Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень» (далі - АТ «Банк інвестицій та заощаджень», позивач) через свого представника адвоката Мартиненка Олександра Васильовича звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач 1), [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач 2) про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № PL/22/2322 від 24.12.2019 у розмірі 100455,29 грн., яка складається з: простроченої заборгованість за основним зобов`язанням в розмірі 50496,57 грн.; простроченої заборгованість за процентами в розмірі 6,68 грн.; заборгованості за простроченою комісією в розмірі 49917,41 грн.; інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 10,82 грн.; 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 6,46 грн.; 3% річних за несвоєчасне повернення комісії в розмірі17,35 грн. та понесеного судового збору у сумі 3028 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.12.2019 між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та відповідачем1 [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № PL/22/2322. Відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 141000 гривень на споживчі потреби, дата повернення кредиту 24.12.2022. Відповідач1 [PERSON] зобов`язалася сплачувати проценти в розмірі 0,01 % річних, щомісячну комісію в розмірі 2,19% в місяць від суми кредиту, та повернути кредитні кошти 24.12.2022. Умовами кредитного договору передбачено, що проценти нараховуються починаючи з дня надання кредиту (списання з позичкового рахунку) до повного погашення заборгованості за цим договором, реальна річна процентна ставка становить 53,83 річних, загальна вартість кредиту становить 255274,06 гривень. Позивач зазначає, що відповідач 1 [PERSON] виконала свої договірні зобов`язання не в повному обсязі, сплачено заборгованість частково, в сумі 170299,97 грн.. Тобто відповідачем 1 були допущені суттєві порушення умов Кредитного договору в частині не виконання зобов`язань по поверненню кредиту, процентів за користування кредитними коштами. Також, 24.12.2019 між Позивачем та відповідачем 2 [PERSON] , як поручителем укладено Договір поруки № PL/22/2322 від 24.12.2019. Відповідно до розділу 1 Договору поруки, поручитель зобов`язується перед Кредитором солідарно відповідати за порушення Боржником, яким є [PERSON] взятих на себе порукою зобов`язань, що витікають з Договору про надання споживчого кредиту PL/22/2322, укладеного між Кредитором та Боржником, з урахуванням всіх змін, поповнень, нових редакцій, новацій, додаткових договорів, додаткових угод, договорів про внесення змін, тощо, що внесені/укладені до нього або можуть бути внесені/укладені в подальшому. Поручитель повинен виконати Зобов`язання в тому ж порядку, який встановлено для Боржника за Кредитним договором. Представник позивача стверджує, що відповідачі свої зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту PL/22/2322 від 24.12.2019 не виконують належним чином, не сплачують кредит та нараховані проценти у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 25.08.2025 становить 100455,29 грн. та розраховується наступним чином: прострочена заборгованість за основним зобов`язанням 50496,57 грн.; прострочена заборгованість за процентами за період з 01.02.2022 по 19.06.2023 6.68 грн.; заборгованість за простроченою комісією в розмірі за період з 01.01.2022 по 31.05.2023 49917,41 грн.; інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 01.01.2021 по 31.01.2022 10.82 грн.; 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту за період з 12.10.2021 по 20.02.2022 6,46 грн.; 3% річних за несвоєчасне повернення комісії 12.10.2021 по 20.02.2022 - 17.35 грн.. Однак, у строк до 24.12.2022 відповідач 1 не повернула грошові кошти разом із нарахованими процентами та комісією та у зв`язку із закінченням строку користування кредитом позивач набув права вимагати дострокового виконання зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту №PL/22/2322 від 24.12.2019. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму боргу за кредитним договором №PL/22/2322 від 24.12.2019 яка становить 100455,29 грн. та судові витрати у розмірі 3028 грн. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.09.2025 справу передано за підсудністю до Канівського міськрайонного суду Черкаської області. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23.10.2025 справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом направлення на зареєстровану адресу відповідачів судової кореспонденції, яка повернулася із відмітками «адресат відсутній» (а.с. 73-76, 80-83, 91-93), що відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд. Окрім того, за правилами ч.11 ст.128 ЦПК України відповідачі викликалися до суду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади (а.с. 78-79, 89-90). Повідомлення про причину неявки в судове засідання від відповідачів до суду не надійшло, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.12.2019 між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № PL/22/2322, відповідно до умов якого остання отримав кредит у розмірі 141000 гривень строком з 24.12.2019 по 24.12.2022, шляхом безготівкового перерахування на рахунок № [NUMBER] , що відкритий позивальнику в банку, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,01 % річних, щомісячною комісією в розмірі 2,19% в місяць від суми кредиту; реальна річна процентна ставка становить 53,83% річних, загальна вартість кредиту становить 255274,06 грн.; підписанням договору відповідач 1 [PERSON] погодилася з Умовами, переліком необхідних документів, Тарифами та прийняв їх як обов`язкові для виконання (а.с.6). В забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № PL/22/2322 від 24.12.2019 між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та відповідачем 2 [PERSON] укладено договір поруки № PL/22/2322, відповідно до умов якого останній зобов`язалась у повному обсязі солідарно відповідати перед кредитором за порушення [PERSON] , взятих на себе зобов`язань, що витікають з договору про надання споживчого кредиту № PL/22/2322 від 24.12.2019, а також всіх додаткових договорів та угод до нього в тому числі укладених у майбутньому, укладених між Кредитором та Боржником, відповідно до умов якого Боржник зобов`язаний повернути кредит в сумі 141000 грн. в строк до 24.12.2022, а також сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 0,01%. Поручитель повинен виконати зобов`язання в тому ж порядку, який встановлено для Боржник за кредитним договором (п. .1,1 договору). Поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання Зобов`язань, вказаних у п. 1.1 договору поруки повністю (чи у будь-якій його частині) як від боржника та поручителя разом, так і від кожного окремо (п.1.2 договору поруки). Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання боржником будь-якої частини зобов`язання, так і при невиконанні божником зобов`язань в цілому (п. 1,3 договору поруки). Поручитель підтверджує, що віе ознайомлений та погоджується з умовами кредитного договору (п. 1,5 договору поруки) (а.с.31-32). АТ «Банк інвестицій та заощаджень» повністю виконав свої зобов`язання за договором кредиту № PL/22/2322 від 24.12.2019 та надав відповідачу 1 [PERSON] кредит у розмірі та на умовах визначених договором, останній кредит отримав, але свої зобов`язання щодо його повернення не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором №PL/22/2322 від 24.12.2019 станом на 25.08.2025 складає 100455,29 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним зобов`язанням в розмірі 50496,57 грн.; прострочена заборгованість за процентами за період з 01.02.2022 по 19.06.2023 6.68 грн.; заборгованість за простроченою комісією в розмірі за період з 01.01.2022 по 31.05.2023 49917,41 грн.; інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 01.01.2021 по 31.01.2022 10.82 грн.; 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту за період з 12.10.2021 по 20.02.2022 6,46 грн.; 3% річних за несвоєчасне повернення комісії 12.10.2021 по 20.02.2022 - 17.35 грн.(а.с.36-38). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Пунктом 1 ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно 1 ст.612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 (№202/4494/16-ц), яка в силу ч. 4 ст. 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо стягнення комісії за розрахунково касове обслуговування. Частиною 1статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Зі змісту вказаної норми убачається, що суд вирішуючи спір, не вправі допускати неправильного застосування норм матеріального права - незалежно від того, чи міститься посилання на таке неправильне застосування норм матеріального права в доводах сторін спору. Це не суперечить засадам змагальності сторін, оскільки даний принцип полягає у прояві в змагальності формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі , та забезпечує повноту досліджень обставин справи. Правова позиція про те, що умова кредитного договору в частині встановлення платежу за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами - є нікчемною та не потребує визнанню недійсною, викладена у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 708/195/19 (провадження № 61-1789св19) та 01.04.2020 у справі №583/3343/19 (провадження №61-22778св 19), та у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другоюстатті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо договору поруки. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Забезпечення зобов`язання створює між кредитором у цьому зобов`язанні та особою, що забезпечує зобов`язання, особливий вид відносин - акцесорне (додаткове) зобов`язання по відношенню до основного зобов`язання (стаття 548 ЦК України). Акцесорні (додаткові) зобов`язання охоплюються загальним поняттям зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Незалежно від підстави виникнення того чи іншого виду забезпечення виконання зобов`язання (на підставі договору чи в силу закону), акцесорне зобов`язання як вид цивільно-правового зобов`язання має ту особливість, що не може існувати самостійно: таке зобов`язання не може виникнути раніше основного; забезпеченою може бути лише дійсна вимога; недійсність основного зобов`язання тягне недійсність і додаткового. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Згідно з статтею 553 ЦК України, забезпечувальний механізм поруки полягає у залученні додаткового боржника, який поряд з основним відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання боржником. При укладенні договору поруки виникає множинність осіб на боці боржника, і законодавець визначає солідарні обов`язки для цих боржників. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, установлених договором або законом, зокрема в разі неподільності предмета зобов`язання. Наслідки солідарного обов`язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України: у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що солідарна відповідальність у зобов`язальному праві - це відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо. Як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників, який не задовольнив цю вимогу, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника. На підставі рішення суду про стягнення боргу з солідарних боржників солідарна відповідальність покладається на відповідачів до повного погашення боргу. Відповідачі як солідарні боржники відповідають в межах загальної суми кредитної заборгованості. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (частина четверта статті 543 ЦК України). Отже, суть солідарного обов`язку полягає в тому, що у випадку невиконання боржником грошового зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор має право вимагати виконання цього грошового зобов`язання одночасно як від боржника, так і від поручителя. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Судом встановлено, що 24.12.2019 між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № PL/22/2322, відповідно до умов якого остання отримав кредит у розмірі 141000 гривень строком з 24.12.2019 по 24.12.2022, шляхом безготівкового перерахування на рахунок № [NUMBER] , що відкритий позивальнику в банку, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,01 % річних, щомісячною комісією в розмірі 2,19% в місяць від суми кредиту; реальна річна процентна ставка становить 53,83% річних, загальна вартість кредиту становить 255274,06 грн.; підписанням договору відповідач 1 [PERSON] погодилася з Умовами, переліком необхідних документів, Тарифами та прийняв їх як обов`язкові для виконання. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 24.12.2019 між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки. Відповідачем 1 умови договору порушено, кредитні кошти вчасно та в повному обсязі повернуті не були. Щодо включення банком до розміру заборгованості, яку він просить стягнути у цій справі, щомісячної комісії, передбаченої договором, суд зазначає наступне. У постанові ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі №204/224/21 міститься посилання на постанову Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19, в якій вказано, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 7.2 «Таблиці обчислення орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача». Розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування складає з 10.01.2020 по 24.12.2022 114252,30 грн., по 3087,90 грн. щомісячно. При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.9 кредитного договору та 7.2 таблиці щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідачів комісії в розмірі 49917,41 грн.- слід відмовити. Крім цього у задоволенні вимоги про стягнення 3% річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості за комісією в розмірі 17,35 грн., і інфляційних втратах, нарахованих на таку заборгованість, також слід відмовити. При цьому, суд погоджується із вимогою позову про нарахування 3% річних на суму простроченої заборгованості по тілу кредиту в сумі 6,46 грн., яка нарахована у строк з 12.10.2021 по 20.02.2022, оскільки така відповідає нормам чинного законодавства. З урахуванням вищевикладеного, позов слід задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені судові витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 3028,00 грн.. Оскільки позов судом задоволено частково, тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1524,60 грн., з кожного по 762,30 грн. (3028,00 грн. : 2 відповідача), враховуючи, що п.35 Постанови №10 Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Outcome: partial