Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

ТОВ «ФК «Ейс» в системі Електронний суд звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що відповідно до кредитного договору №456186311 від 28.09.2024, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , відповідач отримала кредит в розмірі 5 000,00 грн. 03.12.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №МВ-ТП/11, право вимоги за кредитним договором №456186311 від 28.09.2024 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», яке відступило право вимоги за кредитним договором №456186311 від 28.09.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу №28/0525-01 від 28.05.2025. 16.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №16/07/25-Е, право вимоги за кредитним договором №456186311 від 28.09.2024 перейшло до ТОВ «ФК «Ейс». Кредитним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, інших витрат. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 12 450,00 грн, з яких 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7 450,00 грн - заборгованість за процентами. Ухвалою судді Калинівського районного суду від 07.01.2026 року відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно роз`яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] , на підставі ст. 178 ЦПК України надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс» не визнає, оскільки позивачем заявлено до стягнення заборгованість за кредитним договором, де сума основного боргу становить 5 000 грн, а загальний розмір позовних вимог складає близько 23 000 грн, що включає нараховані відсотки та витрати на професійну правничу допомогу. Таким чином, заявлена до стягнення сума в декілька разів перевищує суму отриманого кредиту, що свідчить про явну неспівмірність фінансових вимог та не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності, визначеним ст. 3, 509, 627 Цивільного кодексу України. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не містить детального, прозорого та зрозумілого обґрунтування нарахування процентів та інших платежів, що унеможливлює перевірку правильності заявленої суми. За таких обставин поданий розрахунок не може вважатися належним і допустимим доказом у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що свідчить про її типовий характер, відсутність складних правових питань та мінімальний обсяг процесуальних дій. У складі заявлених позовних вимог позивач також просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі близько 10 000 грн. Зазначена сума є явно завищеною та неспівмірною. Позивачем не доведено, що витрати на правничу допомогу є фактично понесеними, необхідними та розумними, як того вимагають ст. 133, 137, 141 ЦПК України. Крім того, на даний час відповідач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, трудову діяльність не здійснює та постійного доходу не має, що підтверджує її складний фінансовий стан. Стягнення з відповідача значних сум відсотків та судових витрат у заявленому розмірі створює необґрунтоване та надмірне фінансове навантаження, що впливає на сплатоспроможність. З урахуванням фінансового стану, соціальних обставин та характеру спору, відповідач просить суд за можливості зменшити розмір нарахованих процентів і судових витрат, з метою забезпечення реального та добровільного виконання зобов`язань. Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що відповідно до Алгоритму дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору відповідач особисто обрала для себе суму кредиту, строк кредитування та мала змогу ознайомитися з умовами Договору перед його підписанням. Під час укладення договору відповідач ознайомилася з його текстом та змістом в цілому, паспортом споживчого кредиту, зміст договору жодним чином не порушує її законних прав та інтересів, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила та з ними погодилась, про що свідчать її підписи та згода на обробку персональних даних та доступ до кредитної історії. Відповідно до статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» відповідач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте, відповідач не відмовлялася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликала, не зверталася за додатковим роз`ясненням положень договору, тобто не скористалася цим своїм правом. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсними не визнаний, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору. Враховуючи порушення відповідачем зазначених норм матеріального права, що регулюють договірні зобов`язання, та умов договору в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. У позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором як в межах строку його дії (відповідно до ст.1048 ЦК України) так і після спливу строку кредитування (відповідно до ст.625 ЦК України). Крім того, відповідач стверджує, що позивач не обґрунтував понесення витрат на професійну правничу допомогу. Однак,позивачем долучено акт прийому-передачі виконаних робіт, що свідчить про належне виконання наданих послуг, а отже робота адвоката виконана належним чином. Таким чином, позиція відповідача є внутрішньо суперечливою, оскільки, визнаючи факт укладення кредитного договору та отримання коштів, відповідач одночасно ухиляється від виконання основного грошового зобов`язання, у тому числі щодо повернення тіла кредиту, що суперечить вимогам законодавства. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч. 5 ст. 279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд зазначеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачав підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд зазначеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 28.09.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор) та [PERSON] (відповідач) було укладено кредитний договір № 456186311 на суму 5 000,00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та підписано відповідачем із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Перед укладенням кредитного договору відповідач з метою отримання кредиту самостійно, за допомогою мережі Інтернет: перейшов на офіційний сайт первісного кредитора www.moneyveo.ua; зареєструвався на сайті та створив особистий кабінет; заповнив заявку на отримання кредиту, зазначивши персональні дані, у тому числі паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер телефону, адресу електронної пошти, реквізити банківської картки та місце проживання; пройшов процедуру верифікації; ознайомився з індивідуальною частиною кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у кредит, які є невід`ємною частиною договору та розміщені у відкритому доступі на сайті первісного кредитора; отримав на номер телефону, зазначений у заявці, одноразовий ідентифікатор, який використав для підписання кредитного договору; надав акцепт оферти первісного кредитора шляхом підписання кредитного договору одноразовим ідентифікатором. Таким чином, саме відповідач ініціював укладення кредитного договору та підтвердив своє волевиявлення на його укладення. Без входу до особистого кабінету, отримання смс-повідомлення або електронного листа та підтвердження дій одноразовим ідентифікатором укладення кредитного договору було б неможливим. При укладенні кредитного договору відповідач діяв відповідно до алгоритму дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора, а первісний кредитор відповідно до алгоритму дій кредитодавця. Перед погодженням заявки первісний кредитор здійснив перевірку персональних даних відповідача та верифікацію платіжної картки відповідно до стандартів платіжних систем, що підтверджує належність картки відповідачу. Одночасно з підписанням кредитного договору первісний кредитор направив на електронну адресу, зазначену відповідачем у заявці, повідомлення про успішне укладення договору з вкладеним примірником електронного кредитного договору у формі, що унеможливлює зміну його змісту. Сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, зокрема щодо розміру кредиту, валюти зобов`язання, строку та умов користування кредитом, порядку сплати процентів, розміру та типу процентної ставки. На виконання умов кредитного договору первісний кредитор 28.09.2024 року перерахував відповідачу грошові кошти у сумі 5 000,00 грн шляхом ініціювання платежу через банк-провайдер на банківську картку № [NUMBER] , реквізити якої були зазначені відповідачем у заявці. Таким чином, первісний кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів у повному обсязі. 03.12.2024 року між первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу № МВ-ТП/11. На виконання вказаного договору факторингу первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» підписали Реєстр прав вимоги № б/н від 03.12.2024, за яким право грошової вимоги за кредитним договором відповідача було відступлено ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». 28.05.2025 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 28/0525-01. На виконання цього договору сторони підписали Реєстр прав вимоги № 1 від 28.05.2025, за яким право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС». 16.07.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем було укладено договір факторингу № 16/07/25-Е. Згідно з Реєстром боржників № 1 від 16.07.2025 до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 12 450,00 грн. Вказані договори є чинними, у встановленому законом порядку недійсними не визнавалися та містять усі істотні умови щодо предмета та порядку відступлення права вимоги. Щодо розміру заборгованості судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, платежів у рахунок погашення заборгованості не здійснювала. Балансові списання, відображені у бухгалтерських документах під час відступлення прав вимоги, є обліковими операціями та не свідчать про погашення боргу відповідачем. Суд зазначає, що умови договорів факторингу передбачали можливість відступлення прав вимоги, що відповідає статтям 1077-1078 ЦК України. Зазначені договори є чинними, їх недійсність судом не встановлена, а отже, відповідно до статті 204 ЦК України діє презумпція їх правомірності. Встановлено, що в період перебування права вимоги у ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а також після його переходу до позивача відповідач жодних платежів у рахунок погашення заборгованості не здійснювала. Нові нарахування за кредитом не проводилися. Станом на дату звернення до суду загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 12 450,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. заборгованість за основною сумою кредиту; 7 450,00 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується вчасно повернути Кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом в порядку, визначеному цим Договором. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», ні на рахунки первісного кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Надані позивачем докази у сукупності мають взаємний зв`язок, є належними і допустимими у зазначених спірних правовідносинах сторін, їх достовірність стороною відповідача не спростована (в тому числі і розмір заборгованості за договором). Умови договору не оспорюються, умови договору сторонами виконувались, що свідчить про дійсність договору. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 207 ч. 1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Ст. 628 ч. 2 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ч. 2 абз. 2 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис згідно ст. 6 ч. 1 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов`язань, зокрема, кредиту, встановив, що права позивача відповідачем порушені, оскільки відповідач не виконувала належним чином умови договору про надання кредиту, тому права позивача підлягають захисту. Щодо розстрочення виконання судового рішення слід зазначити наступне. Відповідно до частин першої, третьої-п`ятої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Отже, за змістом вказаних норм права відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та не може перевищувати одного року з дня його ухвалення. Суд може відмовити у відстроченні виконання рішення за статтею 435 ЦПК України, якщо заявник не доведе наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення та не зможе довести, що відстрочення не призведе до невиконання рішення або значного ускладнення його виконання. Також, суд може відмовити, якщо відстрочення перевищує встановлений законом строк (один рік з дня ухвалення рішення). Заявник повинен надати докази, що підтверджують наявність обставин, які роблять виконання рішення складним, наприклад, фінансова скрута, хвороба, стихійне лихо тощо. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне відмовити відповідачу у клопотанні про рорзстрочку виконання рішення, оскільки суду не надано належних доказів, які б підтверджували фінансовий стан відповідача. У матеріалах заяви відсутні довідки чи виписки про розмір заробітної плати, пенсії, стипендії, соціальної допомоги, інші доходи або про їх відсутність, що унеможливлює об`єктивну оцінку його матеріального становища. Відповідач не надала документів які містять інформацію про реальний розмір та джерела доходів чи інші обставини, які б свідчили про фінансову неспроможність виконати рішення в повному обсязі. 20.08.2025 між Адвокатським бюро «Соломко та партнери» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір про надання правничої допомоги №20/08/25-01. Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 25.11.2025 витрати на правничу допомогу розраховуються таким чином: складання позовної заяви ТОВ «ФК «Ейс» до боржника [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №456186311 від 28.09.2024 (2 год.) - 5000,00 грн; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] за кредитним договором №456186311 від 28.09.2024 (2 год.) - 1000,00 грн, підготовка адвокатського запиту (1 год.) - 500 грн, підготовка клопотання (1 год.) - 500 грн. Загальна вартість послуг - 7000,00 грн. Відповідно до ст. 133 ч. 1 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 133 ч. 3 п. 1 ЦПК України). Згідно ст. 137 ч. 2 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ст. 137 ч. ч. 4, 5, 6 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В постанові Верховного Суду від 19.02.2020 (справ №755/9215/15-ц) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підставі викладеного, враховуючи те, що справа, що розглядалась, не є складною, в справі - невелика кількість письмових доказів (справа в одному томі), представник позивача не брав участі в судовому засіданні при розгляді справи, позов до суду подано в систем Електронний суд, суд вважає заявлений розмір витрат на правничу допомогу сторони позивача неспівмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 3000,00 грн витрат на правничу допомогу, в стягненні решти витрат потрібно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 2422,40 грн судового збору. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04).

Outcome: approved