Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказано, що 03.05.2025 між сторонами у справі було укладено кредитний договір № 03.05.2025-100000031 в електронній формі з використанням відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 10 000,00 грн, зі строком повернення на 140 днів, тобто до 19.09.2025, зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 1,0 % на день, яка застосовується протягом всього строку користування кредитом, комісії за надання кредиту у розмірі 2 000,00 грн, сплатою неустойки у розмірі 100,00 грн за кожний день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав. Заборгованість відповідача [PERSON] за цим кредитним договором складає у загальному розмірі 31 000,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14 000,00 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2 000,00 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту, 5 000,00 грн - заборгованість за неустойкою за прострочення виконання зобов`язання. Посилаючись на вказане, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 31 000,00 грн та понесені у справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду у розмірі 2 422,40 грн. Ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. З поштової довідки на наявному у матеріалах справи рекомендованому листі вбачається, що надісланий судом відповідачу [PERSON] рекомендований лист з копією ухвали про відкриття провадження у справі та повідомленнями про судовий розгляд справи не було вручено останньому у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною зареєстрованою адресою місця проживання /а.с. 41/, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про перебування на розгляді у суді судової справи, учасником якої він являється. З одержаної у подальшому поштової розписки про вручення поштового відправлення /а.с. 45/ вбачається, що відповідач отримав повідомлення про судовий розгляд справи, однак відзиву на позов, будь-яких заперечень проти позову, заяв чи клопотань суду не надав. Крім цього, відповідач був повідомлений про розгляд справи відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом опублікування оголошень на офіційному вебсайті судової влади України, останнє з яких було розміщене за десять днів до дати ухвалення цього рішення /а.с. 43, 47/. Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що 03.05.2025 між ТОВ "Споживчий центр" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 03.05.2025-100000031 в електронній формі з використанням відповідачем електронного підпису з одноразовим ідентифікатором Е626, на підставі якого відповідач отримав кредит для власних потреб в розмірі 10 000,00 грн, зі строком повернення на 140 днів, тобто до 19.09.2025, зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 1,0 % на день, яка застосовується протягом всього строку користування кредитом, комісії за надання кредиту у розмірі 2 000,00 грн, сплатою неустойки у розмірі 100,00 грн за кожний день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання /а.с. 10-15/. У вказаному вище кредитному договорі, який було підписано відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, також розміщено Графік платежів, у якому викладено вказані вище умови надання та повернення кредиту /а.с. 15/. Відповідачем також підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Паспорт споживчого кредиту, у якому викладено вказані вище умови надання та повернення кредиту /а.с. 17-18/. З Додатку до кредитного договору - Інформаційного повідомлення позичальника [PERSON] вбачається, що [PERSON] 03.05.2025 отримав одноразовий ідентифікатор Е626 для підписання кредитного договору на вказаний ним фінансовий номер телефону [NUMBER] /а.с. 15-16/. 03.05.2025 відповідач [PERSON] отримав за вказаним вище кредитним договором кредит в розмірі 10 000,00 грн на зазначену ним банківську картку № [NUMBER] , що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням ТОВ "Універсальні платіжні рішення" від 14.10.2025, яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, згідно з укладеним між цим товариством та ТОВ "Споживчий центр" договором на переказ коштів № ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 /а.с. 19, 20-24/. Згідно з наданою позивачем довідкою-розрахунком, заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором від 03.05.2025 становить у загальному розмірі 31 000,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14 000,00 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом (відсотки нараховані за період з 03.05.2025 по 19.09.2025), 2 000,00 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту, 5 000,00 грн - заборгованість за неустойкою за прострочення виконання зобов`язання /а.с. 25/. За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В статті 3 Закону України Про електрону комерцію зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису. Нормою статті 11 ЗУ Про електронну комерцію передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього Закону передбачено поняття підпис у сфері електронної комерції. Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ст. 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст. 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Як вбачається зі змісту укладеного 03.05.2025 між ТОВ "Споживчий центр" та відповідачем [PERSON] кредитного договору, цей договір відповідно до вимог чинного законодавства підписано відповідачем за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Матеріалами справи підтверджується, що кредитні кошти у розмірі 10 000,00 грн за цим кредитним договором були перераховані на вказану відповідачем банківську картку. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні кредитного договору відповідач своїм електронним підписом підтвердив, що він згодний з усіма умовами цього договору, зокрема порядком надання та повернення кредиту, наданою сумою кредиту, строком його повернення, розміром відсотків за його користування, розміром неустойки та розміром комісії за надання кредиту. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не погасив позивачу заявлену останнім заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 31 000,00 грн. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд справи, відзиву на позов, будь-яких заперечень проти позову, заяв чи клопотань суду не надав. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи те, що позивачем підтверджено факт укладення відповідачем [PERSON] із ТОВ "Споживчий центр" кредитного договору від 03.05.2025 № 03.05.2025-100000031, отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 10 000,00 грн, порядок і розмір нарахування заборгованості за тілом кредиту та за відсотками за користування кредитом, яку нараховано у межах строку кредитування та яку не сплачено боржником в обумовлені строки, в свою чергу відповідачем не спростовано розмір використаних кредитних коштів та заявленого позивачем розміру заборгованості за тілом кредиту та за відсотками за користування кредитом, суд дійшов висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ "Споживчий центр" за вказаним кредитним договором заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10 000,00 грн та заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 14 000,00 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 2 000,00 грн, суд дійшов такого висновку. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України Про споживче кредитування Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Закон України Про споживче кредитування розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України Про споживче кредитування умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України Про споживче кредитування (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України Про споживче кредитування. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 180/1434/20, від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19, від 14.09.2022 у справі № 755/11636/21, від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, від 21.02.2024 у справі № 344/3078/23, від 17.04.2024 у справі № 754/644/21. Пунктом 7 кредитного договору від 03.05.2025 передбачено сплату комісії за надання кредиту у розмірі 2 000,00 грн /а.с. 14/. Розмір та періоди сплати комісії за надання кредиту також вказані у Графіку платежів, який міститься у кредитному договорі, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Таким чином, зі змісту кредитного договору, який погоджений та підписаний відповідачем, вбачається, що кредитодавець ТОВ "Споживчий центр" в умовах цього договору прямо зазначив необхідність сплати позичальником комісії за надання кредиту. Враховуючи вказане вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позов у цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за комісією за надання кредиту в розмірі 2 000,00 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача неустойки за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання за кредитним договором у розмірі 5 000,00 грн, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У п. 15 кредитного договору від 03.05.2025 визначено, що неустойка у розмірі 100,00 грн нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання /а.с. 15/. Із змісту кредитного договору від 03.05.2025 вбачається, що зазначений договір є договором про споживчий кредит. Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", який набрав законної сили 24.12.2023, виключено пункт 6-1 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" щодо звільнення позичальників на період воєнного стану в Україні від сплати неустойки (штрафів, пені) за прострочення виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит. На підставі внесених змін, за договорами, укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Разом з цим, пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Станом на день ухвалення рішення у справі ще не прийнято Закон про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо приведення у відповідність до Закону України "Про споживче кредитування", проект якого за № 11180 від 15.04.2024 знаходиться на розгляді у Верховній Раді України. Таким чином, на день ухвалення рішення у справі є чинним пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.06.2021 у справі № № 334/3161/17, провадження № 14-188 цс 20, невідповідність окремих положень спеціального закону положенням кодексу не може бути усунено шляхом застосування правила, за яким із прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним раніше. Кодекс є основним актом цивільного законодавства, тому будь-які зміни в регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого кодексом. Суб`єкт законодавчої ініціативи зобов`язаний разом із законопроєктом про інакше регулювання цивільних відносин подати проєкт про внесення відповідних змін до ЦК. Якщо ж ЦК не змінився, колізійний принцип lex posterior derogat priori, за яким пізніший закон скасовує попередній, не застосовується. Норма ЦК превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнювальні положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. Якщо Цивільний кодекс України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми Цивільного кодексу України. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" запроваджено воєнний стан на всій території України з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та триває донині. Враховуючи те, що кредитний договір між [PERSON] та ТОВ "Споживчий центр" було укладено 03 травня 2025 року, тобто під час дії воєнного стану в Україні, неустойка за прострочення погашення кредиту нарахована позивачем під час дії воєнного стану, який триває донині, станом на день ухвалення рішення у справі чинним є пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) і ця норма ЦК України є пріоритетною та превалює над нормою Закону України "Про споживче кредитування", відповідно до якої за договорами, укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, суд вважає за необхідне відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання за кредитним договором у розмірі 5 000,00 грн. Враховуючи вказане вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором від 03.05.2025 № 03.05.2025-100000031 у загальному розмірі 26 000,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14 000,00 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2 000,00 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту. Вирішення судом питання щодо розподілу судових витрат у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуючи те, що позов задоволено частково, а саме на 83,87 %, у справі наявні документи, які підтверджують понесення позивачем судових витрат у справі у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду у розмірі 2 422,40 грн /а.с. 32/,

Outcome: partial