Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

23.10.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» через представника, із використанням системи «Електронний суд» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладений кредитний договір №3945509 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до якого відповідачу надано кредит шляхом перерахування на платіжну картку. 14.11.2024 між первісним кредитором та позивачем у справі укладений договір факторингу 14/11/2024, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Кредит Капітал» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №3945509, укладеним з [PERSON] . У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, заборгованість [PERSON] становить 22038,46 грн, з яких 5799,86 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 16238,60 грн проценти за користування кредитом, що позивач просить стягнути з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.10.2025 відкрито провадження в справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам встановлений строк для подання письмових заяв по суті справи, задоволене клопотання позивача про витребування доказів, що становлять банківську таємницю. Копію ухвали про відкриття провадження в справі надіслано відповідачеві на зареєстровану адресу місця проживання, вказане відправлення повернуте відправникові у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, пов`язаної із належним здійсненням правосуддя, зокрема сформульованої в справі «Сидоренко проти України» (Sydorenko v. Ukraine (dec.), №73193/12, 18 February 2021), загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, однак стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів. Той факт, що заявниця не отримала кореспонденцію, надіслану їй Вищим спеціалізованим судом, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права заявниці за статтею 6 § 1 Конвенції були порушені. Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №913/879/17, від 21.05.2020 року у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі №24/260-23/52-б). Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву ТОВ «ФК «Кредит Капітал» до суду не подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Положеннями частини 1 статті 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. 01.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладений договір №3945509 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн строком на 360 днів з 01.09.2023, шляхом переказу на вказану відповідачем картку № [NUMBER] , зі сплатою відсотків за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 2% на день, що діє протягом всього строку кредитування, зниженою процентною ставкою 0,01%за день в разі, якщо позичальник до 16.09.2023 включно або протягом трьох днів, наступних за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не меншій першого платежу згідно із графіком, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, то як учасник програми лояльності, отримує індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, проценти, нараховані до вказаної дати, будуть перераховані за зниженою процентною ставкою. Кредитний договір підписаний [PERSON] 01.09.2023 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора, що вбачається із паперової копії договору, укладеного в електронній формі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до інформаційного листа ТОВ «Пейтек», грошові кошти у сумі 6000,00 грн перераховано на картку № [NUMBER] 01.09.2023 об 11-13 год. 01.09.2023 ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.09.2023 №3945509, яким погоджено графік платежів та змінено, зокрема, реальну річну процентну ставку. 19.09.2023 ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.09.2023 №3945509, яким погоджено графік платежів та змінено, зокрема, реальну річну процентну ставку. 04.10.2023 ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.09.2023 №3945509, яким погоджено графік платежів та змінено, зокрема, реальну річну процентну ставку. 20.10.2023 ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.09.2023 №3945509, яким погоджено графік платежів та змінено, зокрема, реальну річну процентну ставку. 07.11.2023 ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.09.2023 №3945509, яким погоджено графік платежів та змінено, зокрема, реальну річну процентну ставку. 22.11.2023 ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.09.2023 №3945509, яким погоджено графік платежів та змінено, зокрема, реальну річну процентну ставку. 08.12.2023 ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.09.2023 №3945509 яким погоджено графік платежів та змінено, зокрема, реальну річну процентну ставку. 22.12.2023 ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.09.2023 №3945509 яким погоджено графік платежів та змінено, зокрема, реальну річну процентну ставку. 08.01.2024 ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.09.2023 №3945509, яким погоджено графік платежів та змінено, зокрема, реальну річну процентну ставку. 23.01.2024 ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.09.2023 №3945509, яким погоджено графік платежів та змінено, зокрема, реальну річну процентну ставку. 07.02.2024 ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.09.2023 №3945509, яким погоджено графік платежів та змінено, зокрема, реальну річну процентну ставку. 19.02.2024 ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.09.2023 №3945509 яким погоджено графік платежів та змінено, зокрема, реальну річну процентну ставку. 05.03.2024 ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.09.2023 №3945509, яким погоджено графік платежів та змінено, зокрема, реальну річну процентну ставку. 20.03.2024 ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.09.2023 №3945509, яким погоджено графік платежів та змінено, зокрема, реальну річну процентну ставку. 08.04.2024 ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.09.2023 №3945509, яким погоджено графік платежів та змінено, зокрема, реальну річну процентну ставку. Відомості про порядок укладення сторонами відповідних правочинів, спосіб їх підписання відповідачем, відсутні, відтак останні не приймаються судом до уваги під час постановлення рішення. Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано. На підтвердження наявності заборгованості та її розміру банком на виконання ухвали в частині витребування доказів надано інформаційний лист про випуск картки № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , на рахунок якої [INFO] відбулося зарахування 6000,00 грн. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №3945509 від 01.09.2023, виникла заборгованість, що за розрахунком первісного кредитора, ТОВ «Лінеура Україна» станом на 14.11.2024 складає 22038,46 грн, з яких 5799,86 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 16238,60 грн (нарахована за період із 01.09.2023 до 16.09.2023 за пільговою процентною ставкою 0,01% за день та процентною ставкою 2,00% за день за період із 17.09.2023 до 26.08.2024 включно). При цьому з розрахунку судом встановлено, що відповідач сплачував кошти на виконання власних зобов`язань за договором, всього сплачено 24255,85 грн, з яких 200,14 грн зараховано на погашення суми кредиту та 24055,71 грн на погашення боргу за процентами. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. 14.11.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» як клієнтом та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» як фактором укладено договір факторингу 14/11/2024. Згідно з п. 1.1 фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. За п. 6.2.3 договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості відбувається з моменту надходження грошових коштів в розмірі, визначеному п. 7.1 договору, на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Згідно з платіжною інструкцією від 14.11.2024 №7534, ТОВ «ФК «Кредит Капітал» перерахувало на користь ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти на виконання умов договору факторингу №14/11/2024 від 14.11.2024 в сумі, що відповідає ціні продажу, погодженій сторонами в п. 7.1 відповідного договору. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №14/11/2024 від 14.11.2024, ТОВ «ФК «Кредит Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3945509 від 01.09.2023 у загальній сумі 22038,46 грн, з яких 5799,86 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 16238,60 грн сума заборгованості за процентами. З викладеного слідує, що позивачем додаткові нарахування не здійснювалися. Доказів погашення відповідачем заборгованості як позивачу, так і будь-кому із попередніх кредиторів в повному обсязі, матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, судом встановлено, що боржник належним чином зобов`язання по поверненню кредитних коштів не виконав, в результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором №3945509 від 01.09.2023, право вимоги за яким, на підставі договору факторингу №14/11/2024 від 14.11.2024, належить позивачеві. Загальна сума заборгованості відповідача перед ТОВ «ФК «Кредит Капітал» за вказаним кредитним договором становить 22038,46 грн, з яких 5799,86 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 16238,60 грн сума заборгованості за процентами. Разом з тим, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно зі ст. 18 згаданого Закону, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Відповідно до ст. 1 Закону, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. 22.11.2023 прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023 та яким внесені зміни до ч. 5 ст. 8 Закону (п. 5 розділу І Закону України «Про споживче кредитування»). Так, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Отже, як слідує з вказаних змін у законодавстві, що регулюють питання споживчого кредитування, починаючи з 25.12.2023 (наступний день після набрання Законом чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не міг перевищувати 1%. З огляду на положення п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», положення ч. 5 ст. 8 вказаного Закону щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки, вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, протягом наступних 120 днів - 1,5%. Окрім того, частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір між сторонами укладений 01.09.2023, тому повинен враховувати дані положення Закону. Застосування денної процентної ставки у більшому розмірі порушує право споживача кредитних послуг, а тому при вирішенні даного спору, за таких обставин, підлягає врахуванню процентна ставка в максимальному розмірі, що імперативно обмежений Законом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року у справі №911/19/19 вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Провівши перерахунок відповідно до вимог про граничний розмір процентів, як вказано вище, суд встановив, що розмір процентів, що належить стягнути із відповідача, за вирахуванням сплаченої суми, складає 12525,29 грн. Отже, позов слід задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За платіжною інструкцією від 14.10.2025 №24166, позивачем сплачено 2422,40 грн, відтак судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог слід стягнути із відповідача. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статті 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу судові надано договір про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025, укладений позивачем із Адвокатським об`єднанням «Апологет», акт №169 про надання послуг щодо стягнення кредитної заборгованості із [PERSON] загальною вартістю 8000,00 грн, детальний опис наданих послуг до акту №169 із відомостями про обсяг наданих послуг правничої допомоги, всього 6 год 30 хв, ордер про надання правової допомоги адвокатом Усенком М.І. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, §268). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial