Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (надалі - КП ВО «Київтеплоенерго») звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість, що виникла станом на 31 серпня 2025 року за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , у загальному розмірі 112204,78 грн., з яких: заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з гарячого водопостачання у розмірі 2831,14 грн.; інфляційна складова боргу у розмірі 478,46 грн., три відсотки річних у розмірі 134,50 грн.; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 8381,08 грн., інфляційна складова боргу - 1416,40 грн., три відсотки річних - 398,16 грн.; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води 23964,35 грн., інфляційна складова боргу - 4049,98 грн., три відсотки річних - 1138,47 грн.; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року по 31 серпня 2025 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 23383,76 грн., інфляційна складова боргу - 3196,19 грн., три відсотки річних - 913,10 грн., пеня - 1110,93 грн.; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року по 31 серпня 2025 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 32205,53 грн., інфляційна складова боргу - 4098,93 грн., три відсотки річних - 1155,24 грн., пеня - 1405,54 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1041,69 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 831,05 грн., заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 70,28 грн. та просить стягнути судовий збір у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що [PERSON] є споживачкою послуг за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач, відповідачу надавалися послуги з централізованого опалення, теплової енергії, та постачання гарячої води, проте відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 31 серпня 2025 року становить 112204,78 грн. Надання послуг здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який опублікований у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511). Відповідач від послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у встановленому законодавством порядку не відмовлялася (не відключалася). З цих підстав позивач просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги та вирішити питання судових витрат. Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 16 жовтня 2025 року справу передано для розгляду головуючому судді Шролик І. С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Судом в ухвалі зазначено, що відповідач протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі має право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи його заперечень, який повинен відповідати положенням ст. 178 ЦПК України. 24листопада 2025 року від відповідачки [PERSON] до Оболонського районного суду м. Києва надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву вказала, що вимоги викладені позивачем в позовній заяві не визнає частково, а саме у частині обсягу спожитої води. Зазначає, що згідно з показами лічильника, відповідачка спожила менше гарячої води, ніж вказано в розрахунках, тому визнає споживання гарячої води в загальній кількості 00641 куб.м. Станом на 01 липня 2019 року було спожито 00405 куб.м. і було сплачено поточний рахунок на суму 391,56 грн. Отже, відповідачка вважає, що заборгованість за спожиту гарячу воду становить 00236 куб.м. на суму 23106,04 грн. 01 грудня 2025 року до суду надійшла заява, у якій просила зробити перерахунок вартості за постачання гарячої води. 21 січня 2026 року до суду від відповідачки [PERSON] надійшла заява про застосування позовної давності, у якій відповідачка покликалася на те, що позовні вимоги ґрунтуються на обставинах, що виникли та існували з 2019 року, а оскаржені до суду лише в 2025 році, тобто через шість років після моменту, з якого позивач вважає свої права порушеними. Тому вважає, що позивач звернувся до суду з пропуском строку, а це є підставою для відмови у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. У зв`язку з чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідача, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго». Надання послуг здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який опублікований у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511). Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а тому є споживачкою послуг, які надає позивач. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас такому праву прямо відповідає визначений в п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Відповідачка [PERSON] від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлялася, не відключалася. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, теплової енергії, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31 серпня 2025 року становить 112204,78 грн. Станом на день звернення позивача до суду відповідачка не сплатила зазначену заборгованість. Відповідно до п. п. 1, 5, 8 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність, безперервність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт. Водночас факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином. Враховуючи те, що Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачу, який отримував вказані послуги і користувався ними за адресою: [ADDRESS] , у відповідачки [PERSON] як споживачки, виник обов`язок щодо оплати цих послуг. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У поданому відзиві, відповідач посилається на пропуск позивачем строку позовної давності до частини заявлених вимог. Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України). При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач. Судом враховано, що позивач звернувся до суду з цим позовом 29 жовтня 2025 року, суд приходить до переконання, що позивачем не пропущений строк звернення до суду, з наступних обставин. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності підлягає частковому задоволенню судом, з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з квітня 2017 року. З урахуванням вимог чинного законодавства, суд приходить до переконання, що позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про стягнення з [PERSON] заборгованості, якавиникла з вересня 2017 року, строк позовної давності не пропущений, тому підлягають задоволенню. Враховуючи, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02 квітня 2020 року, відповідно не є пропущеним строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 02 квітня 2017 року не завершився. З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з квітня 2017 року по 31 серпня 2025 року. Як вбачається з розрахунку заборгованість відповідачки виникла з версня 2017 року, що перебуває в межах строків позовної давності, а тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиті послуги з централізованого гарячого водопостачання до 01 травня 2018 року у розмірі 2831,14 грн., що доводиться розрахунком заборгованості. Заперечення відповідача про неврно визначений розмір обсягу заборговансоіт за спожите гаряче водопостачання, суд вважає недоведеним. Частиною 2 статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», передбачено, що обслуговування та заміна вузлів обліку (включаючи лічильники) здійснюються за рахунок власників, якщо інше не передбачено законом або договором. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки вузлів розподільного обліку здійснюється згідно з міжповірочним інтервалом, зазначеним у технічному паспорті на цей засіб. Доказів передачі показів лічильника, а ткож здійснення постачальником послуги перерахунку заборгованості відповідачем не надано. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31 серпня 2025 року становить 112204,78 грн. Заперечення відповідачки [PERSON] про наявність лічильника гарячої води, та не врахування його показів, суд вважає неприйнятними. Відповідачка не надала суду докази проходження періодичної повірки лічильника гарячої води, тому її покази не можуть бути враховані. Крім того, лічильник потребує проходження повірки. Станом на день звернення позивача до суду відповідачка не сплатила зазначену заборгованість. Отже, суд дійшов висновку що розмір заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період до 31 серпня 2025 року, є доведеним, знаходиться в межах строку позовної давності та підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідачів 3% річних, інфляційні втрати та пеня. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Суд зазначає, що за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідача, позивач надав суду розрахунок заборгованості за надані послуги, з якого вбачається, що станом на станом на 31 серпня 2025 року наявна заборгованість яка становить 112204,78 грн., яка складається з заборгованості за спожиті послуги, інфляційних збитків, 3% річних за порушення грошового зобов`язання та пені. У зв`язку з тим, що відповідачем не обґрунтовано неправильності розрахунку заборгованості поданого позивачем, не надано до суду доказів в підтвердження того, що відповідачем належним чином виконувалися умови договору, а також враховуючи, що позивачем доведено належними та достатніми доказами обґрунтованість заявленої до стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 112204,78 грн. за надані житлово-комунальні послуги, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як вбачається з положень п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжної інструкції № 1862 від 16 вересня 2025 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved