Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. ТОВ ФК ЄВРОКРЕДИТ 2 грудня 2025 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 23327,77 грн та судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11200 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.02.2021 первісний кредитор АТ Мегабанк та [PERSON] уклали кредитний договір у формі заяви-договору №TDB.2021.0413.2165 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, відповідно до якого банк відкрив клієнту поточний рахунок у гривні, що обслуговується за дебетово-кредитною схемою, та видав платіжну картку міжнародної платіжної системи, на яку встановлено кредитний ліміт згідно з умовами договору. Відповідач порушив умови договору, внаслідок цього станом на 03.09.2024 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 23327,77 грн, з яких 8863,09 грн становить заборгованість за кредитом (основний борг) та 14464,68 грн заборгованість за нарахованими процентами. На підставі договорів про відступлення права вимоги 03.09.2024 право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС», а 27.12.2024 - до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ». Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 29 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у адресованому суду клопотанні просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про час місце розгляду справи шляхом надсилання повістки поштою за адресою його реєстрації, до суду повернулося зворотне поштове повідомлення з розпискою про отримання. Оскільки, відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав, та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд цієї справи. Оскільки у судове засідання не з`явилися усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК у зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписав рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК датою ухвалення рішення зазначена дата складення повного судового рішення. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Укладення кредитного договору та видача коштів. Відповідно до паспорта споживчого кредиту 01.02.2021 року [PERSON] ознайомилася з умовами кредитування, а кредитор АТ Мегабанк виконало обов`язок надати інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій. Паспорт підписаний власноручно відповідачем. У паспорті зокрема вказані такі умови кредитування: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія з пільговим періодом із лімітом від 0 до 200 000 грн, строк кредитування - 12 місяців з правом автоматичної пролонгації, базова процентна ставка 56% річних, орієнтовна реальна річна процентна ставка 87,30%. Позичальник має щомісячно вносити мінімальний обов`язковий платіж, а за супровідні послуги, такі як видача готівки або P2P-перекази, встановлена комісія у розмірі 4% від суми операції. Наслідком прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит є застосування процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту у розмірі 80,00% річних від простроченої суми за весь період прострочення. 1 лютого 2021 року АТ Мегабанк (Первісний кредитор, код ЄДРПОУ 09804119) та [PERSON] уклали споживчий кредитний договір у формі Заяви-Договору №TDB.2021.0413.2165 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank. Відповідач власноручно підписала цей договір. За змістом договору відповідачу було відкрито поточний рахунок [NUMBER] , видано картку платіжну картку № [NUMBER] та надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з такими основними умовами: - кредитний ліміт - 200 000 грн, - строк кредиту -12 місяців, - строк дії договору (п.6 договору): набирає чинності з моменту підписання цієї Заяви-Договору та діє протягом 3 (трьох) років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього Договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, цей Договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій Договору є необмеженою, - базова процентна ставка - 56% річних (0,0001% протягом пільгового періоду до 62 днів), - відповідальність сторін: п. 8.11 Додатку 1 до договору Тарифний пакет todobank - процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 80% річних за весь період прострочення, - реальна річна процентна ставка - 87,3% річних. Відповідно до п.4 зазначеного договору банк може надавати Клієнту кредит шляхом сплати з Карткового рахунку платежів Клієнта, здійснення його розрахункових операцій та видачі йому готівки на суму, що перевищує залишок на цьому рахунку, але в межах доступного ліміту кредитної лінії. Позивач також надав Додаток № 1 до договору (Тарифний пакет «todobank») визначає конкретні ставки, комісії та умови обслуговування карткового рахунку. Це документ підписаний відповідачем [PERSON] . У ньому зазначено, що строк кредитування становить 12 місяців, а у розділі Відповідальність зазначено, що у разі невиконання та або неналежне виконання клієнтом зобов?язання щодо сплати заборгованості за кредитною лінією застосовується процентна ставка 80% річних (п.8.11). Фактичне використання [PERSON] кредитного ліміту за зазначеним кредитним договором підтверджується наданими позивачем виписками з банківського рахунку [PERSON] у АТ «МЕГАБАНК» та випискою з рахунку, що сформована у програмному комплексі Національного банку України. Загальна сума використаного кредитного ліміту складає 8863,09 грн. Остання видаткова операція (використання коштів безпосередньо боржником) за рахунок кредитного ліміту була здійснена 11 травня 2022 року на суму 109,40 грн. Після цієї дати рух коштів у дебеті рахунку стосувався виключно нарахування банком процентів, комісій та перенесення боргу на прострочені рахунки. Порушення зобов`язання та розмір заборгованості. Згідно з виписками з рахунку відповідача та довідкою-розрахунком заборгованості первісного кредитора АТ Мегабанк відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, сплачувала заборгованість лише частково у зв`язку з чим станом на 03.09.2024 за кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 23327,77 грн, з яких 8863,09 грн становить заборгованість за кредитом (основний борг) та 14464,68 грн заборгованість за нарахованими процентами. Кредитний договір передбачає строк кредитування - 12 місяців. Цей строк обраховується від дня здійснення платежу з використанням кредитного ліміту (ч.1 ст.1067 ЦК України). Кредитний ліміт фактично використовувався [PERSON] у період з 23.12.2021 до 11.05.2022 (це відображено у виписці АТ Мегабанк). Строк кредитування тривалістю 12 місяців таким чином завершився 11.05.2023. На цей час згідно з наданою позивачем випискою НБУ за Маковецькою обраховувалася заборгованість у розмірі 13802,69 грн, з яких 8863,09 грн становить заборгованість за кредитом (основний борг) та 4939,60 грн заборгованість за нарахованими процентами. Решта процентів у сумі 9525,08 грн згідно з виписками нараховані після завершення цього строку, а саме у період з 12.05.2023 до 02.09.2024. Перехід права вимоги. 03 вересня 2024 року АТ «МЕГАБАНК» і ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» уклали договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого відступлено право грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Це підтверджується Витягом з Реєстру договорів (Додаток №1 до Договору № GL1N426240), у якому зазначено про відступлення прав вимоги за кредитним договором із [PERSON] . Оплатність цього договору підтверджується Платіжною інструкцією № 66895 від 31.07.2024 року на суму 23 425 777,00 грн, перерахованою ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» на користь АТ «МЕГАБАНК» за результатами аукціону (лот № GL1N426240). 27 грудня 2024 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» і ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» уклали договір №1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого відступлено право грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Це підтверджується Витягом з Реєстру договорів (Додаток №1 до Договору № 1/12), у якому зазначено про відступлення прав вимоги за кредитним договором із [PERSON] . Оплатність цього переходу підтверджується трьома платіжними інструкціями на загальну суму 22 730 000,00 грн: № 1074 від 27.12.2024 (на суму 8 030 000 грн), № 1091 від 31.01.2025 (на суму 9 200 000 грн) та № 1822 від 22.09.2025 (на суму 5 500 000 грн). Норми права, які застосував суд. За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 18 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Правові висновки Верховного суду, що застосовані у справі Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зробила такі висновки про правильне застосування норм права. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. ВП ВС у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 уточнила власний правовий висновок, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав»). У постанові ВС від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 сформульовано висновок про те, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Мотивована оцінка і висновки суду. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Суд встановив, що між первісним кредитором АТ Мегабанк та відповідачем [PERSON] виникли цивільно-правові відносини на підставі кредитного договору. Відповідач власноручно підписала договір, а отже була обізнана з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків, та погодилася з ними. Належне виконання первісним кредитором своїх зобов`язань щодо надання кредитних коштів підтверджується зазначеними вище виписками з рахунків відповідача, які підтверджують фактичне використання [PERSON] кредитного ліміту на суму 8863,09 грн у період з часу укладення договору 01.02.2021 до дати останньої здійсненої нею з використанням кредитного ліміту видаткової операції 11.05.2022. Відповідач сплатила заборгованість лише частково. Оскільки зобов`язання з повернення кредиту не було виконано в повному обсязі, вимога про стягнення залишку тіла кредиту у розмірі зазначеному розмірі є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Кредитний договір передбачає строк кредитування - 12 місяців. Такі ж умови викладені у паспорті споживчого кредиту і наданих позивачем тарифах банку у пакеті «todobank». Згідно з ч. 1 ст. 1069 ЦК України, яка врегульовує правовідносини щодо кредитування рахунка, цей строк обраховується від дня здійснення платежу з використанням кредитного ліміту. Кредитний ліміт фактично використовувався відповідачем у період з 23.12.2021 до 11.05.2022. Строк кредитування тривалістю 12 місяців таким чином слід відраховувати з дати кожного використання [PERSON] коштів з використанням кредитного ліміту (ст.1068 ЦК). Тому строк кредитування розпочався 23.12.2021 і завершується через 12 місяців після здійснення останньої операції, а саме 11.05.2023. При цьому відсутні належні, допустимі і достатні докази пролонгації саме строку кредитування. Паспорт споживчого кредиту у кому згадано про автоматичну пролонгацію строку кредитування, не встановлює умови договору, а є лише способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця щодо інформування споживача про різні пропозиції кредитодавця (ст.9 ЗУ Про споживче кредитування, правовий висновок ВС у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20). Водночас у кредитному договорі умови щодо пролонгації саме строку кредитування відсутні. Умови щодо автоматичної пролонгації строку договору не змінюють умов його договору, якими чітко визначено, що строк кредиту становить 12 місяців. Тобто умова про те, що сам договір діє довше або пролонгується, не означає автоматичного продовження періоду, за який можна нараховувати проценти за користування тілом кредиту за початковою ставкою. Будь-які неясності у договорі суд тлумачить на користь споживача (принцип contra proferentem). Відповідно до даних зазначених виписок у цей період нарахована заборгованість за процентами на загальну суму 4939,60 грн. Враховуючи висновки ВП ВС, викладені у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими в межах строку кредитування до 11.05.2023 у розмірі 4939,60 грн суд визнає обґрунтованими. Після завершення строку кредитування банк продовжив нараховування заборгованості за процентами на підставі умов кредитного договору, що передбачають відповідальність боржника за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту у формі застосування процентної ставки 80% річних. Згідно з наданими виписками у період з 12.05.2023 по 03.09.2024 банк нарахував заборгованість за відсотками у розмірі 9525,08 грн. Такі нарахування, здійснені після спливу строку кредитування, не є платою за користування кредитом, що передбачена абз. 2 ч.1 ст.1048 ЦК, а натомість є відповідальністю за порушення грошового зобов`язання, що передбачена ст. 625 ЦК України. При цьому сторони врегулювали у договорі відмінну від зазначеної у цій статті ставку процентів: замість 3% річних від простроченої суми встановили вищу ставку - 80%. Однак ці нарахування після завершення строку кредитування були здійснені у період воєнного стану в України, тому на підставі норм п.18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України позичальник [PERSON] звільняється від відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК, а відповідні нарахування підлягають списанню кредитодавцем. Тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Враховуючи, що до позивача на підставі описаного вище ланцюга договорів про відступлення права вимоги перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, і факт цього переходу документально підтверджений, позивач набув статусу нового кредитора та має право вимагати виконання зобов`язання. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у частині стягнення заборгованості у розмірі 13802,69 грн, з яких 8863,09 грн становить заборгованість за кредитом (основний борг) та 4939,60 грн заборгованість за нарахованими процентами. Щодо розподілу судових витрат. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, який сплачений позивачем у розмірі 2422,40 грн, пропорційно задоволеним вимогам тобто у сумі 1433,30 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, то суд дійшов таких висновків. На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав договір про надання правничої допомоги від 01.07.2025, що був укладений позивачем з Адвокатським об`єднанням АЛЬЯНС ДЛС з додатками, у яких наведено опис наданих послуг, ордер представника, та акт прийому-передачі наданих послуг від 14.08.2025 року, відповідно до якого позивачу надано послуги професійної правничої допомоги на загальну суму 11200 грн. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Частинами 3, 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial