Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Заявник звернулася до суду з вказаною заявою про визнання недієздатною її доньку [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом 1 групи з дитинства, перебуває на обліку у лікаря психіатра, внаслідок чого вона нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. А тому, заявник просила суд визнати недієздатною її доньку [PERSON] , внаслідок психічної хвороби, встановити над нею опіку та призначити заявника її опікуном. Заявник в судовому засіданні підтримала заяву. Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування підтримала заяву. Представник заінтересованої особи [PERSON] , адвокат Єфремова І.І. в судовому засіданні підтримала задоволення заяви. Заслухавши позицію учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. З матеріалів справи вбачається, що заявник [PERSON] , [INFO] , являється матір`ю [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про народження. Заявник суду пояснила, що її донька з дитинства має інвалідність, постійно потребує стороннього догляду і такий догляд здійснює заявник. Відповідно до висновку ЛКК КН ПБМР «Білоцерківська міська лікарня №4» від 05.08.2025 року за № 183 [PERSON] отримує медичну допомогу у лікаря-психіатра з приводу важкої розумової відсталості . Згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 09.09.2025 за № 686 встановлено доцільність призначення опікуном [PERSON] (а.с.35). Згідно до висновку судово-психіатричного експерта № 403-ц від 03.12.2005 року [PERSON] , [INFO] страждає на хронічний, стійкий, психічний розлад- важку розумову відсталість - F 72.1 за МКХ 10. За своїм психічним станом [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За змістом ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. За ст. 39 ч.1 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає презумпцію психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. У Рішенні від 24 квітня 2018 року № 3-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що право людини на повагу до її гідності, як і її право на життя, є невід`ємним, невідчужуваним, непорушним та підлягає безумовному захисту з боку держави; у статтях 27, 28 Конституції України інституціалізовано не лише негативний обов`язок держави утримуватися від діянь, які посягали б на права людини на життя та повагу до її гідності, а й позитивний обов`язок держави, який полягає, зокрема, в забезпеченні належної системи національного захисту конституційних прав людини шляхом розроблення відповідного нормативно-правового регулювання; впровадженні ефективної системи захисту життя, здоров`я та гідності людини; створенні умов для реалізації людиною її фундаментальних прав і свобод; гарантуванні порядку відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушень конституційних прав людини; забезпеченні невідворотності відповідальності за порушення конституційних прав людини Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України). Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016). Згідно із статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно з частиною третьою статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Важливою складовою сімейного життя є право жити разом, щоб сімейні стосунки могли нормально розвиватись, а члени сім`ї могли спілкуватись одне з одним. Поняття сімейного життя є автономним. Відповідь на питання, існує чи ні сімейне життя, залежить переважно від факту реального існування у дійсності тісних особистих зв`язків та стосунків. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Як передбачено ч. 5 ст. 63 ЦК України фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів або піклувальників. Опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням (ст. 67 ЦК України). Згідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні стосунки між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Подібні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. У Правилах також зазначено, що опікун призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Проаналізувавши всі надані суду докази, суд приходить до висновку, що дана заява обґрунтована та можливо визнати [PERSON] недієздатною. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 56 ЦК України встановлено, що органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Так, поданням органу опіки та піклування, яке є обов`язковим для вирішення питання судом про призначення опікуна, встановлюється доцільність призначення заявника опікуном над недієздатною особою, що проявляється в дослідженні обставин, які мають значення, а саме: чи є особа забезпечена матеріально та житлом, чи є медичні протипоказання для призначення її опікуном, як характеризується за місцем проживання, та який санітарно-гігієнічний стан утримання житла та чи задовільні житлово-побутові умови для проживання недієздатної особи. Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Встановлено, що заявник є матір`ю [PERSON] та виявила бажання оформити опіку над своєю донькою. Між заявником та її донькою існують особисті приязні взаємини. Згідно довідк лікарсько-консультативної комісії Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №4», стан здоров`я заявника дозволяє їй виконувати обов`язки опікуна. В матеріалах справи міститься висновок виконавчого комітету Білоцерківської міської ради щодо доцільності призначення опіки над [PERSON] з боку її матері. А тому, суд вважає за можливе встановити опіку над [PERSON] та призначити її опікуном [PERSON] ,заявника по справі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved