Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Описова частина рішення: у провадженні Радехівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2025 вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П. Стислий виклад позиції позивача та позиції (заперечень) відповідача В обгрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, щобатьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , а батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб, після ресстрації шлюбу дружині присвосно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.09.1953, батьки [PERSON] [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.05.1967, батьками [PERSON] [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до архівної довідки № С-123 від 22.04.2025, яку видав центральний державний історичних архів України, [PERSON] народжена та хрещена [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, можна дійти висновку, що [PERSON] являється прабабцею [PERSON] . [INFO] померла прабаба позивачки [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Пиратинською сільською радою Радехівського району Львівської області від 21.01.2010, про що зроблено відповідний актовий запис за №1. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається зокрема із земельної ділянки загальною площею 3.0120 га, яка належала їй згідно державного акту серії ІІ-ЛВ №035927 виданого 28.12.1999 на підставі рішення VIII сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 19.10.1999 року, яка включає земельні ділянки площею 1.9351 га за кадастровим номером 4623984300:04:000:0020, площею 0,7233 за кадастровим номером 4623984300:04:000:0103 та площею 0.3536 га за кадастровим номером 4623984300-03:000:0382. Після смерті [PERSON] , позивачка вступила в спадщину та маючи намір оформити свої права на спадкове майно після її смерті звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують факт родинних відносин із [PERSON] , яка померла [INFO] . З огляду на зазначене, позивачка має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя спадкодавцю, однак через відмову нотаріуса позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку. Просить суд встановити факт родинних відносин, між [PERSON] , яка померла [INFO] , та позивачкою - [PERSON] , [INFO] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на земельну ділянку загальною площею 3.0120 га, яка включає земельні ділянки площею 1.9351 га за кадастровим номером 4623984300:04:000:0020, площею 0,7233 за кадастровим номером 4623984300:04:000:0103 та площею 0.3536 га за кадастровим номером 46239843000:03:000:0382, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Заяви (клопотання) учасників справи 12.01.2026 від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.64). 16.01.2026 від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відносно позовних вимог не заперечує (а.с.70). Процесуальні дії у справі 30.12.2025 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Суд своєю ухвалою від 12.01.2026 відклав підготовче засідання на 20.01.2026. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст. ст. 206-207 ЦПК України. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Із врахуванням зазначеного, суд у відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України та ч. 4 ст. 206 ЦПК України ухвалює рішення. Мотивувальна частина рішення: Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18 липня 2013 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 липня 2013, актовий запис №1 (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] одружилися 03.03.1935, актовий запис №3 (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , батьки [PERSON] , [PERSON] (а.с.8). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 вересня 1937 [PERSON] народилася [INFO] , батьки [PERSON] , [PERSON] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 23.07.1961 [PERSON] та [PERSON] одружилися 23.07.1961, актовий запис №9 (а.с.9). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , батьки [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , батьки [PERSON] , [PERSON] (а.с.11). Як видно із архівної довідки центрального державного історичного архіву України м. Львів від 22.04.2025 [PERSON] народилася та хрещена 25 січня 1914, батько [PERSON] , син [PERSON] та [PERSON] , мати [PERSON] , донька [PERSON] та гречкосій [PERSON] (а.с.12). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.02.2000 [PERSON] померла [INFO] (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26 лютого 2013 [PERSON] померла [INFO] (а.с.14). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21 січня 2010 [PERSON] померла [INFO] (а.с.16). Згідно довідки, яка видана виконкомом Пиратинської сільської ради Радехівського району Львівської області [PERSON] постійно проживала і була зареєстрована по [ADDRESS] . Від імені померлої [PERSON] виконкомом Пиратинської сільської ради заповіт не складався і нотаріально не посвідчувався (а.с.17). Відповідно до довідки, виданої виконкомом Пиратинської сільської ради Радехівського району Львівської області на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] (а.с.18). Згідно копії Державного акта на право приватної власності на землю [PERSON] , на підставі рішення VІІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 19 жовтня 1999 року, передано у приватну власність земельну ділянку розташовану на території с. Пиратин Пиратинської сільської ради площею 3,0120 га (а.с.20-21). Як видно із копії заповіту від 11.05.2010 [PERSON] все своє майно заповіла онуці [PERSON] , [INFO] (а.с.36) Згідно копії заповіту від 20.10.1994 [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] , 1927 р.н. (а.с.37). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, спадкова справа №233/2016 гр.. [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, оскільки нею не було подано жодних документів, що підтверджують факт родинних відносин із гр.. [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.38-39). Як видно із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.08.2025 спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON] , спадщина на яку видане свідоцтво складається із житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.40). Згідно копії рішення Радехівського районного суду Львівської області від 01.09.2025 встановлено, що [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.45-49). Відповідно до копії спадкової справи №233/2016 від 25.02.2013, після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] , які видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом 06.09.2018, 06.08.2025 (а.с.74-114). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Висновки за результатами розгляду справи Вивчивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить переконання про задоволення позову з наступних підстав. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. При цьому встановлення таких фактів можливе за умови, що вони породжують юридичні наслідки для заявника. Відповідно до п. 7, 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії свідоцтва про право на спадщину для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах цивільного стану. При розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по-батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. З представлених суду доказів беззаперечно видно, що [PERSON] ( [PERSON] ) є дочкою [PERSON] , [PERSON] , водночас батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Батьками [PERSON] ( [PERSON] ) були [PERSON] та [PERSON] . Як видно із матеріалів справи батьками [PERSON] ( [PERSON] ) були [PERSON] та [PERSON] . При цьому [PERSON] народилася [INFO] , батько [PERSON] , син [PERSON] та [PERSON] , мати [PERSON] , донька [PERSON] та гречкосій [PERSON] . Таким чином, померлі [PERSON] та [PERSON] були рідними сестрами. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК). Отже спадщину померлої [PERSON] , яка померла [INFO] прийняла її племінниця [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину якої прийняла [PERSON] позивач по справі. Отже, в судовому засіданні встановлено, наявність родинних відносин, між [PERSON] , яка померла [INFO] , та позивачкою - [PERSON] , [INFO] . Органи місцевого самоврядування, відповідно до ст.144 Конституції, в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Згідно п.5, 6 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Отже, суб`єктивне право власності на землю виникає на підставах та у порядку, визначеному законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою виникнення права власності на землю є юридичний факт, з яким закон пов`язує виникнення такого права. Згідно з Земельним кодексом України до юридичних фактів, на підставі яких виникає право приватної власності на землю, належать: 1) рішення органу влади про передачу земельної ділянки громадянинові у приватну власність; 2) цивільно-правова угода; 3) успадкування земельної ділянки. Особливістю зазначених юридичних фактів є те, що за змістом вони являють собою активні дії органів влади та осіб, які набувають право власності на землю. Ці дії є складними за змістом, їх вчинення регулюється правовими нормами, які в сукупності становлять порядок набуття права приватної власності на землю. Відповідно до Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України від 26 лютого 1993 р. за N 7 передача у приватну власність земельних ділянок, що були раніше надані громадянам, провадиться відповідними Радами народних депутатів за місцем розташування цих ділянок. Зазначені земельні ділянки передаються безплатно у приватну власність на підставі матеріалів, що підтверджують їх розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян. Відповідні Ради народних депутатів перевіряють обгрунтованість заяв громадян та матеріалів у місячний строк і приймають відповідне рішення. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для вищезазначених цілей, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-обліковому документі - Книзі реєстрації громадян, яким безплатно передано земельні ділянки у приватну власність. Отже, з часу прийняття розпорядження голови Радехівської районної ради від 19.10.1999 про передачу у приватну власність спадкодавцю [PERSON] земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні з відповідним цільовим призначенням, ця земельна ділянка вибула з державної та колективної власності і повторній приватизації не підлягала. Суд приходить до висновку, що Державний акт про право приватної власності на землю є актом, що засвідчує набуття права власності, яке виникло на підставі рішення уповноваженого органу влади чи місцевого самоврядування. Така позиція суду також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-57цс13 від 19 червня 2013 року, де зазначено, що частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України). Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Судом встановлено, що спадщина померлої [PERSON] складається, зокрема із спірної земельної ділянки загальною площею 3,0120 га. Спадкоємець [PERSON] після смерті тітки [PERSON] яка померла [INFO] , спадщину прийняла, шляхом постійного проживання, проте не оформила спадкових прав. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] спадщину прийняла позивач [PERSON] , що підтверджується матеріалами цивільної справи. Позивач оформити спадкових прав на земельну ділянку площею 3,0120 га не може, оскільки відсутній оригінал державного акта на земельну ділянку, а тому позовні вимоги в частині визнання права власності на земельну ділянку, які належали [PERSON] підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно із вимогами ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне залишити судові витрати на стороні позивача. Резолютивна частина рішення:

Outcome: approved