Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 30.11.2021 року. Від шлюбу у них є донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. На підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 30.11.2021 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі розмірі 2000 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 27.10.2021 року до досягнення нею повноліття. Однак на даний час, враховуючи, що донька сторін підросла, збільшились витрати на її харчування, освіту, лікування, розвиток та інші необхідні потреби дитини. Рівень доходів і прожитковий мінімум значно зріс, а тому позивач просить змінити спосіб та розмір стягнення аліментів і визначити їх у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 24.11.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд проводиться в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Перше судове засідання призначено на 18.12.2025 . Судові засідання 18.12.2025 та 07.01.2026 року, були відкладені у зв`язку з надходженням від відповідача клопотань про відкладення розгляду справи з підстав несвоєчасного отримання матеріалів справи та необхідності пошуку адвоката. В судове засідання позивач не з`явилася, її представник подав заяву, в якій просив справу розглянути за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити (а.с. 45-46). Відповідач також в судове засідання не з`явився, 16.01.2026 надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, визнав позовні вимоги та не заперечив проти їх задоволення (а.с.52). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що сторони з 24 січня 2015 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області №139/828/21 від 30 листопада 2021 року (рішення набрало законної сили 30.12.2021 року). Сторони є батьками неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої (а.с.7). 30 листопада 2021 року Мурованокуриловецьким районним судом Вінницької області було прийнято рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 жовтня 2021 року до її повноліття (а.с.4-6). Згідно довідки Мурованокуриловецькою селищною радою Могилів-Подільського району Вінницької області №02-13/3183 від 21.11.2025, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Фактично разом із донькою [PERSON] проживає по [ADDRESS] (а.с.14). Неповнолітня [PERSON] навчається в першому класі Первомайської гімназії №1 Первомайської міської ради Миколаївської області (а.с.10). Як стверджує позивач, з часу ухвалення рішення суду від 30.11.2021 про стягнення з відповідача аліментів потреби дитини зросли, оскільки зросли витрати на її утримання у зв`язку зі зростанням цін на продукти харчування, одяг, взуття, підвищення прожиткового рівня на дитину відповідного віку. При цьому позивачем надано до суду довідку Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради №4904\\4.2.3 від 23.10.2025, з якої вбачається, що вона не перебуває на обліку в зазначеному органі та не отримує жодних видів соціальної допомоги, а також довідку Миколаївського обласного центру зайнятості від 23 жовтня 2025 року, згідно з якою позивач не зареєстрована в Державній службі зайнятості (а.с. 11, 13). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України та п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до Постанови Верховного Суду № 61-20737св19 від 05.02.2020, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 Сімейного кодексу України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). При цьому, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. В даному випадку, суд вважає встановленим, що позивач бажаючи збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів фактично заявила вимогу змінити спосіб такого стягнення та просила стягувати з [PERSON] аліменти у частці від його доходу, що у повній мірі узгоджується чинним законодавством та практикою Верховного Суду. При цьому, як слідує з позовних вимог [PERSON] просила стягувати з відповідача мінімально визначений законодавством розмір аліментів на одну дитину, а саме 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач визнав позовні вимоги, не заперечив проти зміни способу та розміру стягнення аліментів, що на переконання суду відповідає інтересам дитини та вимогам чинного законодавства. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що неповнолітня донька сторін [PERSON] проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Дитина навчається у закладі загальної середньої освіти, що об`єктивно зумовлює додаткові витрати пов`язані з її навчанням, харчуванням, розвитком, забезпеченням одягом та іншими необхідними речами. З огляду на вік дитини, збільшення її потреб, необхідність забезпечення належних умов для її фізичного, інтелектуального та соціального розвитку, а також з урахуванням визнання відповідачем позову, суд доходить висновку, що встановлений раніше розмір аліментів у твердій грошовій сумі не забезпечує належного та достатнього рівня утримання дитини. Крім того, суд бере до уваги, що з часу ухвалення попереднього рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі істотно змінилися соціально-економічні умови, відбулося зростання цін на продукти харчування, товари першої необхідності та послуги, що безпосередньо впливає на розмір фактичних витрат на утримання дитини. При цьому відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про наявність обставин, що унеможливлюють або істотно ускладнюють сплату аліментів у розмірі, заявленому позивачкою. За таких обставин, з урахуванням принципу пріоритетності інтересів дитини, обов`язку обох батьків брати участь у її утриманні, а також зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим, таким, що відповідає інтересам неповнолітньої дитини, та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до роз`яснень викладених у п.23 Постанов Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У зв`язку з цим, у цій справі новий розмір аліментів повинний стягуватися з відповідача саме з часу набрання рішенням законної сили. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, судовий збір на користь держави має бути стягнутий з відповідача в сумі 1211 грн 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved