Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

До суду надійшла позовна заява ТОВ «Бізнес Позика», в якій представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 339268-КС-001 в розмірі 16928,44 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.06.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 339268-КС-001, згідно з яким товариство надало відповідачці кредит у розмірі 9 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальниця зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Відповідачка підписала договір електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Вказує, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов кредитного договору, у неї виникла заборгованість в загальному розмірі 16928,44 грн, а тому позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою суду від 03.12.2025 провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача у позовній заяві просила здійснювати розгляд справи без її участі, на позові наполягала. Не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідачем відзиву на позовну заяву суду не надано. Однак подано заяву, згідно з якою останній просить розстрочити виконання рішення у зв`язку із скрутним матеріальним становищем. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 24.06.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 339268-КС-001, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», через Особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця. Відповідно до п. 1 договору кредитодавець надав позичальникові споживчий кредит у розмірі 9 000,00 гривень строком на 16 тижнів, термін дії договору до 14.10.2021. Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1,27%, фіксована. Комісія 1350 грн. На підтвердження укладення договору № 339268-КС-001 позивачем надано послідовність дій відповідача спрямованих на укладення цього договору та платіжне доручення № 29365 від 04.06.2021 про перерахування на платіжну карту відповідача 9000,00 грн. Тобто позивач виконав свою частину умов кредитного договору у повному обсязі та перерахував відповідачу суму кредиту. Також суд враховує, що відповідач не заперечує факту отримання кредитних коштів та користування ними, а також факту часткового погашення. Відповідно до умов договору, останній укладено 24.06.2021 на 16 тижнів, строк дії до 14.10.2021, тобто 113 днів. Відповідно відсотки становлять 12 915,9 грн (9 000*1,27%*113). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 30.10.2025 загальна заборгованість по кредиту становив 21428,44 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 9 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 11078,44 грн; суми прострочених платежів за комісією 1350,00 грн. Оскільки відповідач частково погашав заборгованість на загальну суму 4500 грн, заборгованість становить 16928,44 грн, з яких: тіло кредиту 5786,27 грн, відсотки 9792,17 грн, комісія 1350 грн. Отже, спірні правовідносини стосуються повернення отриманого фізичною особою кредиту, який отриманий у фінансовій установі. Оскільки спірні правовідносини виникли стосовно повернення кредитну, вони врегульовані відповідними положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, підписана відповідачем анкета-заява про приєднання разом із умовами та правилами банку складають укладений між сторонами у справі договір про надання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Таким чином, факт укладення такого договору належним чином підтверджено доказами, наявними у матеріалах справи. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). Матеріали справи містять докази часткового погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором перед позивачем на загальну суму 4500 грн, яка врахована позивачем під час розрахунків. Отже, відповідач умови кредитного договору порушив та у строк, установлений умовами кредитного договору кредитні кошти та проценти за користування кредитом не повернув. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам договору та детально відображає алгоритм нарахування, а тому суд бере до уваги наданий розрахунок. Своєю чергою, відповідач контрозрахунку не навів, представник відповідача лише подав заяву про розстрочення виконання рішення. Виходячи з оплатного характеру кредитного договору, відсутні підстави вважати, що умови договору про сплату відсотків за користування кредитом є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін у відповідному договорі (постанова Верховного Суду від 07.04.2021 року у справі №623/2936/19). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольнив позовні вимоги повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, що становить 2422,40 грн. Згідно зі ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Частино 5 ст. 435 ЦПК України передбачено, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Обгрунтовуючи заяву про розстрочку виконання рішення, відповідач посилається на скрутне матеріальне становище, на підтвердження обставини надав копію Довідки ОК-5, що містить дані про суми заробітної плати, з якої сплачується єдиний соціальний внесок (ЄСВ), та інформацію про страховий стаж за період з 2010 року. Водночас, [PERSON] є особою працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування суду не надано. Також не наведено жодних виключних обставин та не надано доказів, які у відповідності до вимог ст. 435 ЦПК України є підставою для розстрочення виконання рішення, а тому клопотання задоволенню не підлягає.

Outcome: approved