Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Золотоніської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просить: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її сина [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що від спільного проживання з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося та вони стали проживати окремо із жовтня 2023 року. Спільний син [PERSON] залишився проживати з батьком за адресою: [ADDRESS] . Починаючи із жовтня 2023 року [PERSON] відвідує заклад дошкільної освіти «Веселка» і з цього ж часу дитиною опікується лише батько, мати дитини не цікавиться життям свого сина, його здоров`ям, вихованням, фізичним та духовним розвитком дитини. Таким чином мати дитини самоусунулась від його утримання, не цікавиться життям та здоров`ям сина, не відвідує батьківські збори у дошкільному закладі, який відвідує її син, вихованням, навчанням та утриманням сина займається виключно батько. За таких обставин, вважаючи, що мати дітей ухиляється від обов`язків по їх утриманню та вихованню, не цікавиться та не піклується про здоров`я, фізичний та духовний розвиток сина, [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.07.2025 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено дату підготовчого засідання. Відповідно до ухвали суду від 07.11.2025 року підготовче провадження у даній справі закрите та призначено дату судового розгляду. У судове засідання позивач та його представник не прибули, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, повністю підтримали позовні вимоги, повне обгрунтування яких вказано у позовній заяві. Відповідачка до суду жодного разу не прибула, відзиву на позов не направила, хоча про дату час та місце судового розгляду ставилась судом належним чином, проте двічі направила до суду заяви, в яких позовні вимоги визнала у повному обсязі, повідомила, що вихованням та утриманням сина не займається, так як має іншу родину. Представник третьої особи у судове засідання не прибула, просила суд проводити розгляд справи за її відсутності, та враховуючи визнання позову відповідачем просила позовні вимоги [PERSON] повністю задовольнити. За таких обставин суд проводить судовий розгляд за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями частини 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.08.2020 року Золотоніським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] народився [INFO] , а його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої головою ОСББ «Вокзальна-90» Дорошенко Л.В. від 14.07.2025 року, за адресою: [ADDRESS] , проживають та зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з Актом обстеження умов проживання від 15.07.2025 року за адресою: [ADDRESS] , житло складається із трьох кімнат, коридора, кухні, санвузла. Має газове опалення, централізоване водопостачання та автономне водовідведення. У квартирі є всі необхідні меблі та побутові прилади (холодильник, пральна машина, телевізор), речі домашнього вжитку. Також є продукти харчування та засоби гігієни в достатній кількості. Для дитини є окрема кімната, яка обладнана ліжком, шафою для одягу, комодом, сезонний одяг та взуття дитина має в достатній кількості. Стосунки в сім`ї доброзичливі. Мати дитини [PERSON] із сім`єю не проживає з 2023 року. Як вбачається з Довідки, виданої завідувачем Золотоніського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Веселка Золотоніської міської ради Черкаської області Олесі Ткаченко від 14.07.2025 року за вих. № 25, [PERSON] , [INFO] , відвідує заклад з 20.10.2023 року. За цей період дитину до садочка приводить та забирає батько [PERSON] . Він же займається вихованням та розвитком сина, цікавиться у вихователів його досягненнями, оплачує харчування [PERSON] у дошкільному закладі. Мама дитини [PERSON] за час перебування сина у закладі не з`являється, розвитком дитини не цікавиться, свята та батьківські збори не відвідує. Відповідно до характеристики [PERSON] , наданої головою ОСББ «Вокзальна-90» 14.07.2025 року, [PERSON] є спокійною та компанійською людиною, самостійно виховує сина, 2020 року народження, підтримує добрі стосунки як у родині, так і в спілкуванні із сусідами, допомагає доглядати прибудинкову територію З Висновку органу опіки та піклування Золотоніської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] » від 03.10.2025 року № 2583 вбачається доцільним з метою захисту законних прав та інтересів дитини позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Із систематичного аналізу положень пункту 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Вирішуючи справу, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать про винну та свідому поведінку відповідачки щодо ухилення від участі у вихованні дитини, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно малолітнього сина. Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Частиною другою ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у сумі 1211.20 гривень.

Outcome: approved