК України не обґрунтував та не надав будь-яких доказів, що саме діями відповідача було порушено його право, не довів наявність причинного зв`язку між його цивільним правом та діями відповідача, не підтвердив доказами вчинення протиправних дій відповідачем, таким чином, . Ураховуючи те, що позивач не довів наявність порушення його прав та законних інтересів ТОВ «Місто для людей Київ», суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову [PERSON] .

Outcome: dismissed