Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Укр Кредит Фінанс», про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Семендяєва Олександра Сергійовича та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. В обґрунтовування позовних вимог зазначив, що 18 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Семендяєвим О.С. відкрито виконавче провадження № 68219238 на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Укр Кредит Фінанс про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса № 3383 від 01 червня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., про стягнення з позивача на користь ТзОВ Укр Кредит Фінанс заборгованості у розмірі 30 350 грн. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 67540945 сторона позивача дійшла до висновку, що виконавчий напис нотаріуса № 3383 є таким, що не підлягає виконанню. 24 липня 2025 року була постановлена ухвала про відкриття провадження у справі та розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, призначено підготовче засідання о 15 год 30 хв 01 жовтня 2025 року у залі судового засідання № 14 в приміщенні Чугуївського міського суду Харківської області з викликом сторін. Направлено відповідачу копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Запропоновано відповідачеві подати до суду відзив на позов в установлений строк. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив. Запропоновано відповідачу подати до суду в установлений законодавством строк заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, надали заяву, про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач та треті особи у підготовче засідання не з?явились, однак надали письмові заяви, в яких просили розгляд справи провести за їх відсутності, та зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 18 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Семендяєвим О.С. відкрито виконавче провадження № 68219238 на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Укр Кредит Фінанс про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса № 3383 від 01 червня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., про стягнення з позивача на користь ТзОВ Укр Кредит Фінанс заборгованості у розмірі 30 350 грн. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 67540945 сторона позивача дійшла до висновку, що виконавчий напис нотаріуса № 3383 є таким, що не підлягає виконанню з огляду на наступне. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що на підставі виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 3383, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. 01 червня 2021 року, з позивача на користь ТзОВ Укр Кредит Фінанс стягується заборгованість у розмірі 30 350 грн. Повідомляємо, що заборгованість, про стягнення якої видано вказаний виконавчий напис, не є безспірною, оскільки позивачем оспорюються як підстави виникнення такої, так і її розмір. Крім того, вищезгаданий договір не був нотаріально посвідчений. Постановою КМ України від 19 квітня 2022 року № 480 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану" з переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 29 червня 1999 р. № 1172, виключено розділ "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Крім того, п. 2 постанови КМ України від 28 лютого 2022 року № 164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" встановлено заборону вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, які не є нотаріально посвідченими. Відповідно до статті 18 ЦК У країни, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд вважає, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості мене [PERSON] перед відповідачем, оскільки сам по собі факт подання АТ«ПУМБ » нотаріусу відповідних документів не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості позивача. Виконавчий напис № 67323906 від 01 листопада 2020 року вчинений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення невиплачених грошових коштів за кредитним договором, що потягнуло за собою арешт коштів та майна позивача, вказаний виконавчий напис є незаконним та відповідно таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису (26.12.2020 року) були відсутні правові підстави для їх вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. 25 серпня 2022 року набрав чинності Закон від 27 липня 2022 року № 2453-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану». Відповідно до вказаного вище Закону в період дії воєнного стану забороняється примусове виконання виконавчих написів нотаріусів. Також суд погоджується повністю з посиланнями сторони позивача, а саме, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»), яка полягає в посвідченні права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувана раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувана, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Згідно зі статтею 88 Закону «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як вже зазначалося вище, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Кабінету Міністрів від 19 квітня 2022 року № 480 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» з Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 29 червня 1999 р. № 1172, виключено розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Крім того, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» встановлено заборону вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, які не є нотаріально посвідченими. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Однак, позивача нотаріус не повідомляв про порушення кредитних зобов`язань, оскільки позивач жодних листів, електронних листів чи телефонних дзвінків від нотаріуса не отримував, тому цілком очевидно, що перевірку безспірності нотаріусом здійснено не було. Більше того, Відповідачем також жодним чином не повідомлено позивача про наявність заборгованості станом на момент його звернення до нотаріуса по виконавчий напис. Суд критично оцінює доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву про те, що ним виконано вимоги п. 2 Постанови КМУ №1172 та подано вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису зважаючи на таке. Верховний Суд у постанові КЦС ВС від 10 листопада 2021 року у справі № 758/14854/20, учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов?язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об?єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об?єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Відповідач не надав суду доказів про отримання позивачем (боржником) відповідного повідомлення. Таким чином, неповідомлення нотаріусом про заборгованість свідчить про неможливість позивача бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення позивача про вимоги про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 та від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц з подібних правовідносин. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18- ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв?язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання Стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Отже, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягає стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, згідно з позицією ВСУ , яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно із положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, у нотаріуса не було достатніх підстав для вчинення виконавчого напису, заборгованість за кредитним договором є спірною, тому виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовна заява є такою, що підлягає задоволенню. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей15,16,18 ЦК України, статей50,87,88 Закону «Про нотаріат`захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. З приводу зменшення витрат на оплату правничої допомоги, суд зазначає, що відповідно до статей 132, 134, 139 КАС України, судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами з урахуванням принципів розумності, співмірності та обґрунтованості таких витрат. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем подано договір з адвокатом та платіжний документ на суму 6 605 грн 60 коп., однак детальний розрахунок виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із зазначенням обсягу, тривалості та складності кожної дії, до суду не надано. Верховний Суд у своїй правозастосовній практиці неодноразово звертав увагу, що сам факт сплати коштів за договором з адвокатом не є безумовною підставою для стягнення всієї заявленої суми з іншої сторони, якщо відсутній детальний опис виконаних робіт. Зокрема, у постановах Верховного Суду зазначено, що суд має оцінювати не лише реальність понесених витрат, а й їх необхідність та співмірність із фактичними обставинами справи. Так, у постановах Верховного Суду сформульовано правовий висновок, відповідно до якого витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню, якщо сторона не надала належних доказів обсягу виконаної адвокатом роботи, а заявлений розмір витрат не відповідає складності справи, обсягу процесуальних дій та часу, витраченого адвокатом. Оцінюючи заявлені витрати на правничу допомогу, суд бере до уваги, що дана справа не є складною з правової чи фактичної точки зору, розглядалася без значного обсягу доказів, не потребувала підготовки складних процесуальних документів або участі адвоката у численних судових засіданнях. За таких обставин заявлена сума 6 000 грн не відповідає критерію розумності та співмірності. Враховуючи наведене, з огляду на відсутність детального розрахунку виконаних адвокатом робіт, заперечення відповідача щодо розміру судових витрат, а також усталену практику Верховного Суду, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 2 500 грн, що відповідає принципам справедливості, змагальності та балансу інтересів сторін. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved