Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] , [PERSON] (від імені та в інтересах якого діє [PERSON] ) звернулися до суду з позовом до ФОП [PERSON] , ТОВ «Вальд Унд Хольц Експорт» про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, в якому вказували, що 20 серпня 2021 року [PERSON] в порушення п. 2.9-а ПДР України перебуваючи в стані наркотичного сп?яніння, керуючи автобусом «MAN», реєстр. номер [NUMBER] та здійснюючи перевезення пасажирів за маршрутом Залізний Порт - Чернігів, рухався по сухій чистій проїжджій частині автодороги «Благовіщенське-Миколаїв» в межах Вознесенського району Миколаївської області, в порушення п.п. 2.3-б, 12.3, 12.9-б ПДР України проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при виявленні перешкоди у вигляді автомобіля «ГАЗ-2705-14», реєстр. номер [NUMBER] , не вжив заходів до своєчасного зменшення швидкості свого транспортного засобу аж до повної його зупинки, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був це зробити, в результаті чого допустив зіткнення свого транспортного засобу із автомобілем «ГАЗ-2705-14», реєстр. номер [NUMBER] , із подальшим наїздом на пішохода [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди. Дорожньо-транспортна пригода відбулася під час виконання [PERSON] своїх трудових обовязків перед ТОВ «Вальд Унд Хольц Експорт», з яким останній перебував в трудових відносинах. Водночас, на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «MAN», реєстр. номер [NUMBER] , перебував у власності [PERSON] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] , як дружина та син загиблого [PERSON] , зазнали моральних страждань, які були обумовлені загибеллю останнього, а також необхідністю зміни звичайного способу життя та планів на майбутнє. В порядку часткового відшкодування завданої моральної шкоди [PERSON] передав позивачам 100 000 грн. Також, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «MAN», реєстр. номер [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна», а тому страховик сплатив позивачам 36 000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Проте позивачі вважали розмір грошового відшкодування недостатнім. Грошовий еквівалент невідшкодованої моральної шкоди оцінили у 250 000 грн на користь кожного з них. Враховуючи вказані обставини, [PERSON] та [PERSON] на підставі ст.ст. 23, 1167, 1172, 1187, 1194 ЦК України просили стягнути з ФОП [PERSON] (як власника транспортного засобу «MAN», реєстр. номер [NUMBER] ) солідарно з ТОВ «Вальд Унд Хольц Експорт» (з урахуванням завдання шкоди його працівником) на свою користь по 250 000 грн завданої та невідшкодованої моральної шкоди на користь кожного з них. 20 листопада 2024 року від представника відповідача ФОП [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову до цього відповідача, вказуючи на те, що: - власником транспортного засобу «MAN», реєстр. номер [NUMBER] , є [PERSON] як фізична особа, а не як підприємець, а тому вимоги про стягнення моральної шкоди саме з ФОП [PERSON] є незрозумілими та необґрунтованими; - доводи позову про те, що моральна шкода, завдана володільцем транспортного засобу, відшкодовується власником такого транспортного засобу, не ґрунтується на вимогах закону, а тому є незрозумілим покладення на ФОП [PERSON] обов?язку щодо солідарного відшкодування завданої шкоди разом з ТОВ «Вальд Унд Хольц Експорт»; - оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] як володільця транспортного засобу «MAN», реєстр. номер [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна», а тому завдана позивачам моральна шкода в межах ліміту відповідальності підлягає відшкодуванню страховиком, а не безпосереднім заподіювачем шкоди або іншими особами; - позивачі не надали доказів, що [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував в трудових відносинах з ТОВ «Вальд Унд Хольц Експорт» та виконував свої трудові обов?язки; - позивачі не надали жодних доказів на підтвердження наявності та розміру завданої моральної шкоди. Ухвалою суду від 31 грудня 2024 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору залучено [PERSON] 19 травня 2025 року від третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] надійшли письмові пояснення щодо позову, в яких останній не погодився з позовними вимогами та просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що у серпні 2021 року він з товаришем [PERSON] з метою отримання прибутку організував поїздку до с. Залізний Порт Херсонської області. З цією метою [PERSON] взяв в користування автобус «MAN», реєстр. номер [NUMBER] . Однак під час поїздки [PERSON] став учасником дорожньо-транспортної пригоди, під час якої загинув [PERSON] . При цьому [PERSON] заперечував проти факту його перебування в трудових відносинах з будь з ким з відповідачів на час дорожньо-транспортної пригоди, однак зазначав, що він знаходився в цивільно-правових відносинах з ТОВ «Вальд Унд Хольц Експорт», виконуючи обов?язки водія-експедитора. При цьому зазначив, що раніше надані ним під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за фактом дорожньо-транспортної пригоди пояснення в частині його перебування на час пригоди в трудових відносинах з ФОП [PERSON] та скоєння ДТП під час виконання трудових обов?язків не слід приймати до уваги, оскільки такі пояснення надані ним за порадою та під впливом слідчого. Вказував, що після скоєння дорожньо-транспортної пригоди він в порядку відшкодування завданої шкоди сплатив потерпілим 100 000 грн, після чого [PERSON] написала розписку про відсутність у неї будь-яких майнових претензій. З урахуванням вказаних обставин, не вбачав підстав для задоволення позову. В судовому засіданні, яке проводилося без участі позивачів, їх представник [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судовому засіданні, яке проводилося без участі відповідача ФОП [PERSON] , його представник [PERSON] позовні вимоги не визнав. Представник відповідача - ТОВ «Вальд Унд Хольц Експорт» та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] в судове засідання не з?явилися, причини неявки суду не повідомили. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі позивачів, представника відповідача - ТОВ «Вальд Унд Хольц Експорт», а також третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору. Заслухавши пояснення представника позивачів [PERSON] , представника відповідача ФОП [PERSON] - [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що [PERSON] обвинувачується у тому, що 20 серпня 2021 року він, керуючи автобусом «MAN», реєстр. номер [NUMBER] та здійснюючи перевезення пасажирів за маршрутом Залізний Порт - Чернігів, рухався по сухій чистій проїжджій частині автодороги «Благовіщенське-Миколаїв» в межах Вознесенського району Миколаївської області, в порушення п.п. 2.3-б, 12.3, 12.9-б ПДР України проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при виявленні перешкоди у вигляді автомобіля «ГАЗ-2705-14», реєстр. номер [NUMBER] , не вжив заходів до своєчасного зменшення швидкості свого транспортного засобу аж до повної його зупинки, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був це зробити, в результаті чого допустив зіткнення свого транспортного засобу із автомобілем «ГАЗ-2705-14», реєстр. номер [NUMBER] , із подальшим наїздом на пішохода [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди. Обставини дорожньо-транспортної пригоди не оспорювалися [PERSON] під час розгляду справи та підтверджуються матеріалами справи, зокрема копією матеріалів кримінального провадження №12021150000000328. Внаслідок цього позивачам [PERSON] та [PERSON] , як дружині та сину загиблого [PERSON] , було завдано моральної шкоди. В порядку часткового відшкодування завданої позивачам моральної шкоди [PERSON] передав позивачці 100 000 грн. Також, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «MAN», реєстр. номер [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна», страховик сплатив позивачам 36 000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Аналізуючи вимоги, заперечення, доводи та надані учасниками справи докази, суд виходить з наступного. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання моральної шкоди іншій особі. Зокрема, згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч. 2 ст. 1168 ЦК України). Водночас, за положеннями ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Водночас, відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Наведений висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц. Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (що був чинним на момент дорожньо-транспортної пригоди) страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. На час дорожньо-транспортної пригоди законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати становив 6 000 грн. В судовому засіданні встановлено, що ПрАТ «СК «Провідна», як страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності володільця транспортного засобу «MAN», реєстр. номер [NUMBER] , сплатив позивачам (кожен з яких мав право на частку виплати) по 18 000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди (сукупно 36 000 грн), тобто повністю виконав свої зобов?язання за договором страхування в цій частині. За встановленого, заперечення представника відповідача [PERSON] в цій частині не можуть бути прийняті судом до уваги. Що стосується доводів позову про перебування [PERSON] в трудових відносинах з ТОВ «Вальд Унд Хольц Експорт» та скоєння дорожньо-транспортної пригоди під час виконання ним своїх трудових обов?язків, то в цій частині слід зазначити наступне. Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тлумачення ч. 1 ст. 1172 ЦК України свідчить, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і завдав відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), проходженням стажування, посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц сформульовано висновок, що результат аналізу норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з наведених норм права шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначене також узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17). Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Перебування особи, яка завдала шкоди, в трудових відносинах, та скоєння дорожньо-транспортної пригоди під час виконання нею своїх трудових обов?язків є однією з обставин, що підлягає доведенню під час вирішення спору про відшкодування такої шкоди. Лише у разі доведення такої обставини обов?язок щодо відшкодування завданої шкоди покладається на роботодавця заподіювача шкоди. Подібні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2021 року у справі № 131/709/18. Однак в матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження як перебування [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди в трудових відносинах з ТОВ «Вальд Унд Хольц Експорт», так і надання вказаним підприємством послуг з перевезення пасажирів автобусом «MAN», реєстр. номер [NUMBER] за маршрутом Залізний Порт - Чернігів. Зокрема, твердження позову в цій частині спростовуються: - відповіддю на запит ГУ ДПС в Чернігівській області від 05 березня 2025 року за вих. №1128/5/25-01-12-02-10-2 та довідкою ОК-5 на [PERSON] , наданою ГУ ПФУ в Чернігівській області, згідно яких [PERSON] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди не перебував з вказаним підприємством у трудових відносинах, ТОВ «Вальд Унд Хольц Експорт» не було податковим агентом останнього, не сплачувало за нього податок на доходи фізичних осіб, військовий збір, а також єдиний соціальний внесок до пенсійного фонду; - відсутністю в матеріалах справи інших доказів на підтвердження перебування [PERSON] у фактичних трудових відносинах з цим товариством (без належного оформлення); - іншими матеріалами справи (т. 2, а.с. 4-5, 13-16), з яких вбачається, що ТОВ «Вальд Унд Хольц Експорт» на час дорожньо-транспортної пригоди не мало чинних дозволів, ліцензій на перевезення пасажирів автобусами, у тому числі за маршрутом Залізний Порт - Чернігів; - відсутністю в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що ТОВ «Вальд Унд Хольц Експорт» на час дорожньо-транспортної пригоди було володільцем автобуса «MAN», реєстр. номер [NUMBER] . У той же час, суд прийшов до висновку, що на момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебував у фактичних трудових відносинах з ФОП [PERSON] та завдав шкоди під час виконання своїх трудових обов?язків. При цьому, з відповіді на запит ГУ ДПС в Чернігівській області від 05 березня 2025 року за вих. №1128/5/25-01-12-02-10-2 та довідки ОК-5 на [PERSON] , наданої ГУ ПФУ в Чернігівській області, вбачається, що [PERSON] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди офіційно не оформив з ФОП [PERSON] трудових відносин. Однак вказаний факт знайшов своє підтвердження іншими непрямими доказами в їх сукупності та взаємозв?язку, зокрема: - копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (т. 1, а.с. 7), з якого вбачається, що 20 серпня 2021 року (на момент дорожньо-транспортної пригоди) [PERSON] у якості водія керував автобусом «MAN», реєстр. номер [NUMBER] , яким здійснював нерегулярні перевезення пасажирів (у кількості 47 осіб) за маршрутом Залізний Порт - Чернігів; - копією відповіді від Національної поліції України (т. 1, а.с. 40-44), згідно якої дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 20 серпня 2021 року, відбулася за участю [PERSON] , який керував належним на праві власності [PERSON] автобусом «MAN», реєстр. номер [NUMBER] ; - інформацією з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 1, а.с. 45), згідно якої [PERSON] з 25 січня 2018 року зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця, серед видів діяльності якого є послуги з наземного пасажирського транспорту; - копією пояснень [PERSON] від 16 вересня 2021 року, наданих ним слідчому під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12021150000000328 (т. 1, а.с. 162-163), згідно яких [PERSON] визнав той факт, що станом на 20 серпня 2021 року він працював водієм у ФОП [PERSON] та здійснював перевезення пасажирів (одноразова поїздка) в напрямку з с. Залізний Порт до м. Чернігова, під час якого за його участю відбулася дорожньо-транспортна пригода. При цьому, у цій частині суд критично ставиться до наданих суду письмових пояснень [PERSON] про те, що його пояснення слідчому в частині його перебування на час ДТП в трудових відносинах з ФОП [PERSON] та скоєння транспортної пригоди під час виконання трудових обов?язків не слід приймати до уваги як такі, що надані ним за порадою та під впливом слідчого, оскільки такі пояснення надавилися [PERSON] слідчому у присутності його захисника Шаповалова М.С., який не висловлював будь-яких заперечень щодо порушення слідчим порядку проведення слідчих дій або здійснення тиску на його клієта. Також [PERSON] підписав вказані пояснення без жодних зауважень із зазначенням того, що вони записані з його слів правильно та прочитані ним; - копіями протоколів допиту слідчим у кримінальному провадженні №12021150000000328 в якості свідків осіб, які на момент дорожньо-транспортної пригоди перебували в автобусі «MAN», реєстр. номер [NUMBER] (т. 1, а.с. 172-204), які підтвердили, що на момент ДТП вони перебували в автобусі саме в якості пасажирів, тобто їм надавалися послуги з перевезення, автобус слідував маршрутом Залізний Порт - Чернігів; - копією протоколу допиту підозрюваного [PERSON] від 21 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні №12021150000000328 (т. 1, а.с. 204-205), згідно яких [PERSON] у присутності захисника Шаповалова М.С. повідомив слідчому, що підтримує раніше надані ним пояснення в ході проведення слідчих дій; - копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «MAN», реєстр. номер [NUMBER] (т. 1, а.с. 205), згідно якого з 27 липня 2021 року автобус зареєстрований на праві власності за [PERSON] ; - копією протоколу допиту свідка [PERSON] від 16 вересня 2021 року у кримінальному провадженні №12021150000000328 (т. 1, а.с. 233-234), згідно яких свідок пояснив, що 20 серпня 2021 року він разом [PERSON] здійснювали перевезення пасажирів (одноразова поїздка) в напрямку з с. Залізний Порт до м. Чернігова. Під час перебування [PERSON] за кермом відбулася дорожньо-транспортна пригода. При цьому, в останнього був список пасажирів, які повинні були їхати на даному рейсі; - інформацією з Ліцензійного реєстру перевізників (т. 2, а.с. 8-9), який знаходиться у відкритому доступі та з якого (запит здійснено за номером транспортного засобу [NUMBER] ) вбачається, що наказом Укртрансбезпеки від 23 жовтня 2019 року №423 [PERSON] видано ліцензію на пасажирські автобусні перевезення; - відповіддю Укртрансбезпеки від 18 листопада 2025 року за вих. №9774/2.3.1/15-25 (т. 2, а.с. 13-16), згідно якої станом на 20 серпня 2021 року ФОП « [PERSON] мав чинну ліцензію з видом роботи - внутрішні перевезення пасажирів автобусами, яка була видана згідно наказу Укртрансбезпеки від 23 жовтня 2019 року №423. Таким чином, хоча [PERSON] та ФОП [PERSON] не оформили між собою трудові відносини у встановленому законом порядку, однак [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди без оформлення окремого трудового договору фактично був допущений ФОП [PERSON] до виконання трудових обов?язків та виконував доручення роботодавця (який є ліцензованим перевізником) на надання послуг з перевезення пасажирів належним останньому транспортним засобом. При цьому, фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилася за розпорядженням чи з відома роботодавця. Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 липня 2023 року в справі №686/20281/21 та від 05 червня 2025 року у справі №292/449/25. За такого, саме на ФОП [PERSON] закон покладає обов?язок щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки відповідальність [PERSON] , як безпосереднього заподіювача шкоди, завданої ним як працівником під час виконання трудових обов?язків, виключається. Також, з урахуванням встановлених обставин, відсутні передбачені законом підстави для покладення такої відповідальності й на ТОВ «Вальд Унд Хольц Експорт» як одноосоібно, так і в солідарному порядку з іншим відповідачем. Твердження відзиву про те, що власником транспортного засобу «MAN», реєстр. номер [NUMBER] , є [PERSON] , як фізична особа, а не як підприємець, а тому вимоги про стягнення моральної шкоди саме з ФОП [PERSON] є необґрунтованими, суд відхиляє, оскільки за обставин, що склалися, саме ФОП [PERSON] , як перевізником, та з використанням останнім з метою здійснення підприємницької діяльності транспортного засобу «MAN», реєстр. номер [NUMBER] , було завдано шкоди. Згідно ч.ч. 3-5 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п.п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд має з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіювач шкоди тощо). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц визначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з людьми, які його оточують, інших негативних наслідків морального характеру. У постанові Об?єднаної Палати Верховного Суду від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. При цьому, у постанові від 3 серпня 2022 року у справі № 607/11755/20 Верховний Суд зазначив, що втрата рідної людини у зв`язку з її смертю (загибеллю) є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, а тому компенсація моральної шкоди сім`ї (родичам) загиблого в такому випадку повинна бути адекватною. Суд вважає очевидним та погоджується з доводами позову про те, що позивачі [PERSON] та [PERSON] , як дружина та син загиблого [PERSON] , зазнали моральних страждань та інших негативних явищ, які були обумовлені загибеллю останнього, і ці фактори мають незворотній характер. Позивачам завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із втратою близької людини, з яким вони мали тісний соціальний зв`язок, порушено їх нормальний спосіб життя, що потребувало докладання додаткових зусиль для організації життя і побуту, зміни планів на майбутнє. Смерть [PERSON] однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань. З урахуванням встановленого, а також часткового відшкодування безпосереднім заподіювачем шкоди моральної шкоди у розмірі 100 000 грн та виплатою страховиком 36 000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, суд вважає обґрунтованим, розумним і справедливим стягнення з ФОП [PERSON] на користь кожного з позивачів по 250 000 грн в якості залишку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ФОП [PERSON] на користь держави також слід стягнути 7 500 грн судового збору.

Outcome: approved