Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

І. Правовідносини сторін. У листопаді 2025 року представник АТ«ПУМБ» Супрун Є.В. (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позовну заяву мотивує тим, що між АТ«ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 200708529801 від 11.09.2016, за яким [PERSON] видано кредитну картку з кредитним лімітом, який пізніше було збільшено до 23 400 грн. Відповідач не виконує свої зобов`язання з а договором, внаслідок чого, станом на 03.07.2025 року за нею уторилася заборгованість у розмірі 30 922,993 грн, з яких 20 514,04 грн - за кредитом; 10 408,89 грн заборгованість процентами. Зазначену суму заборгованості позивач просить стягнути на свою користь з відповідача разом із судовими витрати, які становлять 2422,40 грн. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 листопада 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому суд відповідно до ст. 19 ЦПК України вирішуючи питання про розгляд справи у спрощеному провадженні врахував ціну позову і складність справи. Одночасно з відкриттям провадження у справі Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Згідно з ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення. Відтак, суд 19.01.2026 перейшов до стадії ухвалення рішення. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Представник Позивача у судове засідання не з`явилася. У позовній заяві просить розглядати справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Її представник адвокат Бульба Р.В. надав заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника. 16.01.2026 від адвоката Бульби Р.В. до суду надійшла заява про визнання позову та про розстрочення виконання судового рішення, у якій останній вказує, що відповідач [PERSON] прийняла рішення визнати позов. Також вказує, що [PERSON] з 06.05.2019 прийнята в Комунальному некомерційному підприємстві «Прилуцька міська дитяча лікарня» Прилуцької міської ради на посаду сестри медичної по роботі в школах. 20.05.2025 переведена на посаду сестри медичної старшої педіатричного відділення з організації медичної допомоги дітям у навчальних закладах № 2. У зв`язку з визнанням позову просить розстрочити виконання рішення суду про стягнення з неї 30922,93 грн. на 8 (вісім) місяців у розмірі по 3865,37 грн. щомісячно. Сума сплачених коштів щомісячно у сумі 3865,37 грн. складатиме 39% (майже 40%) від заробітної плати [PERSON] . Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8 ст. 178 ЦПК України. За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 11.09.2016 АТ«ПУМБ» та [PERSON] підписали заяву №200708529801 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту. Заява на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування та паспорт споживчого кредиту підписані Відповідачем власноручним підписом. Таким чином, Позичальник підтвердила, що ознайомлена з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. [PERSON] здійснювала збільшення кредитного ліміту по договору № 200708529801, зокрема 11.09.2016 до 1 000 грн, 15.02.2018 до 17 100 грн, 21.06.2018 до 19 200 грн, 12.10.2018 до 21 300 грн, 06.02.2019 до 23 400. Згідно із наданим позивачем розрахунком, заборгованість за договором № 200708529801 станом на 03.07.2025 становить 30 922,993 грн, з яких 20 514,04 грн - за кредитом; 10 408,89 грн заборгованість процентами. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду ,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Згідно з ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону і одностороння відмова від зобов`язання чи зміна його умов не допускається. Ст. 1054 ЦК України передбачає обов`язок позичальника за кредитним договором повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Частиною 1статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Стаття 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Згідно частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно частин першої другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21). VІ. Висновки суду. 11.09.2016 АТ«ПУМБ» та [PERSON] підписали заяву №200708529801 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту. На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказаний кредитний договір підписаний відповідачем, наявність підпису відповідача підтверджує волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитних договорів, а також, що позичальник всі умови договорів цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Відтак, між АТ «ПУМБ» та [PERSON] виникли договірні зобов`язання. У матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості відповідача перед позивачем за кредитними договорами, згідно з якими загальний розмір заборгованості становить 41 256,01 грн. Згідно зі ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦПК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У ході вирішення спору відповідач своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні та подачу відзиву не скористалася, фактичних обставин справи не оспорила та існування вказаного договору не спростувала, як і не надала іншого розрахунку заборгованості. Також суд вважає слушними посилання позивача на відсутність з його боку факту пропуску позовної давності, оскільки відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293цього Ко дексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) встановлений з 12.03.2020 та скасований з 30.06.2023 згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. №651. Воєнний стан на території України введено з 24.02.2022 та він діє дотепер. Таким чином, позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду. Встановивши дані обставини, враховуючи, що відповідач взятих на себе за договором обов`язків не виконав, має заборгованість за кредитним договором, вирішуючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що Позивач довів існування між ним та Відповідачем кредитних зобов`язань, невиконання цих зобов`язань Відповідачем та частково розмір заборгованості, що утворився внаслідок невиконання Відповідачем зобов`язань за договором. Відтак, позовні вимоги АТ «ПУМБ» до відповідача про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Щодо клопотання про надання розстрочення виконання рішення Суд виходить з такого. Відповідач - [PERSON] , просить розстрочити виконання рішення на 8 (вісім) місяців, з дня набрання рішення законної сили, посилаючись на те, що вона має намір добросовісно виконати рішення суду, але не мають можливості виконати рішення суду повністю через низький рівень доходу. Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, про що зазначає в резолютивній частині рішенні (пункт 2 частини сьомої статті 265, частина перша статті 267 ЦПК України). Стаття 265 ЦПК України не містить окремо визначені підстави для розстрочення виконання рішення суду, тому застосовуються положення статті 435 цього Кодексу. Так, підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частина третя та четверта статті 435 ЦПК України). [PERSON] з 06.05.2019 прийнята в Комунальному некомерційному підприємстві «Прилуцька міська дитяча лікарня» Прилуцької міської ради на посаду сестри медичної по роботі в школах. 20.05.2025 переведена на посаду сестри медичної старшої педіатричного відділення з організації медичної допомоги дітям у навчальних закладах № 2. Розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення (частина п`ята статті 435 ЦПК України). Суд, беручи до уваги обставини платоспроможності Відповідача, соціальний аспект та ті, виклики, що постали перед українським суспільством внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації, що призвело до значного погіршення матеріального становища більшості громадян, у тому числі й Відповідача, вирішив розстрочити виконання судового рішення за клопотанням Відповідача на 8 місяців. VІІ. Розподіл судових витрат. Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. (а.с. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачка визнала позовні вимоги, то 50 відсотків судового збору покладаються на сторону відповідача, а 50 відсотків судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved