Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

03 листопада 2025 року ТзОВ «Факторинг Партнерс», в особі його представника - директора Сердійчука Я. Я., звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги позовної заяви обґрунтовує тим, що 29 серпня 2024 року між ТзОВ «Селфі Кредит» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №1731334, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 20000 гривень на строк 360 днів. Процентна ставка (стандартна) становить 1% за один день користування кредитом, що застосовується в межах строку кредиту. Вказаний договір укладено сторонами з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТзОВ «Селфі кредит», надавши відповідачу кредитні кошти, свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим з утворилась заборгованість, яка за підрахунком позивача, становить 87392,19 грн. 21 липня 2025 року ТзОВ «Селфі кредит» та ТзОВ «Факторинг Партнерс» уклали договір факторингу №21-07/25, відповідно до умов якого ТзОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором №1731334 від 29 серпня 2024 року. Відповідачем у добровільному порядку заборгованість за вказаним кредитним договором не сплачено. Посилаючись на зазначені обставини, з врахуванням зменшених позовних вимог, просить суд стягнути з [PERSON] в користь ТзОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором №1731334 від 29 серпня 2024 року на загальну суму 87392,19 грн. та судові витрати у справі. Ухвалою від 04 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача директор Сердійчук Я.Я у судове засідання не з`явився, у п.5 позовної заяви (в редакції від 12.11.2025) просив суд проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечив щодо заочного розгляду справи (а.с.100-103). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явивилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу та рекомендованим повідомленням про надіслання поштового відправлення (а.с. 112). Відповідно до ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 29 серпня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] за допомогою вебсайту selfiecredit.com.ua, було укладено електронний договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1731334, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 20000 гривень на строк 360 днів. Процентна ставка за договором є фіксованою і складає 1% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, знижена процентна ставка 0,01 % в день, яка застосовується у випадку, якщо споживач, як учасник програми лояльності товариства, до 19.09.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів (а.с.53), у випадку її застосування сума процентів, що підлягає сплаті до вказаної вище дати, перераховується замість стандартної процентної ставки за зниженою процентною ставкою (а.с.34-38). До укладення договору про споживчий кредит відповідачу надавалася інформація про умови кредитування у вигляді паспорта споживчого кредиту (а.с.59-60) Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Укладання договору та перерахування відповідачу коштів за договором підтверджується листом первісного кредитора №1731334 від 27 серпня 2025 року (а.с.9). З огляду на викладене, ТзОВ «Селфі кредит», надавши відповідачу кредитні кошти, свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. Водночас, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї, за підрахунком позивача, утворилась заборгованість на загальну суму 87392,19 гривень, з яких: 19997,95 гривень заборгованість за тілом кредиту, 57394,24 гривень заборгованість за відсотками, 10000 гривень заборгованість за пенею і штрафами (а.с.11-15). 21 липня 2025 року ТзОВ «Селфі кредит» та ТзОВ «ФК «Факторинг Партнерс» уклали договір факторингу №21-07/25, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №1731334 від 29 серпня 2024 року (а.с.16-33). Перехід прав вимог від первісного кредитору до позивача за кредитним договором №1731334 року від 29 серпня 2024 року підтверджується актом прийомом-передачі реєстру боржників (а.с.29-30, 32-33) та платіжною інструкцією (а.с.31). До та після укладення договору факторингу, відповідачем у добровільному порядку заборгованість за кредитним договором не сплачено. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з частиною 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В абзаці другому частини друго статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1082 ЦК України божник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивача ТзОВ «Факторинг Партнерс» 77392,19 грн. заборгованості за кредитним договором №1731334 року від 29 серпня 2024 року, тобто нараховану заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Оцінюючи обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування пені (штрафів) суд зазначає наступне. Відповідно до пунктів 6.4., 6.4.1., 6.4.2 кредитного договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф у розмірі 3 000 гривень на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання, та у розмірі 220 гривень, починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання; економічна сутність штрафу - грошова сума, яку споживач повинен сплатити Товариству у випадку порушення строків сплати кредиту та/або процентів. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан в Україні запроваджено Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, в подальшому його дія продовжувалася і триває на цей час. У постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у цивільній справі №183/7850/22 зазначено, що тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, а позивачем нарахований штраф за невиконання грошових зобов`язань за кредитним договором в цей період, підстави для стягнення з відповідача 10000 грн штрафу відсутні. З огляду на зазначене, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви долучено: договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02 липня 2024 року (а.с.49), заявку на надання юридичної допомоги №1123 від 01 вересня 2025 року (а.с.55), витяг з акту №19 про надання юридичної допомоги від 30 вересня 2025 року (а.с.56). Як неодноразово зазначав Верховний суд при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява N 19336/04, п. 269). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг, реальність та розумність їхнього розміру, усталеної практики у даній категорії справи, ціну позову та приходить до висновку що розмір витрат на правову допомогу адвоката у даній справі, який підлягає відшкодуванню на користь позивача з відповідача, підлягає зменшенню до 3000 грн. Зазначена сума, на переконання суду, є такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням того, що спір, який виник між сторонами відноситься до категорії типових спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання, зміст позовної заяви та інших документів потребує мінімального індивідуального підходу і мінімальних часових витрат, а з наданої копії договору та акту вбачається постійне представництво адвокатом позивача і в інших подібних справах. Більше того компенсація судових витрат не повинна перетворюватися на спосіб додаткового збагачення фінансових установ за рахунок людей з мінімальними доходами в період воєнного стану. Також суд бере до уваги ту обставину, що розгляд справи було здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без участі адвоката у судовому засіданні. Згідно з п.2 ч.2 т.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь позивача суд стягує пропорційно задоволеним позовним вимогам, сплачений останнім судовий збір у розмірі 2131,71 грн., що підтверджується документально (а.с.6).

Outcome: approved