Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Представники відповідачки [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні визнала позов частково в сумі 40029 гривень 38 копійок. [PERSON] пояснила, що у справі немає доказів , що відповідачка ознайомилася саме із тими Правилами надання коштів у позику, які долучені до позову. Представник позивача зазначила, що паспорт споживчого кредиту не є частиною укладених відповідачкою договорів. Представник відповідачки заперечує щодо нарахування комісії з тих підстав, що не зазначено за які послуги встановлена комісія. Вважає, що у даному випадку умови договорів про сплату комісії є нікчемними. Представник відповідачки вважає безпідставною вимоги про стягнення 3% річних. Зокрема, діяв карантин. Згідно до п.15 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України та п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» відповідачка звільняється від відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Представник відповідачки незгідна із розрахунками заборгованості наданими позивачем. Представник відповідачки вважає, що по першому кредитному договору у відповідачки взагалі відсутня заборгованість. Заборгованість наявна по другому та третьому кредитних договорах. Зокрема, по другому договору в сумі 23090 гривень, по третьому договору в сумі 16939 гривень 38 копійок. Представник відповідача вважає, що розмір витрат на правову допомогу є необґрунтованим і завищеним. Представник відповідачки визнає, що відповідачкою були укладені кредитні договори зазначені у позові. Представник відповідачки не визнає, що відповідачка вчиняла дії щодо продовження строків кредитування. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що відповідачкою було укладено три кредитні договори у електронній формі із використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Договори підписані відповідачкою за допомогою електронного підпису. Кошти було перераховані відповідачці. Банками були надані відповіді про отримання коштів. Відбулася пролонгація строку кредитування за ініціативою відповідачки та автоматична пролонгація. Також за користування коштами поза межами строку кредитування в період з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року були нараховані проценти на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України. За договором укладеним відповідачкою із ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» 01 жовтня 2021 року відповідачка продовжила строк кредитування. Крім того, мала місце автопролонгація на 90 днів. Таким чином строк кредитування склав 150 днів. Представник позивача заперечує контррозрахунки надані представником відповідачки. Просить врахувати, що комісія у договорах із ТзОВ „Мілоан? була встановлена за оформлення договору, за пролонгацію та за користування коштами на пільгових умовах. Умови пролонгації із ТзОВ „Мілоан? зазначені у договорах. Умови пролонгації із ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» зазначені у Правилах надання грошових коштів у позику ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ». Представник позивача Ткаченко М.М. у судове засідання не з`явилася. Провадження у справі було відкрито 23 травня 2025 року. 25 липня по справі було винесено заочне рішення. Ухвалою суду від 29 жовтня 2025 року заочне рішення суду було скасовано. Судом встановлено, що 11 липня 2021 року ТзОВ „Мілоан? та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит №4173883. Сторони домовились, що сума кредиту становить 20000 гривень. Кредит надається строком на 15 днів з 11 липня 2021 року. Термін повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом визначено сторонами як 26 липня 2021 року. Комісія за надання кредиту визначена в сумі 2000 гривень. Проценти за користування кредитом визначені в сумі 3750 гривень. Стандартна (базова ) ставка за користування кредитом визначена в розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Сторони домовились, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування. (пункт 2.2.2 договору). Згідно до пункту 2.3.1.2 договору, позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою. Згідно до пункту 4.2 договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами договору, кредитодавець починаючи з наступного дня за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою в якості процентів за порушення грошового зобов`язання передбачених ст. 625 ЦК України. Пунктом 2.3.1.1 укладеного між сторонами договору передбачена пролонгація на пільгових умовах. Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування , за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг)Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил , у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частину заборгованості по кредиту. Згідно до пункту 6.10.1.2 Правил надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» (в редакції від 13.05.2021 року) для пролонгації PDL кредиту на пільгових умовах позичальник має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту. Змістом розміщеної Товариством інформації про можливість пролонгації PDL кредиту, згідно пункту 6.10.1.1 цих Правил, також можу бути передбачено умову щодо сплати позичальником певної частки нарахованих процентів/комісії та/або повернення певної частини кредиту. Загальна сума перелічених вище складових становить платіж необхідний для продовження строку кредитування позичником на пільгових умовах. Згідно до пункту 6.10.1.3 Правил надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» (в редакції від 13.05.2021 року) для пролонгації PDL кредиту на пільгових умова позичальник на сайті товариства або за допомогою програмно-технічних комплексів самообслуговування, що мають відповідні функціональні та програмні можливості, самостійно обирає серед доступних можливостей найбільш вигідний /бажаний для себе варіант , що містить суму для сплати , розраховану в порядку визначеному п.6.10.1.2 цих правил та період , на який продовжується строк кредитування. Договір підписаний відповідачкою електронним одноразовим ідентифікатором. Вказані обставини стверджуються копією договору про споживчий кредит №4173883 від 11 липня 2021 року. 11 липня 2021 року ТзОВ „Мілоан? перерахувало [PERSON] 20000 гривень. Вказана обставина стверджується відомостями про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору №4173883 та випискою за договором із [PERSON] за період з 11.07.2021-21.07.2021 року наданою акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» листом №10.1.0.0.0/7-250602/56776-БТ від 04.06.2025 року. Таким чином, ТзОВ „Мілоан? та [PERSON] 11 липня 2021 року уклади договір про надання кредиту в електронній формі, що відповідає положенням Закону України „Про електронну комерцію?, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що [PERSON] вчинила дії щодо продовження строку кредитування на пільгових умовах, а саме вчинила дії на сайті товариства або за програмно-технічних комплексів самообслуговування, а саме самостійно обрала варіант та період на який продовжується строк кредитування. Суд вважає, що ТОВ «Мілоан» мав право нараховувати проценти за користування кредитом в межах строку кредитування передбаченого укладеним із [PERSON] договором, а саме в період з 11 липня 2021 року по 26 липня 2021 року в сумі 3750 гривень, а також протягом 60 днів (з 27 липня 2021 року по 24 вересня 2021 року), протягом яких продовження строку кредитування відбувалося за умови, що позичальник продовжував користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. (пункт 2.3.1.2 договору). [PERSON] сплачено ТОВ «Мілоан» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №4173883 від 11 липня 2021 року всього 31662 гривні. Суд вважає, що ТОВ «Мілоан» безпідставно нарахувало комісію за управління та обслуговування кредиту. Про те, що умови договору, що стосуються комісії є нікчемними зазначено в Постанові ОП КЦС від 06 листопада 2023 року № 204/224/21. Так в Постанові зазначено, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково- касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково- касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково- касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61- 2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі №755/9486/21 (провадження № 61 -5581 св22). Суд вважає, що з врахуванням пункту 2.3.1.2 договору про автоматичне продовження строку кредитування, строк кредитування за договором від 11 липня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , закінчився 24 вересня 2021 року. Розмір процентів нарахованих за період по 24 вересня 2021 року складає 23467 гривень 46 копійок. Згідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набрав чинності 24 грудня 2023 року. Статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Згідно до ч.2 ст. 625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тлумачення п.6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Таким є договір про споживчий кредит, укладений до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг"; 2) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір заборгованості [PERSON] за укладеним між нею та ТзОВ „Мілоан? кредитним договором №4173883 від 11 липня 2021 року станом на 23 лютого 2022 року становить 13845 гривень 46 копійок заборгованості за сумою кредиту, згідно наступного розрахунку: 20000 гривень (тіло кредиту) + 2000 гривень (комісія за оформлення кредиту) + 23467 гривень 46 копійок (проценти за користування кредитом нараховані по 24 вересня 2021 року включно) 31622 гривні (загальна сума платежів сплачених відповідачкою в рахунок погашення заборгованості за цим кредитними договором) = 13845 гривень 46 копійок. 