Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до Південного міського суду Одеської області з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 26201000392350 від 28.11.2018 у розмірі 10300,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 364,19 грн, 3 % річних у розмірі 59,22 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 28.11.2018 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 26201000392350 у формі кредитної лінії на споживчі потреби за поточним рахунком клієнта, що відкритий в банку. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, натомість відповідач порушив умови кредитування і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредитні кошти кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем. 15.12.2021 між Первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу № 15/12/21, відповідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 22711,71 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 10293,80 грн, заборгованість по відсотках 10479,90 грн, заборгованість по комісії 1938,01 грн. У зв`язку з неналежним виконанням кредитного зобов`язання відповідачу за період з 15.12.2021-23.02.2022 нараховано інфляційні втрати у розмірі 364,19 грн, 3 % річних у розмірі 59,22 грн. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 30.09.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 22.12.2025 представником відповідача до суду надіслано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач не надав належні докази щодо отримання відповідачем від первісного кредитора кредитних коштів за договором №26201000392350 про встановлення кредитного ліміту від 28.11.2018 на суму 10300,00 грн, а тому представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 26.12.2025 розгляд цивільної справи № 519/2054/25 відкладено, задоволено клопотання позивача та витребувано у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: деталізований розрахунок заборгованості станом на дату відступлення права вимоги, тобто на 15.12.2021; виписку по особових рахунках [PERSON] . 12.01.2026 представником позивача надано клопотання про долучення доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно позову проти заочного рішення не заперечує, просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був сповіщений належним чином, причина неявки суду не відома, з заявами та клопотаннями не звертався. Представник відповідача в день розгляду справи надіслала до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з навантаженістю. Разом з цим суду не надано жодних доказів поважності причин неявки в судове засідання. Відповідно до ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18. Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 28.11.2018 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 26201000392350 у формі кредитної лінії на споживчі потреби за поточним рахунком клієнта, що відкритий в банку (е.а.с.39). Як вбачається зі змісту Кредитного договору №26201000392350, дата надання кредиту - 28.11.2018. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, кредит надається строком на 12 місяців, тобто до 28.11.2019 з можливістю подовження строку кредитної лінії необмеженої кількості разів. Пунктом 1.3 кредитного договору процентна ставка становить 48,00 %, на прострочену заборгованість за Кредитом 56% річних. Реальна річна процентна ставка за Кредитом становить 89,88%. 15.12.2021 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ «Цикл фінанс» укладено Договір факторингу № 15/12/21, відповідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] (е.а.с.29). Згідно витягу з реєстру боржників, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 22711,71 грн, з яких: -заборгованість по тілу кредиту у розмірі 10293,80 грн, -заборгованість по відсотках 10479,90 грн, -заборгованість по комісії 1938,01 грн (е.а.с. 37). Відповідно до розділу 1 Кредитного договору Банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі. Сума кредиту становить 10300,00 грн, строк кредитування - 12 місяців, дату останнього платежу, згідно з графіком визначено до 27.11.2020. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту встановлена у розмірі 2% від суми Кредиту, 48% річних фіксована процентна ставка, 56,0% річних на прострочену заборгованість. 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу №15/12/21, за умовами якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (п.п.1.1.). Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами (п.п. 1.2.). Договір факторингу є дійсним та в судовому порядку не оскаржувався. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021, ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором №26201000392350, укладеним 28.11.2018 з [PERSON] на загальну суму 22711,71 грн. За розрахунком заборгованості по кредитному договору № 26201000392350 від 28.11.2018, станом на 14.12.2021 загальна заборгованість [PERSON] складає 22711,71грн, з яких: 10293,80 грн залишок простроченого кредиту, 10479,90 грн залишок прострочених відсотків, 1938,01 грн залишок прострочених комісій. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20)). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)). Матеріали справи містять копію кредитного договору №26201000392350 від 28.11.2018. Під час дослідження судом цього доказу встановлено, що договір підписаний [PERSON] без жодних застережень, містить всі істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначені сума кредиту, дата його видачі, строк надання коштів, розмір процентів та комісійні винагороди, умови кредитування, порядок повернення, забезпечення виконання зобов`язань. Отже, враховуючи, що між [PERSON] та АТ «Банк Кредит Дніпро» укладено Кредитний договір, який за вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину і є обов`язковим для виконання сторонами. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходить з того, що надані позивачем документи в сукупності підтверджують укладання між сторонами кредитного договору та існування у позичальника заборгованості. За таких обставин, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту та відсотками за кредитним договором №26201000392350 від 28.11.2018 у сумі 20773,70 грн. При цьому суд відхиляє доводи сторони відповідача викладені у відзиві на позов щодо недоведеності отримання відповідачем від первісного кредитора кредитних коштів за договором №26201000392350, оскільки це спростовується матеріалами справи, зокрема випискою по особовому рахунку [PERSON] , витягом з реєстру боржників, довідкою ТОВ «Цикл Фінанс» та розрахунком заборгованості за кредитним договором. Щодо стягнення із відповідача комісії у розмірі 1938,01 грн за Кредитним договором №26201000392350 від 28.11.2018, то суд зазначає наступне. Так, із п. 1.2.4. кредитного договору вбачається, що Комісія, пов`язана з наданням Кредиту 2% від фактичної заборгованості за кредитним станом на останній банківський день поточного місяця. Водночас, згідно ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неуповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту банку безоплатно. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення комісії у розмірі 1938,01 грн не підлягають задоволенню. Позовна заява також містить розрахунки трьох відсотків річних за період з 15.12.2021до 23.02.2022 - на суму 59,22 грн та інфляційних втрат за період з 15.12.2021до 23.02.2022- на суму 364,19 грн. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10293,80 грн та простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 10479,90 грн, з відповідача слід стягнути збитки від інфляції за договором, що складають 364,19 грн, 3% річних 59,22 грн. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно приписів п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Сторона позивача в позовній заяві зазначає, що попередня сума судових витрат, які поніс позивач у зв`язку з пред`явленням даного позову, складає, зокрема, 3000 грн витрат на правничу допомогу. В матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги № 43453613 від 02.01.2025, укладений між ТОВ «Цикл фінанс» та адвокатом Кеню Денисом Васильовичем. Відповідно до акту № 26201000392350 про підтвердження факту надання правничої допомоги № 26201000392350 від 25.08.2025, вартість витрат на надання професійної правничої допомоги за позовом до [PERSON] складає 3000 гривень, у тому числі правовий аналіз обставин, консультації (0,5 години) 500 гривень, складання позовної заяви (2 години) 2000 гривень, формування додатків до позовної заяви (1 година) 500 гривень. На підставі ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеній частині вимог. При пред`явленні позову ТОВ «Цикл фінанс» сплатило судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правову допомогу на суму 3000 грн. Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Цикл фінанс» задоволено на 89,79% (20773,70 грн х 100/23135,13 грн), то на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2175,07 грн (89,79 % х 2422,40 грн) та витрати на професійну правову допомогу на суму 2693,70 (89,79 % х 3000 грн). У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial