Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив розірвати договір №210 «Підряду на виконання оздоблювальних робіт (ремонт приміщення квартири) [ADDRESS] » укладений 27.05.2025 між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з фізичної особи підприємця [PERSON] на користь [PERSON] , грошові кошти у розмірі 54354,50 грн; стягнути з фізичної особи підприємця [PERSON] на користь [PERSON] , моральну шкоду три прожиткових мінімумів для працездатної особи, в розмірі 9084 грн, а також стягнути з фізичної особи підприємця [PERSON] на користь [PERSON] , понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він з дружиною вирішив зробити частковий ремонт квартири за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з чим, його дружина, Діана знайшла контакти [PERSON] , як особу яка надає послуги по ремонту квартир та 26.05.2025 написала йому у Instagram. Домовилися про зустріч у квартирі в якій потрібно було робити ремонтні роботи, з метою обговорення умов та вартості послуг. Під час зустрічі, 27.05.2025 розмова була про ремонтні роботи у санвузлу (ванна кімната та вбиральня) «під ключ». Відповідач [PERSON] оглянув об`єми робити й повідомив, що вдома порахує і надасть зворотній зв`язок, щодо вартості роботи за вказані послуги. 27.05.2025 відповідач [PERSON] у соціальній мережі Instagram, написав повідомлення, що вартість робіт «під ключ» складатиме 1800 1850 доларів США, зазначивши, що в ціну входить: стяжка, електрика, сантехніка, демонтаж, установка дверей, кахель, електрика. Оскільки перелік послуг та їх вартість була прийнятною для позивача, то вони домовились з відповідачем [PERSON] про зустріч у цей же день, ввечері 27.05.2025 о 18:00 на 95 кварталі м. Кривого Рогу, для підписання договору. 27.05.2025 о 18:00 він з ФОП [PERSON] підписали договір №210 «Підряду на виконання оздоблювальних робіт (ремонт приміщення квартири) [ADDRESS] ». На виконання 2.1 вказаного договору він сплатив аванс у розмірі 40 % від загальної суми договору, а саме: 28.05.2025 перерахував грошові кошти у розмірі 29931 грн. Майстер до роботи приступив але через декілька днів перестав виконувати роботи, працюючи на об`єкті по пару годин на день. На вимогу відповідача [PERSON] , 04.06.2025 ще було сплачено йому грошові кошти в розмірі 7000 грн та 05.06.2025 також було перераховано відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 25000 грн. Отже, умови договору №210 від 27.05.2025 перед відповідачем [PERSON] , щодо оплати ремонтних робіт у вбиральні та ванній кімнаті «під ключ», ним були виконанні у повному обсязі та перераховано на банківський рахунок відповідача [PERSON] грошові кошти в розмірі 61930 грн. Про те, з 29.05.2025 по 05.06.2025 робітником були виконанні лише роботи загальна вартість, яких склала лише 7575,50 грн та в подальшому роботи більше не виконувались. Після чого, він повідомив письмово [PERSON] про намір розірвати договір та повернення коштів, що було останнім проігноровано. Окрім того, він поніс й моральні страждання в наслідок не виконання умов договору з боку [PERSON] , який погрожував фізичною розправою, образами, нецензурною лайкою, опублікування в соціальних мережах недостовірної інформації відносно нього та дружини. В судовому засіданні 16.01.2026 позивач та його представник - адвокат Кривенко І.М. кожен окремо суду пояснили, що 27.05.2025 позивач з ФОП [PERSON] уклали договір на виконання ремонтних робіт у санвузлу (ванна кімната та вбиральня) «під ключ», тобто, починаючи з демонтажу, налагодження електрики, вкладання кахелю на стіни та підлогу, установки ванни, змішувачу, умивальника, крану, унітазу, бойлеру, пральної машини, вимикачів та дверей, квартири по [ADDRESS] . Загальна вартість робіт «під ключ» мала скласти 1800 1850 доларів США. Позивачем на банківський рахунок відповідача [PERSON] 28.05.2025 було перераховано грошові кошти у розмірі 29931 грн, 04.06.2025 перераховано грошові кошти в розмірі 7000 грн та 05.06.2025 також було перераховано відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 25000 грн., що в цілому склало 61930 грн. Тобто позивач здійснив повний розрахунок за ремонт санвузлу (ванна кімната та вбиральня) «під ключ». Про те, з 29.05.2025 по 05.06.2025 були виконані лише роботи загальна вартість яких склала 7575,50 грн, отже, відповідач [PERSON] умови договору не виконав й кошти у позасудовому порядку повертати відмовився. Відповідач [PERSON] також спричинив і моральну шкоду своїми діями та психологічним тиском. Просили суд, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судові засідання не з`являлися, правом надання відзиву у справі не скористались. 21.01.2026 через Електронний суд від представника відповідача адвоката Буліч Н.В. надійшли письмові пояснення у яких, просила суд, відмовити в задоволені позову у повному обсязі. Зазначила, що між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №210 з ремонту приміщення квартири. У період з 28.05.2025 по 06.06.2025 були проведені роботи: повний демонтаж приміщення ванної кімнати, армування підлоги, вирівнювання та стяжка підлоги, заміна електрики, перенесення та часткова заміна сантехніки, загальна підготовка до вкладення плитки, демонтовано приміщення кухні, винесено сміття. Загальна сума виконаних робіт склала 62500 грн. Сума яка була перерахована: 04.06.2025 7000 грн, 05.06.2025 25000 грн, та передплата 29931 грн. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є дружиною позивача. Перед весіллям вирішили зробити у санвузлі квартири ремонт. Знайшли у соціальних мережах контакти Гайдар О.С., здзвонилися, зустрілися, погодили вартість робіт та чоловік підписав з ним договір. Після чого, чоловік перерахував на картку [PERSON] одразу 29931 грн., потім ще 7000 грн. Однак ремонтні роботи у квартирі не виконувалися, чоловік постійно телефонував до [PERSON] з претензіями, і він це мотивував тим, що безвідповідальний робітник. Запропонував чоловіку повністю розрахуватися і він відправить на квартиру нового працівника, який нібито буде відповідально виконувати ремонтні роботи. Чоловік погодився та перерахував на картковий рахунок [PERSON] ще 25000 грн., тобто в цілому йому було перераховано на картковий рахунок [NUMBER] грн, це сума всіх робіт «під ключ» санвузлу та ванної кімнати. Не зважаючи на повний розрахунок, [PERSON] так і не відправив на їх квартиру нового робітника для продовження ремонту. Чоловік почав телефонувати [PERSON] , він спочатку не брав слухавку, а потім взяв і вчинив сварку, почав ображати чоловіка, висловлюватися нецензурно лайкою, погрожувати фізичною розправою, шантажував чоловіка. У телеграм каналі «Мамочки КР» виклав інформацію про них та персональні дані й адресу їх квартири, де зазначив на загал, що вони його нібито обманули. Тобто, [PERSON] окрім того, що не виконав умови договору, також спричинив своїми діями моральні страждання її чоловіку. Свідок суду пояснив, що в травні 2025 року знайшов оголошення на «ОЛХ», де потребуються майстри по ремонту квартир, зателефонував, це було оголошення [PERSON] . Вони з ним все погодили і домовились про зустріч на наступний день. Зустрілись на Дніпровському шосе і поїхали на квартиру, він показав об`єм роботи та познайомились з господарями квартири, спочатку з [PERSON] та потім з [PERSON] . Після чого, він приступив до роботи у ванній кімнаті. Домовились з [PERSON] , що оплата за виконану роботу буде здійснюватися щодня. Однак, у перший день [PERSON] заплатив йому 1000 грн, потім гроші не надавав та через декілька днів дав ще 200 грн, й через ще декілька днів 500 грн перерахував на картку, що в цілому склало 1700 грн. Тобто, [PERSON] з ним не розраховувався, посилався на те, що господарі квартири з ним також не розраховуються та в нього не має грошей, постійно обіцяв розрахуватися завтра і не розраховувався. Ув`язку з чим, він повідомив господарів, що більше у квартирі роботи нічого не буде, бо [PERSON] з ним не розраховується. Також, зателефонував і самому [PERSON] й повідомив, що більше він працювати на квартирі не буде через те, що він не розрахувався. Потім йому зателефонувала господарка [PERSON] і сказала, що у квартирі ремонт не робиться, [PERSON] їх обманув та умови договору не виконав й запропонувала йому, щоб він виконав роботу та вони особисто з ним розрахуються. Він погодився, виконав роботу та господарі [PERSON] з [PERSON] з ним особисто розрахувалися. На питання представника позивача адвоката Кривенко І.М. свідок відповів, що вартість робіт, які він виконав у квартирі за дорученням [PERSON] склали приблизно на 7000 грн. [PERSON] заплатив йому лише 1700 грн. У зв`язку із здійсненням 21.01.2026 розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, письмові докази у їх сукупності, вислухавши позивача та його представника, свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований, як фізична особа підприємець 27.05.2025 між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір №210 «Підряду на виконання оздоблювальних робіт (ремонт приміщення квартири) [ADDRESS] » (а.с. 21-24). Відповідно до пункту 1.1 договору №210 сторони погодили, що замовник доручає, а підрядник зобов`язується забезпечити виконання внутрішніх оздоблювальних робіт у відповідності до додатків до договору (комерційний кошторис), що є невід`ємною частиною договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи згідно актів виконаних робіт по факту на кожний відповідний етап робіт. Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору, склад та обсяг робіт, що доручається до виконання підряднику, визначається згідно до комерційних кошторисів та може бути переглянутий у разі необхідності виконання додаткових робіт та за умови внесення відповідних змін до проектної документації у встановленому порядку. Проектна документація надається Підряднику Замовником в печатному вигляді. Відповідно до пункту 1.3 загальна сума договору визначається, як загальна сума вартості матеріалів, вартості робіт, транспортних витрат, адміністративних та інших витрат Підрядника відповідно до вказаних додатків до договору (комерційних кошторисів), підписаних сторонами. Пунктом 2.1 вказаного договору встановлено, що підрядник зобов`язався розпочати виконання робіт протягом десяти календарних днів з моменту підписання договору та отримання авансу у розмірі 40 % від загальної суми договору. З матеріалів справи слідує, що сторони погодили вартість робіт у санвузлу (ванна кімната та вбиральня) «під ключ» становитиме у розмірі 1800 1850 доларів США, зазначивши, що в ціну входить: стяжка, електрика, сантехніка, демонтаж, установка дверей, кахель, електрика, що підтверджено скріншотом переписки (а.с). Відповідач [PERSON] надав позивачу банківський рахунок [NUMBER] АТ «Універсал Банк» та картковий рахунок [NUMBER] для сплати коштів за договором №210 «Підряду на виконання оздоблювальних робіт (ремонт приміщення квартири) [ADDRESS] » (а.с. 18). На виконання вимог пункту 2.1 Договору №210, 28.05.2025 позивач [PERSON] здійснив перерахування грошових коштів у розмірі 29931 грн. на банківський рахунок в АТ «Універсал Банк» № [NUMBER] , який належить особисто відповідачу [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , що підтверджується платіжною інструкцією №1К38-Н7АК-А7М6-ВНС від 28.05.2025 (а.с.25). Тобто, позивачем [PERSON] виконано умови пункту 2.1 Договору, щодо сплати авансу у розмірі 40% від загальної суми договору. На вимогу відповідача [PERSON] , 04.06.2025 позивачем також було сплачено на банківську картку [NUMBER] , яка належить відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 7000 грн., що підтверджено платіжною інструкцією №176880141 та 05.06.2025 сплачено на банківську картку [NUMBER] , грошові кошти в розмірі 25000 грн., що підтверджено квитанцією №47НЕ-ВНМ-С0Н3-НТ0Р від 05.06.2025 (а.с.). Отже, умови Договору №210 від 27.05.2025 перед відповідачем [PERSON] , щодо оплати ремонтних робіт у вбиральні та ванній кімнаті «під ключ», позивачем були виконанні у повному обсязі та перераховано на банківські рахунки відповідача [PERSON] грошові кошти в розмірі 61930 грн. Цей факт також визнано й відповідачем [PERSON] у додаткових письмових поясненнях, які подані через Електронний суд представником відповідача адвокатом Буліч Н.В. (а.с. 103-105 ). Про те, з 29.05.2025 по 05.06.2025 за договором №210 від 28.05.2025 були виконані лише роботи загальна вартість, яких становить 7575,50 грн. Даний факт підтверджений позивачем, його представником, а також поясненнями свідка (майстер по ремонту) та не спростований відповідачем [PERSON] та його представником. 09.06.2025 та 25.06.2025 позивачем на адресу відповідача [PERSON] було направлено заяву про розірвання укладеного договору про надання послуг, у зв`язку з неналежно наданими послугами та повернення грошових коштів, що підтверджено квитанцією «Укрпошта» №5000000181321 (а.с.45). 09.06.2025 позивач звернувся із заявою про вчинення злочину до відділення поліції №4 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування відносно [PERSON] (а.с). 10.06.2025 підрозділом дізнання Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області були внесенні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120250462300000184, за правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 43). Представником відповідача адвокатом Буліч Н.В. було долучено до письмових пояснень акт виконаних робіт від 06.06.2025, який суд вважає не належним доказом у справі, оскільки останній не відповідає основним вимогам закону та не містить обов`язкових реквізитів/інформації, а саме: акт виконаних робіт має бути підписаний обома сторонами у строки, передбачені договором, тоді як на акті відсутній підпис замовника, тобто [PERSON] та відсутні будь-які відомості про замовника - ПІБ, ідентифікаційні дані, адреса, контактні дані; відсутній повний обсяг виконаних робіт розмір, площа, метри та вартість кожного виду виконаних робіт (а.с. 103-105). До того ж, про те, що у квартирі по [ADDRESS] , не були виконані ремонтні роботи за договором, підтверджено фото та відеозаписом зі станом квартири, який був оглянутий у судовому засіданні. Також, поясненнями свідків, тобто й майстра, який співпрацював з [PERSON] як субпідрядник на платній основі та який у судовому засіданні підтвердив, що ним дійсно виконані роботи у квартирі тільки приблизно на суму 6-7 тис. грн. В свою чергу, ані відповідач [PERSON] , ані його представник [PERSON] у підготовчому судовому засіданні не заявляли клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи для визначення вартості ремонтних робіт у квартирі з метою спростування тверджень позивача та свідків. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Таким чином, суд вважає доведеним факт укладення договору №210 «Підряду на виконання оздоблювальних робіт (ремонт приміщення квартири) [ADDRESS] » 27.05.2025 між ФОП [PERSON] та [PERSON] , здійснення оплати [PERSON] за договором в розмірі 61930 грн., а також не виконання в повному обсязі умов договору з боку відповідача [PERSON] . Суд, погоджується з розрахунками наведеними у позовній заяві загальна вартість сплачених коштів за договором становить 61930 грн, фактично виконано роботу на суму 7575,50 грн., а тому розмір суми на яку не виконані роботи становить 54354, 50 грн. та підлягає стягненню у повному обсязі. Відповідно до статтею 42 Конституцій України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( стаття 11 ЦК України). Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно частини статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( стаття 627 ЦК України). Отже, статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторонами в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до п. 17, 21, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; робота - діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням найманого працівника. Так, відповідно до статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Захист прав споживачів здійснюють також суди. Статтею 6 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до п. 4, 5 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач та будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Згідно з частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Відповідно до статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Згідно з частиною третьою статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Так, відповідно до частини другої статті 867 ЦК України замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними. Таким чином, враховуючи припинення зобов`язання у зв`язку з неналежним його виконанням відповідачем, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] за невиконання умов договору грошові кошти у розмірі 54354,50 грн. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що діями відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 9084 грн. Заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку з не виконанням ремонтних робіт у квартирі, який позивач поспішав завершити до весілля, бо мав намір з дружиною одразу після весілля переїхати жити у квартиру. Однак через те, що ванна кімната та санвузол були демонтовані, позивач та його дружина були позбавлені можливості заселитися у квартиру яка стала непридатною для постійного проживання і користування, створювало дискомфорт. Також, позивач [PERSON] ніс моральні страждання через те, що відповідач не виконував умови договору, в наслідок чого було неможливо користуватися житлом, тоді як грошові кошти за ремонтні роботи перераховано в повному обсязі. Відповідач повторно сплачував кошти вже за фактично виконаний ремонт, що потягло за собою нераціональне витрачення грошових коштів. У телеграм каналі «Мамочки КР» відповідач [PERSON] виклав інформацію про них та персональні дані й адресу їх квартири, де зазначив на загал, що вони його нібито обманули. Тобто, [PERSON] окрім того, що не виконав умови договору, також спричинив своїми діями моральні страждання її чоловіку. Сварки з боку відповідача, образи у бік позивача, висловлювання нецензурно лайкою, погрожувати фізичною розправою, що підтверджено скрін переписками у месенджерах, які наявні у матеріалах справи, є також очевидним фактом нанесення моральної шкоди (а.с. 49-57 ). Також, у судовому засіданні було оглянуто відеозапис з публікацією відповідача [PERSON] про дружину відповідача з мотивуванням про непорядність, дискредитацією її особистості, з викладенням спотворених фактів, у загальнодоступному телеграм каналі «Мамочки КР» з понад півтори тисячі підписників каналу (а.с.49 ). Верховний Суд неодноразово зазначав, що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за ст.7 ЦК (постанови Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №914/2505/17, від 13.10.2021 у справі №923/1379/20, ухвала Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №914/1003/21). У постановах від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 18.02.2021 у справі №442/3516/20 надані сторонами скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber фактично визнав належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка. А у постановах від 17.04.2020 у справі №905/2319/17, від 25.03.2020 у справі №570/1369/17, від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 27.11.2019 у справі №1540/3778/18 Верховний Суд дійшов висновку, що переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах. Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). У відповідності до частини четвертої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно зі статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом, при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З огляду на викладене слід зазначити, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц та у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №755/3509/18. Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно зі статтею 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецеденту практику Європейського суду з прав людини. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). За таких обставин, суд прийшов висновку, що дії відповідача призвели до порушення прав відповідач, спричинення йому душевних переживань та його дружині, спричинення емоційних переживань, порушення умов, він змушений був звертатися до адвоката, поліції та до суду за захистом своїх прав, позивачу дійсно завдано моральну шкоду та заявлений розмір відповідає реальності і співмірності, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 9084 грн. Щодо вимог позивача про відшкодування судових витрат, суд дійшов наступного. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно частини 1 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору, кожна сторона подає до суду попередній орієнтований розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на викладене вище, суд відзначає, що ЦПК України передбачено наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) пов`язаність витрат з розглядом справи; 2) їх дійсність; 3) необхідність; 4) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Заявлені позивачем витрати на правничу допомогу становлять 10000 грн., які складаються: 1000 грн. - отримання консультації з правових питань та захисту прав в судовому порядку; 8000 грн. складання позовної заяви, 1000 грн. підготовка клопотань про витребування доказів. Позивачем на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу надано акт виконаних робіт та квитанцію до прибуткового ордеру про оплату послуг. Суд бере до уваги, що справа не типова, як для проведення консультації так і складання позовної заяви, потребувало для адвоката певного часу та вивчення документів. При цьому, позовна заява обґрунтована, мотивована та задоволена судом в повному обсязі. До того ж, згідно частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем та його представником не було заявлено клопотання про зменшення судових витрат, а тому з урахуванням викладеного, а також, те що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, відповідають принципу розумності, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 10000 грн. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При звернені до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, розмір якого за дві позовні вимоги (розірвання договору, стягнення матеріальної шкоди та стягнення моральної шкоди) на день подання позовної заяви мав скласти 2422,40 грн, який рішенням суду слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та відповідно до ст. ст. 11, 23, 16, 207, 611, 626, 627, 628, 638, 651, 653, 865, 867 ЦК України,

Outcome: approved