31 серпня 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] уклали договір позики №75112777, згідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» надало [PERSON] кредит в сумі 10607 гривень на строк 30 днів, а відповідачка зобов`язалася повернути суму позики у день закінчення строку позики та сплатити проценти від суми позики. Процентна ставка визначена у договорі як 1,99% в день. Знижена процентна ставка (застосовується у відповідності до умов програми лояльності) 0,7% за день. Процентна ставка за понадстрокове користування Позикою (її частиною) визначена сторонами як 2,7% за день (не застосовується в період карантину). Згідно додатку №1 до договору позики №75112777 від 31.08.2021 року , проценти за користування кредитом за період з 31.08.2021 по 30.09.2021 року визначені в сумі 2216 гривень 33 копійки. Згідно пункту 5.2 Договору позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) , що розміщені на сайті https://mycredit.ua /ua/documents-license/ (надалі Правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування авто пролонгації, йому зрозумілі. Згідно пункту 19 Договору , інші умови цього договору регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною договору. Згідно до абзацу 3 частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Пунктом 7.12 Правил надання грошових коштів у позику товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) передбачено, що сторони домовились, що у разі якщо у позичальника на дату закінчення строку позики наявна заборгованість за договором позики і позичальником не оформлено пролонгацію, строк позики автоматично продовжується на один календарний день (автопролонгація). Пунктом 7.16 Правил надання грошових коштів у позику товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) передбачено, що, подовження строку позики на умовах авто пролонгації припиняється у разі якщо на протязі 90 автопролонгацій поспіль позичальником не погашено позику. Договір підписаний сторонами за допомогою одноразових ідентифікаторів. Вказані обставини стверджуються копією договору №7511277 від 31 серпня 2021 року. Таким чином, сторони 31 серпня 2021 року уклади договір про надання кредиту в електронній формі, що відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію». Надані ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відповідачці у позику кошти була зараховані на рахунок [PERSON] у акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк». Вказана обставина стверджується випискою за договором із [PERSON] за період з 31.08.2021-10.09.2021 року наданою акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» листом №10.1.0.0.0/7-250602/56776-БТ від 04.06.2025 року. 01 жовтня 2021 року відповідачкою сплачено 5276 гривень 98 копійок товариству з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ». Вказана обставина визнана у детальному розрахунку заборгованості за договором №75112777 від 31.08.2021 року, наданому до суду позивачем. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що відповідачка обрала вид пролонгації договору, вчинила сукупність дій спрямованих на оформлення пролонгації. Суд вважає, що з врахуванням пунктів 5.2, 19 договору, пунктів 7.12, 7.16 Правил надання грошових коштів у позику товариства обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) про автоматичне продовження строку кредитування, строк кредитування за договором від 31 серпня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] , закінчився 28 грудня 2021 року , згідно наступного розрахунку 30 днів (строк кредитування передбачений договором) + 90 днів (максимальний термін автопролонгацій) = 120 днів. Розмір процентів нарахованих за період по 28 грудня 2021 року складає 23851 гривень 94 копійки. Як слідує з наданих позивачем розрахунків, проценти за договором №75112777 від 31.08.2021 року нараховані за період до 29 січня 2022 року, тобто в період з 28 грудня 2021 року поза межами строку кредитування. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. У договорі зазначено, що сторони визначили розмір процентів за понадстрокове користування позикою у розмірі 2,7% за день, та зазначили, що така ставка не застосовується в період карантину. З метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України постановою КМУ від 9 грудня 2020 р. № 1236 був встановлений карантин. Таким чином, суд вважає, що відсотки у період з 28 грудня 2021 року були нараховані безпідставно. Згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведене, суд вважає, що в задоволенні вимоги про стягнення відсотків нарахованих на підставі, визначеної статтею 625 ЦК України, за період з 28 грудня 2021 року по 29 січня 2022 року слід відмовити. Враховуючи вимоги п.6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», нарахування 1 гривні 74 копійок як 3% річних на підставі, визначеної статтею 625 ЦК України за 22 та 23 лютого 2022 року, є протиправним. Розмір заборгованості за укладеним між [PERSON] та ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» кредитним договором становить 10607 гривень (сума кредиту) та 18574 гривні 96 копійок (проценти), а всього 29181 гривня 96 копійок. Розмір заборгованості визначено згідно наступного розрахунку: 10607 гривень (сума кредиту) + 23851 гривня 94 копійки ( проценти за користування кредитом за період з 31.08.2021 по 28.12.2021 року) 5276 гривень 98 копійок (сума сплачена відповідачкою) = 29181 гривня 96 копійок. 16 вересня 2021 року ТзОВ „Мілоан? та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит №102705138. Сторони домовились, що сума кредиту становить 20000 гривень. (пункт 1.2 договору) Кредит надається строком на 15 днів з 16 вересня 2021 року. (пункт 1.3 договору). Термін повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом визначено сторонами як 01 жовтня 2021 року (пункт 1.4 договору). Комісія за надання кредиту визначена в сумі 3000 гривень. (пункт 1.5.1 договору). Проценти за користування кредитом визначені в сумі 5100 гривень, які нараховуються за ставкою 1.7 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. (пункт 1.5.2 дговору). Стандартна (базова ) ставка за користування кредитом визначена в розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Сторони домовились, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування. (пункт 2.2.2 договору). Згідно до пункту 2.3.1.2 договору, позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою. Згідно до пункту 4.2 договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами договору, кредитодавець починаючи з наступного дня за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою в якості процентів за порушення грошового зобов`язання передбачених ст. 625 ЦК України. Пунктом 2.3.1.1 укладеного між сторонами договору передбачена пролонгація на пільгових умовах. Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування , за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг)Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил , у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частину заборгованості по кредиту. Згідно до пункту 6.10.1.2 Правил надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» (в редакції від 13.05.2021 року) для пролонгації PDL кредиту на пільгових умовах позичальник має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту. Змістом розміщеної Товариством інформації про можливість пролонгації PDL кредиту, згідно пункту 6.10.1.1 цих Правил, також можу бути передбачено умову щодо сплати позичальником певної частки нарахованих процентів/комісії та/або повернення певної частини кредиту. Загальна сума перелічених вище складових становить платіж необхідний для продовження строку кредитування позичником на пільгових умовах. Згідно до пункту 6.10.1.3 Правил надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» (в редакції від 13.05.2021 року) для пролонгації PDL кредиту на пільгових умова позичальник на сайті товариства або за допомогою програмно-технічних комплексів самообслуговування, що мають відповідні функціональні та програмні можливості, самостійно обирає серед доступних можливостей найбільш вигідний /бажаний для себе варіант , що містить суму для сплати , розраховану в порядку визначеному п.6.10.1.2 цих правил та період , на який продовжується строк кредитування. Договір підписаний відповідачкою електронним одноразовим ідентифікатором. Вказані обставини стверджуються копією договору про споживчий кредит №102705138 від 16 вересня 2021 року. 16 вересня 2021 року ТзОВ „Мілоан? перерахувало [PERSON] 20000 гривень. Вказана обставина стверджується відомостями про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору №102705138, листом акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» №БТ/Е-5020 від 06 червня 2025 року. Таким чином, ТзОВ „Мілоан? та [PERSON] 16 вересня 2021 року уклади договір про надання кредиту в електронній формі, що відповідає положенням Закону України „Про електронну комерцію?, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що [PERSON] вчинила дії щодо продовження строку кредитування на пільгових умовах, а саме вчинила дії на сайті товариства або за програмно-технічних комплексів самообслуговування, а саме самостійно обрала варіант та період на який продовжується строк кредитування. Суд вважає, що ТОВ «Мілоан» мав право нараховувати проценти за користування кредитом в межах строку кредитування передбаченого укладеним із [PERSON] договором, а саме в період з 16 вересня 2021 року по 01 жовтня 2021 року в сумі 5100 гривень, а також протягом 60 днів (з 02 жовтня 2021 року по 30 листопада 2021 року включно), протягом яких продовження строку кредитування відбувалося за умови, що позичальник продовжував користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. (пункт 2.3.1.2 договору). [PERSON] сплачено ТОВ «Мілоан» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №102705138 від 11 липня 2021 року всього 2010 гривень. Суд вважає, ТОВ «Мілоан» безпідставно нарахувало комісію за управління та обслуговування кредиту, яку в розрахунку зазначено як комісія за пролонгацію. Розмір заборгованості [PERSON] за укладеним між нею та ТзОВ „Мілоан? кредитним договором №102705138 становить 19400 гривень заборгованості за сумою кредиту, 27717 гривень 40 копійок заборгованості за процентами, 3000 гривень заборгованості по комісії, а всього 50117 гривень 40 копійок. Частиною 1 ст. 207 ЦК України, встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Суд вважає, що домовленістю сторін було погоджено використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання договору. У статті 3 Закону України „Про електронну комерцію зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею ( стаття 11 ЗУ „Про електронну комерцію). Стаття 12 Закону України „Про електронну комерцію визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України „Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку ви отримуєте за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або СМС-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, згідно ст.ст.1046,1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1ст.1048,ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 15 грудня 2021 року між ТзОВ „МІЛОАН? та ТзОВ „ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ укладено договір факторингу №15/12-2021-22, відповідно до умов якого ТзОВ „МІЛОАН? відступило право вимоги відносно боржників ТзОВ „ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ, в тому числі і до [PERSON] за договором №4173883. 17 грудня 2021 року між ТзОВ „МІЛОАН? та ТзОВ „ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ укладено договір факторингу №17/12-2021-62, відповідно до умов якого ТзОВ „МІЛОАН? відступило право вимоги відносно боржників ТзОВ „ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ, в тому числі і до [PERSON] за договором №102705138. 22 лютого 2022 року між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТзОВ «ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №22/02/2022, відповідно до умов якого ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило право вимоги відносно боржників ТзОВ «ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ», в тому числі і до [PERSON] за договором №75112777. 10 січня 2023 року між ТзОВ «ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ» та ТзОВ «КОЛЛЕКТ-ЦЕНТР» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого ТзОВ „ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ, відступило право вимоги відносно боржників ТзОВ «КОЛЛЕКТ-ЦЕНТР», в тому числі і до [PERSON] за договорами №75112777, №4173883, №102705138. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, між позивачем та відповідачкою відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов`язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов`язання. Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідачка в порушення умов договорів, які згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковими до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовилася від своїх зобов`язань за цими договорами, порушила свої зобов`язання по поверненню суми позики за цими договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовну заяву ТзОВ «КОЛЛЕКТ-ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами слід задовольнити частково і з відповідачки слід стягнути на користь позивача заборгованість в загальній сумі 93144 гривні 82 копійки, яка складається із заборгованості за кредитним договором між [PERSON] та ТзОВ „Мілоан? №4173883 від 11 липня 2021 року в сумі 13845 гривень 46 копійок заборгованості за сумою кредиту, заборгованості за кредитним договором укладеним між [PERSON] та ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» 31 серпня 2021 року в сумі 10607 гривень (сума кредиту) та 18574 гривні 96 копійок (проценти), а всього 29181 гривня 96 копійок, заборгованості за кредитним договором укладеним 16 вересня 2021 року [PERSON] та ТзОВ „Мілоан? №102705138 в сумі 19400 гривень заборгованості за сумою кредиту, 27717 гривень 40 копійок заборгованості за процентами, 3000 гривень заборгованості по комісії, а всього 50117 гривень 40 копійок. Суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1117 гривень 73 копійки в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.2, ч.3,4,6 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Згідно до ч.5 ст. 141 ЦПК України, якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати позивача на правничу допомогу в даній справі склали 25000 гривень, що підтверджується договором про надання юридичної (правничої) допомоги) №01-07/2024 від 01 липня 2024 року між адвокатським об?єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» та ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», копією платіжної інструкції №0370690000 від 12 травня 2023 року, копією заявки на надання правової допомоги №839 від 01 березня 2025 року, копією витягу з акту №6 про надання юридичної допомоги від 31 березня 2025 року. Витрати на професійну правничу допомогу на суму, зазначену представником позивача, є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Відповідачка не надала суду доказів неспівмірності витрат на оплату послуг адвоката. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути 9174 гривні 24 копійки в рахунок відшкодування витрат понесених витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, пропорційно до задоволених позовних вимог. Вказані вище обставини стверджуються взаємним зв`язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Враховуючи викладене вище, на підставі ч.1 ст.61 Конституції України, ст. ст. 509,525,526, 549,550,551,553, 554,610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial