Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі -ТОВ ФК «Кредит-Капітал») звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №1294753 від 10.02.2024 у розмірі 28550,20 грн та судових витрат, що складаються з судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. Позов мотивовано тим, що 10.02.2024 відповідач [PERSON] уклала з ТОВ «Селфі кредит»договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort», відповідно до умов якого отримала 5000,98 грн зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. ТОВ «Селфі кредит» умови кредитного договору виконало, надавши відповідачу кредит в сумі 5000,98 грн. в безготівковій формі, а відповідач свої зобов`язання за договором не виконав належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 28550,20 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 5000,98 грн, заборгованість за процентами 20003,20 грн., заборгованість за штрафом 3546,02 грн. 22.10.2024 ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу № 22102024, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до відповідача за вищевказаним договором. За наведених обставин, ТОВ ФК «Кредит-Капітал»просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 28550,20 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений в установленому порядку, подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, не заперечив проти заочного розгляду справи, позов підтримав у повному обсязі. Узагальнені доводи та заперечення відповідача. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась за зареєстрованим місцем проживання та шляхом опублікування відповідного оголошення на офіційному сайті «Судова влада». Згідно довідки АТ «Укрпошта» поштове відправлення повернуто до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідач в судове засідання не з`явилась, відзиву на позов не подала, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у її відсутності суду не надала. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 05.11.2025 позивач звернувся до суду з даним позовом. 06.11.2025 суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача, відкрив спрощене позовне провадження та призначив справу до розгляду на 08.12.2025. 08.12.2025 розгляд справи відкладено на 23.12.2025 у зв`язку з відсутністю доказів, витребуваних ухвалою суду від 10.11.2025. 12.12.2025 на виконання ухвали суду від 10.11.2025, АТ КБ «ПриватБанк» подало суду витребувану інформацію, що містить банківську таємницю. 23.12.2025 розгляд справи відкладено на 20.01.2026 року у зв`язку з неявкою відповідача та надходженням клопотання відповідача про розстрочення сплати боргу. 25.12.2025 представник позивача направив до суду заперечення щодо задоволення клопотання відповідача про розстрочення сплати боргу, оскільки нею не надано довідки про доход , не повідомлено суду чи має інші банківські рахунки та депозити. 20.01.2026 сторони в судове засідання не з`явились. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Суд встановив,що 10.02.2024 [PERSON] уклала з ТОВ «Селфі кредит» договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1294753, підписав його електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора К075, що направлений 10.02.2024 року о 09 год. 28 хв. на мобільний номер позичальника [NUMBER] . За умовами договору товариство надає споживачу кошти у кредит в національній валюті України гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сторони погодили суму кредиту 10000 грн, строк кредитування 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка 2,5 % в день та застосовується у межах строку кредиту, визначеного п. 1.3 договору, тобто впродовж 360 днів. Знижена ставка 0,01 % в день, застосовується за умови здійснення до 11.03.2024 або протягом трьох днів, що слідують за вказаною датою, сплати коштів у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів. Згідно інформації АТ КБ «ПриватБанк» за вих. №20.1.0.0.0./7-251128/39013-БТ від 30.11.2025, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 10.02.2024 року було зарахування коштів в сумі 10000 грн. Відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 22.10.2024 виникла заборгованість у сумі 28550,20 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 5000,98 грн, заборгованості за відсотками в сумі 20003,20 грн. та заборгованості по штрафам в сумі 3546,02 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, наявним в матеріалах справи. 22.10.2024 ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу № 22102024, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до боржників первісного кредитора, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 1294753 від 10.02.2024 на суму 28550,20 грн., з яких залишок по тілу кредиту 5000,98 грн., заборгованість за відсотками 20003,20 грн. та залишок по штрафам 3546,02 грн., що підтверджено витягом з реєстру боржників по договору факторингу №22102024 від 22.10.2024. Встановлені обставини підтверджуються письмовими доказами: копією кредитного договору про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1294753 від 10.02.2024 з додатками, копією довідки про ідентифікацію, копією договору факторингу №22102024 від 22.10.2024, копією витягу з реєстру боржників до договору факторингу, розрахунком заборгованості, іншими документами доданими до матеріалів справи. Застосовані норми права. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 цього Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч.2 ст.1048 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України). Відповідно до змісту ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Мотиви та висновки суду. Суд встановив, що ТОВ «Селфі кредит»та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1294753 у вигляді електронного документу. Договір підписаний електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора К075, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Уклавши договір, сторони домовилися про всі істотні умови договору, а тому у них виникли взаємні права та обов`язки. ТОВ «Селфі кредит» надав відповідачу кредитні кошти на визначених договором умовах, відповідач кредитні кошти, відсотки за користування кредитними коштами та передбачену договором штрафи не повернула. ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу, за яким ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 28550,20 грн. Отже, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є належним позивачем. Відповідач не оспорила заборгованості за кредитним договором, власного розрахунку не надала та не надала суду доказів погашення кредитної заборгованості. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та відсотками підлягають задоволенню у розмірі 5000,98 грн, по тілу кредиту, 20003,20 грн по відсотках за користування кредитними коштами. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за штрафом в розмірі 3546,02 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також Законом №21220-ІХ від 15.03.2022 внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до п. 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені ч. 2 ст. 3 Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". Із зазначеного слідує, що законодавець звільнив позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 та такі нарахування підлягають списанню. Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 провадження № 61-8279св23). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: - в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; - в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; - у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем грошових зобов`язань, що випливають із спірного кредитного договору, підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за штрафом в розмірі 3546,02 грн. є необґрунтованими і до задоволення не підлягають. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до частково задоволення. Розподіл судових витрат. В позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, а саме: 2422,40 грн судового збору та 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивач сплатив судовий збір в сумі 2422,40 грн, позов задоволений частково на 87,58%, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2121,54 грн судового збору. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги норми ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавенц проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Великої Палати від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц наголошено на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Отже, при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.) У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial