Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Представник заявниці [PERSON] адвокат Хомік Є.М. звернулася до суду з заявою, згідно якої просить встановити, що [PERSON] , громадянин України, [INFO] , помер [INFO] у селищі міського типу Вербілки Талдомського району Московської області РФ. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що заявниця звертається до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , який є дідусем її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з огляду на такі обставини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Батьки дитини перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , стрілець 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, зник безвісти 25 грудня 2022 року в районі виконання бойових завдань біля н.п. Площанка (Луганська обл.), що підтверджується Сповіщенням сім`ї № 7 від 02.01.2023 року. Військовою частиною [NUMBER] проведено відповідне службове розслідування (Акт від 24.01.2023, результати службового розслідування затверджені наказом командира військової частини [NUMBER] від 06.02.2023 №41). Згідно з наказом командира військової частини [NUMBER] від 13.02.2023 за №44, [PERSON] вважається зниклим без безвісти з 25 грудня 2022 року. Відомості про статус [PERSON] як зниклого безвісти за особливих обставин внесені до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин (Витяг №20250418-3371 від 18.04.2025). Таким чином, як заявниця та її малолітня донька мають право на виплату грошового забезпечення зниклого безвісти [PERSON] . Таке ж право має і батько [PERSON] [PERSON] . Проте, [PERSON] помер [INFO] на території Російської Федерації, про що Талдомським відділом РАЦС Головного управління РАЦС Московської області зареєстрований актовий запис №682, видане свідоцтво про смерть [NUMBER] . Водночас, свідоцтво про смерть компетентним органом реєстрації актів цивільного стану на території України не видавалось, відомості про смерть [PERSON] до Державного реєстру актів цивільного стану громадян не вносились. Підтвердженням факту смерті [PERSON] також є Довідка, видана Тарасівським старостинським округом Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області про те, що [PERSON] , який [INFO] , похоронений на кладовищі в с. Тарасівка Звенигородського району Черкаської області. Також факт смерті [PERSON] підтверджує свідок [PERSON] , [INFO] , який надав афідевіт, посвідчений Кравчук Т.І., приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області 14.05.2025 за р№ 1883. [PERSON] засвідчив, що був особисто знайомий з [PERSON] , [INFO] , який народився в с. Тарасівка Звенигородського району Черкаської області. У 2006 році раз [PERSON] вони перебували у селищі міського типу Вербілки Талдомського району Московської області, Російської Федерації та працювали на будівництві. Вранці 18 вересня 2006 року співмешканка [PERSON] повідомила про його раптову смерть. Того ж дня, 18.09.2006, Талдомським відділом РАЦС Головного управління РАЦС Московської області зареєстрований актовий запис № 682, [PERSON] видане свідоцтво про смерть [NUMBER] . [PERSON] особисто супроводжував тіло [PERSON] на територію України в село Тарасівку Звенигородського району Черкаської області. Враховуючи наявні письмові докази, практику ЄСПЛ, а також те, що становлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявниці та її малолітньої дитини; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, а заявниця не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт смерті, є всі підстави для задоволення її та встановлення факту смерті [PERSON] . Представник заявниці в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представники заінтересованих осіб Звенигородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Військової частини [NUMBER] судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки до суду не повідомили. Від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України надійшли письмові пояснення, згідно яких просить розглянути заяву за його відсутності, та прийняти законне та обґрунтоване рішення по справі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, згідно довідки начальника Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 17.07.2025 №436/31.17-14 встановлено, що проведеною перевіркою за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] [INFO] , уродженця с. Тарасівка Звенигородського району Черкаської області, батьками останнього є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 18.11.2014 зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області складено актовий запис №178. Прізвище після реєстрації шлюбу у чоловіка та дружини [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області встановлено, що у подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] , актовий запис №409. [PERSON] , [INFO] , стрілець 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, зник безвісти 25 грудня 2022 року в районі виконання бойових завдань біля н.п. Площанка (Луганська обл.), що підтверджується Сповіщенням сім`ї № 1 від 02.01.2023 року. Військовою частиною [NUMBER] проведено відповідне службове розслідування (Акт від 24.01.2023, результати службового розслідування затверджені наказом командира військової частини [NUMBER] від 06.02.2023 №41). Згідно з наказом командира військової частини [NUMBER] від 13.02.2023 за №44, [PERSON] вважається зниклим без безвісти з 25 грудня 2022 року. Відомості про статус [PERSON] як зниклого безвісти за особливих обставин внесені до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, що підтверджено витягом №20250418-3371 від 18.04.2025. Таким чином, заявниця та її малолітня донька мають право на виплату грошового забезпечення зниклого безвісти [PERSON] . Таке ж право має і батько [PERSON] [PERSON] . Проте, [PERSON] помер [INFO] на території Російської Федерації, про що Талдомським відділом РАЦС Головного управління РАЦС Московської області зареєстрований актовий запис №682, видане свідоцтво про смерть [NUMBER] . Водночас, свідоцтво про смерть компетентним органом реєстрації актів цивільного стану на території України не видавалось, відомості про смерть [PERSON] до Державного реєстру актів цивільного стану громадян не вносились. Згідно довідки Тарасівського старостинського округу Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області підтверджується факт смерті [PERSON] , який [INFO] , похоронений на кладовищі в с. Тарасівка Звенигородського району Черкаської області. Також факт смерті [PERSON] підтверджує свідок [PERSON] , [INFO] , який надав афідевіт, посвідчений Кравчук Т.І., приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області 14.05.2025 за № 1883. [PERSON] засвідчив, що був особисто знайомий з [PERSON] , [INFO] , який народився в с. Тарасівка Звенигородського району Черкаської області. У 2006 році раз [PERSON] вони перебували у селищі міського типу Вербілки Талдомського району Московської області, Російської Федерації та працювали на будівництві. Вранці 18 вересня 2006 року співмешканка [PERSON] повідомила про його раптову смерть. Того ж дня, 18.09.2006, Талдомським відділом РАЦС Головного управління РАЦС Московської області зареєстрований актовий запис №682, [PERSON] видане свідоцтво про смерть [NUMBER] . [PERSON] особисто супроводжував тіло [PERSON] на територію України в село Тарасівку Звенигородського району Черкаської області. Згідно з ч. 1 ст. 2 та ч. 1 ст. 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно зі ст. ст. 293, 315 ЦПК України, в судовому порядку розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, а також можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Пунктом 5 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 52\\5 від 18.10.2000, в редакції, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України № 1154\\5 від 22.11.2007 року, з наступними змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації є: лікарське свідоцтво про смерть; фельдшерська довідка про смерть; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті в певний час. Жоден з цих документів заявниця не має можливості отримати та подати для державної реєстрації смерті свого свекра. До початку повномасштабного вторгнення російської федерації, на території України визнавалися і вважалися чинними документи, що видані російською федерацію в рамках міжнародних угод. 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України від 01.12.2022 року N 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.93» Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.93 року та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.97 року та вихід України з Конвенції від 22.01.93 року та Протоколу від 28.03.97 року. Так, дія Конвенції від 22.01.93 року та Протоколу від 28.03.97 року зупинена з 27.12.2022 року. На теперішній час законодавством не врегульовано окремого порядку визнання фактів смерті, що відбулися до розриву дипломатичних відносин з країною-агресором. В такому випадку необхідно застосувати аналогію закону. В практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. «Намібійські винятки» застосовані у практиці Європейського Суду з прав людини: у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. У відповідності до п. 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. Таким чином, як заявниця та її малолітня донька мають право на виплату грошового забезпечення зниклого безвісти [PERSON] . Таке ж право має і батько [PERSON] [PERSON] . Враховуючи наявні письмові докази, наведену практику ЄСПЛ, а також те, що встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявниці та її малолітньої дитини, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, а заявниця не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт смерті, є всі підстави для задоволення її та встановлення факту смерті [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved