Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.04.2024 у справі №216/1959/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28 липня 2020 року Саксаганськмм районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) серія [NUMBER] . про що в книзі реєстрації шлюбів 28 липня 2020 року зроблено актовий запис №235 - розірвано. У сторін є спільний син [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Центрально-Міським районним судом міста Кривою Рогу Дніпропетровської області від 03.07.2024 у справі №216/4584/24 винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина - [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Також, рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2020 року у справі №214/8448/19 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14.02.2008 у Центрально-Міському районному у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стан ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис №71. Від шлюбу позивач з [PERSON] має доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис про народження № 620. За домовленістю між позивачем та колишньою дружиною [PERSON] , грошові кошти на утримання доньки позивач сплачує добровільно (щомісячно) в розмірі 5025,13 грн. На підтвердження вказаного долучено квитанції про сплату аліментів за травень 2024 року, червень 2024 року, липень 2024 року, серпень 2024 року, вересень 2024 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Отже, логічний зв`язок обставин, передбачених статтею 192 СК України, з обов`язком утримувати дитину, свідчить, що зміна сімейного стану є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів тоді, коли ці обставини впливають на можливість виплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі. У даній справі зміна сімейного стану позивача та поява ще однієї дитини, призвели до появи нових матеріальних зобов`язань у позивача. Погіршення матеріального стану позивача стало наслідком не зменшення його заробітку або доходу, а викликано появою нових утриманців через зміну сімейного стану, що вплинуло на матеріальний стан позивача та можливість сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у раніше визначеному розмірі. Зазначене вище вказує на зміну сімейного та матеріального стану позивача як боржника за аліментними зобов`язаннями щодо сина [PERSON] [INFO] . Враховуючи вищевикладене та з урахуванням встановлених обставин даної справи, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог суд вважає за необхідне зменшити розмір аліментів, зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на підставі судового наказу, виданого Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.07.2024 у справі № 216/4584/24 на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісяця, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. Разом з цим суд зазначає, що враховуючи доходи позивача, зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/6 на утримання його сина [PERSON] , на думку суду, не призведе до істотного погіршення умов її життя і не покладе додатковий тягар на її матір, а виходячи із життєвої ситуації позивача, таке зменшення є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом щодо захисту прав малолітньої дитини. За правилами ст. 191 СК України лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по справі. Частиною 1 статті 142 ЦПК передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. З наведеної норми процесуального закону вбачається, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, на такого учасника справи покладається обов`язок компенсувати судові витрати по справі у вигляді сплати судового збору лише у розмірі 50 відсотків, адже інші 50 відсотків компенсуються позивачеві за рахунок державного бюджету. Враховуючи викладене, слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 605,60 грн, а також повернути позивачу 50 відсотків, тобто 605,60 грн, сплаченого судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved