Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін у справі. Позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», у порядку представництва, котре здійснює [PERSON] , 31.10.2025 року засобами поштового зв`язку скерував у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, що надійшла та була зареєстрована в діловодстві 18.11.2025 року за вх. № 7985, в якій просить ухвалити рішення про стягнення на свою користь з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 400457175, укладеним ним з ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» 26.10.2020 року, у загальному розмірі 77 880 грн. 00 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення до суду вищевказаної позовної заяви із однією вимогою майнового характеру, у розмірі 3 028 грн. 00 коп., позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» при ухваленні рішення просить стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] .. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.10.2020 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 400457175. 28.11.2018 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов?язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов?язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 31.12.2020 року додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Відповідно до реєстру боржників № 123 від 02.03.2021 року до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛОН ПЛЮС», до ТзОВ «ТАЛОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 400457175. 20.10.2022 року між ТзОВ «ТАЛОН ПЛЮС» та позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого, ТзОВ «ТАЛОН ПЛЮС» передає (відступає) позивачеві ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за плату належні йому права вимоги, а позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» приймає належні ТзОВ «ТАЛОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги. Згідно з пунктом 2.1. договору факторингу, згідно умов цього договору клієнт зобов?язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов?язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта аз плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з пунктом 41. договору факторингу, сторони погодили, що право вимоги переходить від клієнта до фактора, на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у додатку до цього договору. Відповідно до реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 року до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року, позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 77 880 грн. 00 коп., з яких: - 22 000 грн.00 коп. - сума заборгованості за основним боргом; - 55 880 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до пункту 2.2. договору факторингу, сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення прав вимоги за цим договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов?язання клієнта перед фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов?язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимог, - кожен наступний реєстр прав вимог є самостійним додатком, та не замінює попередній. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов?язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором. Незважаючи на це, відповідач [PERSON] не виконав свого обов?язку та припинив повертати наданий йому кредит у строки, передбачені кредитним договором. Відповідно до пункту 4.2. кредитного договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та Товариством (заснованих на першому договорі, так і на всіх наступних договорах, інших договорах і угодах, які будуть укладені між відповідачем [PERSON] та ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» у майбутньому) в якості електронного підпису позичальника буде використовуватись логін особистого кабінету та пароль особистого кабінету. З моменту отримання права вимоги до відповідача [PERSON] , а саме з 06.03.2023 року, позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за кредитним договором № 400457175 в розмірі 77 880 грн. 00 коп., з яких: - 22 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основним боргом; - 55 880 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками, - підсумовує свій позов ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ». Відповідач [PERSON] , у порядку представництва, яке здійснює адвокат Хабло О.Г., сформувавши документ в системі «Електронний суд», у запропоновані судом строк та порядку 09.12.2025 року подав відзив на позовну заяву ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, за змістом якого з розрахунками позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» не погоджується, вважає ці нарахування спірними та надуманими, та такими, що протирічать принципам справедливості, добросовісності, та розумності. Зазначає, що у виписці із особового рахунку зазначена сума процентів у розмірі 55 880 грн.00 коп. за період з 26.10.2020 року по 17.03.2020 року, у той-же час сторони погодили строк кредитування, починаючи з 26.10.2020 року по 25.01.2021 року включно. Окрім того, в розрахунку заборгованості наданого позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», первинним кредитором ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» 28.01.2021 року нарахована за один день не зрозуміла сума відсотків - 23 342 грн. 00 коп., яка не передбачена умовами кредитного договору. Зауважує, що, як зазначає позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» в позовній заяві, та в кредитному договорі № 400457175 від 26.10.2020 року позичальник отримав кредит у розмірі 22 000 грн. 00 коп. строком на 30 днів, починаючи з 26.10.2020 року по 25.11.2020 року за процентною ставкою 0.26 % в день (пункти 1.1., 1.2, 1.3. договору),що складає 1 716 грн. 00 коп. (у розрахунку 57 грн. 20 коп. за день). У відповідності до даних, наданих позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» у розрахунку заборгованості, ця сума була сплачена відповідачем [PERSON] 27.11.2020 року у розмірі 2 090 грн. 00 коп.. Окрім того, вказує, що 27.11.2020 року сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 400457175 від 26.10.2020 року, в якому сторони пролонгували строк дії кредитного договору ще на 30 календарних днів, починаючи з періоду 26.11.2020 року по 25.12.2020 року за процентною ставкою 0,85 % в день. Що становить 187 грн. 00 коп. в день, а за 30 днів - 5 610 грн. 00 коп., але по факту та в розрахунках первісного кредитора фігурує дещо інша сума - 5 236 грн. 00 коп.. Тобто по факту первісним кредитором було здійснено нарахування за 28 календарних днів, і ця сума теж сплачена відповідачем [PERSON] 25.12.2020 року сторони укладають ще одну додаткову угоду до кредитного договору № 400457175 від 26.10.2020 року, в якому сторони пролонгували строк дії кредитного договору ще на 30 календарних днів, починаючи з періоду 26.12.2020 року по 25.01.2021 року за процентною ставкою 0.68 % в день. Що становить 149 грн. 60 коп. в день. Таким чином, простий розрахунок показує, що сума відсотків за період з 26.12.2020 року по 25.01.2021 року не повинна перевищувати 4 488 грн. 00 коп. із розрахунку 22 000 грн. 00 коп. x 0.68 % x 30 днів. Це корелюється з пунктом додатковою угодою від 25.12.2020 року до договору № 400457175 від 26.10.2020 року. Разом до сплати - 26 488 грн. 00 коп. (тіло 22 000 грн.00 коп. + 4 488 грн. 00 коп. проценти). Далі 28.01.2021 року первісним кредитором - ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» протиправно нараховано 23 342 грн. 00 коп. за один день, що явно протирічить принципам справедливості, добросовісності, та розумності. Не зовсім зрозуміло, що саме мав на увазі первісний кредитор - ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», нараховуючи таку суму. Тому, сума процентів, розрахована позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», не відповідає діючому законодавству та висновкам Великої палати Верховного Суду (у сумі, яка перевищує суму процентів 4 488 грн. 00 коп.) є неправомірною, та більш ніж спірною. Крім того, ставить під сумнів набуття права вимоги, так, зазначає, що позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» посилається на перехід прав вимоги за ланцюгом: ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» - ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» - ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ». Однак, договір факторингу, укладений 28.11.2018 року, тоді як спірний кредитний договір укладений 26.10.2020 року. На дату укладення факторингу вимога не існувала, а, отже, не могла бути індивідуалізована чи передана. Водночас, зауважує, що витяги з реєстрів прав вимоги являються неналежними та недопустими доказами, оскільки надані позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» витяги: не містять підписів обох сторін договору факторингу; не відповідають формі, передбаченій договором; фактично є односторонніми таблицями. Окрім того, стверджує, що позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» не довів факту оплати за договором факторингу, як й розрахунки заборгованості не підписано первинним та попереднім кредитором. Більше того, підкреслює, що договір факторингу між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» не підписаний, та відсутні печатки, - підсумовує відзив адвокат Хабло О.Г.. Позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», у порядку представництва, котре здійснює [PERSON] , сформовавши документ в системі «Електронний суд», 13.12.2025 року подав відповідь на відзив на позовну заяву, за змістом якої вказує, що відповідно до умов кредитного договору, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені безпосередньо на сайті позикодавця, та зі змістом яких відповідач [PERSON] був ознайомлений на момент укладення договору, вказаний відповідач розумів, що договори укладається сторонами дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи позикодавця, в результаті чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», у сторін кредитного договору виникають цивільні права та обов`язки. Порядок укладення (підписання) договорів передбачає направлення електронного повідомлення про прийняття (Акцепт) пропозиції (Оферти) укласти договір в електронній формі та його підписання сторонами шляхом використання електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладений (підписаний) таким чином договір прирівнюється до укладеного договору в письмовій формі. Підписуючи електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором, позичальник засвідчує, що його акцепт є повним та безумовним, тобто він погоджується з усіма без виключення умовами оферти. Сформовані таким чином електронні підписи накладаються на договір. Після підписання такими електронними підписами договору, його умови вважаються прийнятими, а кредитний договір є укладеним. На підписаний договір накладається кваліфікована електронна печатка Товариства з кваліфікованою електронною позначкою часу. Кредитний договір зберігається в електронному вигляді в особистому кабінеті позичальника, а також направляється позичальнику на електронну пошту. Також, укладаючи договори, позичальник засвідчив, що погоджується, що електронний підпис з одноразовим ідентифікатором є аналогом його власноручного підпису, а також усвідомлює правові наслідки такої згоди. У відповідності до умов кредитного договору та додаткових угод о нього, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні договорів. Крім того, зазначає, що інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у кредитодавця, у зв`язку з чим, позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі тими, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача [PERSON] , оскільки такі документи є банківською таємницею, та, відповідно до пункту 35 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. Водночас, позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» не має надати суду виписку з особового рахунку, оскільки Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, а первісні кредитори, позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» не є банком України, отже на нього дія положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються. Позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» було надано до суду всі наявні документи по кредитній справі, які були передані первісними кредиторами до позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» в рамках укладених договорів факторингу. У відповідності до умов укладеного договору, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку, вказану власноручно позичальником при укладанні договорів, а саме на картковий рахунок відповідача [PERSON] № [NUMBER] . Жодних заперечень з приводу того, що відповідач [PERSON] не погодився з Умовами та Правилами надання кредиту під час укладення та підписання кредитного договору чи про зарахування та розподілення сплачених коштів відповідачем [PERSON] висловлено не було. Разом з тим, договори факторингу, укладені між первісними кредиторами та позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», відповідають вимогам чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цього договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси відповідача [PERSON] .. Крім того, звертає увагу суду, що копія (витягу) з реєстру боржників містить лише дані відповідача [PERSON] , інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб, - підсумовує ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ». Відповідач [PERSON] , у порядку представництва, яке здійснює адвокат Хабло О.Г., сформувавши документ в системі «Електронний суд», у запропоновані судом строк та порядку 15.12.2025 року подав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких вказує, що у відповіді на відзив позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» долучено копію договору факторингу між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» з підписами та печатками (надано не оригінал). Звертає увагу, що позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» жодним чином не відреагував та не пояснив щодо розбіжностей, викладених у розрахунках заборгованості, на які звернуто увагу відповідачем [PERSON] .. Окрім того, позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» у відповіді на відзив не надав жодних заперечень щодо викладеного відповідачем [PERSON] аналізу розрахунку заборгованості, зокрема: щодо нарахування процентів поза межами строку кредитування; щодо неправомірного нарахування 23 342 грн. 00 коп. станом на 28.01.2021 року. Позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» також не подав альтернативного або виправленого розрахунку заборгованості та не обґрунтував правові підстави зазначених нарахувань, - підсумовує адвокат Хабло О.Г.. Заяви та клопотання сторін у справі. Заразом з позовною заявою, позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заявлено також письмове клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Хабло О.Г. подано ряд клопотань з процесуальних питань: 1)09.12.2025 року, заразом із відзивом на позовну заяву, подано клопотання, за змістом якого ставиться питання про перехід від спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження та про призначення підготовчого судового засідання з викликом сторін; 2)09.12.2025 року, заразом із відзивом на позовну заяву, подано клопотання, за змістом якого ставиться питання про витребування доказів. 3)09.12.2025 року, заразом із відзивом на позовну заяву, подано клопотання, за змістом якого ставиться, на підставі статей 76-80, 89 та ст. 95 (ч. 3, ч. 4, пункту 6) ЦПК України, питання про визнання недопустимими доказами у справі: копії договорів факторингу; копії витягів з реєстрів прав вимоги; розрахунок заборгованості; інші копії документів без підтвердження оригіналів. 4)09.12.2025 року, заразом із відзивом на позовну заяву, подано клопотання, в якому на підставі ст. 93 ЦПК України, з метою з`ясування фактичних обставин переходу прав вимоги та встановлення достовірності документів, поданих позивачемТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», ставиться питання про направлення ряду запитань керівнику ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та/або керівнику ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». 5)09.12.2025 року за допомогою системи «Електронний суд» подано клопотання, в якому на підставі статей 53, 54 ЦПК України, ставиться питання про залучення до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, наступні юридичні особи - ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». Інших заяв та/чи клопотань від сторін у цій справі, котрі б залишалися не вирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачем у вищевказаній позовній заяві вказана фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 19.11.2025 року вжито заходів для звернення до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - відповідача [PERSON] .. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 24.11.2025 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання/перебування відповідача [PERSON] , який не має статусу підприємця, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Задоволено клопотання позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд цієї справи ухвалено провести у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, без проведення судового засідання, протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 26.01.2026 року, клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Хабло О.Г. про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення. У задоволені клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Хабло О.Г. про витребування доказів, - відмовлено. У задоволені клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Хабло О.Г. про визнання доказів недопустимими, - відмовлено. У задоволені клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Хабло О.Г. про письмове опитування учасників справи як свідків, - відмовлено. У задоволені клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Хабло О.Г. про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, - відмовлено. Інші процесуальні дії у цій справі не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з частинами 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав відповідача [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Судом встановлено, що 26.10.2020 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 400457175. Відповідно до пункту 1.1 цього договору, Товариство зобов?язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму 22 000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані відповідно до пунктів 1.3., 1.4. або 1.5. цього договору. За пунктом 1.2. цього договору, кредит надається (договір укладається) строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. Відповідно до пункту 1.3 цього договору, на період строку, визначеного пунктом 1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,26 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Відповідно до пункту 1.4. цього договору, у випадку користування кредитом понад строк, встановлений пунктом 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов?язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення). Відповідно до пункту 1.5. цього договору, базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку користування кредитом вказаного в пункті 1.2. договору, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,70 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до пункту 1.4. цього договору. За змістом пункту 2.1.1.6 цього договору, Товариство має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, з урахуванням вимог законодавства України. Відповідно до пункту 4.1. цього договору, невід?ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов?язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті товариства: www.moneyveo.ua. Відповідно до пункту 4.2 цього договору, строк дії цього договору, вказаний в пункті 1.2. договору, продовжується на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов?язки за цим договором, та визначається як період від дати отримання позичальником кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів за дисконтною та/або базовою процентними ставками, компенсації, яка має бути сплачена у разі невиконання умов договору (пені) та інших нарахувань передбачених договором. За змістом пункту 4.3. цього договору, сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в пункті 1.2 договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (копія міститься у справі, а. с. 5-6). Відповідно до пункту 2 графіку розрахунків до кредитного договору № 400457175 від 26.10.2020 року, сукупна вартість кредиту за дисконтною ставкою складає 107,80 % від суми кредиту (у процентному вираженні) або 23 716 грн. 00 коп. (у грошовому вираженні) (копія міститься у справі, а. с. 6). Судом також встановлено, що 25.11.2020 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 400457175 від 26.10.2020 року, за змістом якої сторони дійшли згоди, у зв?язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором № 400457175 від 26.10.2020 року, на наступну кількість днів: тридцять. На дату укладання цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 25.11.2020 року, позичальник сплачує за користування кредитом 0,85 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно цієї додаткової угоди. Ця додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 25.11.2020 року. Усі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою, залишаються чинними, і сторони підтверджують їх обов?язковість до виконання (копія міститься у справі, а. с. 8). Окрім того, 25.12.2020 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 400457175 від 26.10.2020 року, за змістом якої сторони дійшли згоди, у зв?язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором № 400457175 від 26.10.2020 року, на наступну кількість днів: тридцять. На дату укладання цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 25.12.2020 року, позичальник сплачує за користування кредитом 0,68 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно цієї додаткової угоди. Ця додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 25.12.2020 року. Усі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою, залишаються чинними, і сторони підтверджують їх обов?язковість до виконання (копія міститься у справі, а. с. 7). Відповідно до платіжного доручення від 26.10.2020 року ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» здійснило платіж отримувачу [PERSON] на суму 22 000 грн. 00 коп. на картковий рахунок номер [NUMBER] з призначенням переказ коштів згідно договору № 400457175 від 26.10.2020 року (копія міститься у справі, а. с. 9-10). У відповідності до розрахунку заборгованості, здійсненого ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за кредитним договором № 400457175 від 26.10.2020 року за період з 26.10.2020 року по 02.03.2021 року, у відповідача [PERSON] наявна непогашена заборгованість за цим договором 62 172 грн. 00 коп., яка складається з тіла - 22 000 грн. 00 коп. та нарахованих відсотків - 40 172 грн. 00 коп., з урахуванням погашення відповідачем [PERSON] відсотків на загальну суму 7 326 грн. 00 коп. (копія міститься у справі, а. с. 11-12). У відповідності до розрахунку заборгованості, здійсненого ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за кредитним договором № 400457175 від 26.10.2020 року за період з 03.03.2021 року по 13.04.2021 року, у відповідача [PERSON] наявна непогашена заборгованість за цим договором 77 880 грн. 00 коп., яка складається з тіла - 22 000 грн. 00 коп. та нарахованих відсотків - 55 880 грн. 00 коп. (копія міститься у справі, а. с. 13). Судом встановлено й те, що 28.11.2018 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов?язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов?язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до пункту 1.3 розділу 1 цього договору, «Право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу яких настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. 31.12.2020 року додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Відповідно до пункту 1.3. розділу 1 цього договору, «Право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу яких настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. Відповідно до порядку відступлення прав вимоги, підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги (копія міститься у справі, а. с. 14-18 і 90-93). Відповідно до реєстру боржників № 123 від 02.03.2021 року до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛОН ПЛЮС», до ТзОВ «ТАЛОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 400457175 від 26.10.2020 року (копія міститься у справі, а. с. 94-95). Судом встановлено й те, що 20.10.2022 року між ТзОВ «ТАЛОН ПЛЮС» та позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТзОВ «ТАЛОН ПЛЮС» передає (відступає) позивачеві ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за плату належні йому права вимоги, а позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» приймає належні ТзОВ «ТАЛОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги. Згідно з пунктом 2.1. договору факторингу, клієнт зобов?язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов?язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта аз плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з пунктом 4.1. договору факторингу, сторони погодили, що право вимоги переходить від клієнта до фактора, на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у додатку до цього договору. Відповідно до пункту 2.2. договору факторингу, сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення прав вимоги за цим договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов?язання клієнта перед фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов?язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимог, кожен наступний реєстр прав вимог є самостійним додатком, та не замінює попередній (копія міститься у справі, а. с. 19-21). Відповідно до реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 року до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року, позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 77 880 грн. 00 коп., з яких: - 22 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основним боргом; - 55 880 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками (копія міститься у справі, а. с. 22). Відтак, позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», з урахуванням укладених договорів факторингу, виконав свої зобов`язання, надавши відповідачеві [PERSON] кошти за кредитним договором у встановленому в договорі розмірі та на узгоджених між ними умовах, з урахуванням додаткових угод до кредитного договору, однак останній в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань у наведеній частині, у зв`язку з чим допустив спірну заборгованість. При цьому, розмір спірної заборгованості за вищевказаним договором відповідачем [PERSON] не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано. Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо порушення боржником грошового зобов`язання й застосування кредитором відповідних наслідків цього, у тому числі й за кредитними договорами, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Законами України «Про електронну комерцію», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування», іншими актами цивільного законодавства. Так, згідно положень ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Згідно з частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених у ст. 11 цього Кодексу. Своєю чергою, системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Слід зазначити, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання», згідно з приписами ЦК України, мають різний зміст. Так, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 2 ст. 631 ЦК України), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Своєю чергою, поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Щодо укладення договору в електронній формі. Відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону, це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до частин 3, 4, 6 ст. 11 цього Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Щодо цесії (переходу права вимоги, факторингу). Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ч. 2 ст. 517 ЦК України). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступлення права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. За змістом ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору про відступлення права вимоги, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, укладаючи відповідний договір факторингу, сторони у договорі визначають конкретний перелік зобов`язань, право на вимоги яких переходять до нового кредитора. З метою визначення переліку таких зобов`язань сторони складають та погоджують відповідний реєстр, який є документальним підтвердженням переходу права вимоги за відчужуваними договорами. Щодо поданих розрахунків і належних первинних фінансових документів. У постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року за єдиним унікальним номером судової справи 200/564/18 вказано, що доказами які підтверджують наявність заборгованості та підтверджують її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Виписка по рахунку може бути належним доказом наведених у позові обставин, яка досліджується судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року за єдиним унікальним номером судової справи 200/5647/18, від 25.05.2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 204/2972/20, від 13.10.2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 209/3046/20, від 01.12.2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 752/14554/15-ц, від 31.05.2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 194/329/15-ц, від 01.06.2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 175/35/16-ц. Згідно із вказаною нормою закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Особові рахунки та виписки з них обов`язково мають складатися на паперових та/або електронних носіях. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (пункти 57, 59, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75). Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, адже вони підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені відповідачем протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій. У постанові від 09.02.2023 року за єдиним унікальним номером судової справи 464/3214/16 Верховний Суд виснував, що по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, зокрема, позикодавцем, з метою визначення суми боргу з урахуванням умов договору, періоду користування кредитними коштами тощо, з яким суд може погодитись або ж навести свій розрахунок, виконуючи обов`язок щодо визначення належної до стягнення суми заборгованості. Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 року за єдиним унікальним номером судової справи 200/5647/18, від 25.05.2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 204/2972/20, від 13.10.2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 209/3046/20, від 26.10.2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 333/5483/20. Частиною 4 ст. 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року за єдиним унікальним номером справи 917/1739/17 зазначено, що: «визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду». Узагальнена оцінка доводів та аргументів за результатами розгляду цієї справи. Вочевидь, між сторонами у справі, з урахуванням передачі позивачеві ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» права вимоги за укладеними договорами факторингу від первісного кредитораТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору № 400457175 від 26.10.2020 року, з урахуванням додаткових угод до нього, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію його правомірності, у зв`язку з чим такий правочин є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мали б виконуватися належним чином відповідно до закону та умов цього договору, натомість відповідач [PERSON] не виконав зобов`язань за вказаним правочином. Стосовно поданих позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» розрахунків, то, дотримуючись правової позиції сформованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року за єдиним унікальним номером справи 917/1739/17, суд зазначає, що перевірка доказів (у цьому випадку - зроблені розрахунки заборгованості) це процесуальний обов`язок суду, з його додержанням суд встановив, що відповідач [PERSON] з такими розрахунками не погоджується, вважає нарахування спірними, надуманими та такими, що протирічать принципам справедливості, добросовісності й розумності. Так, представник відповідача [PERSON] - адвокат Хабло О.Г. зазначає, що нарахування відсотків здійснювалось поза межею строку кредитування, який спершу визначений у 30 днів, а в подальшому продовжувався додатковими угодами двічі, кожен раз на 30 днів. Також, наводить твердження, що в розрахунку заборгованості наданого позивачем, первісним кредитором ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» 28.01.2021 року нарахована за один день не зрозуміла сума відсотків - 23 342 грн. 00 коп., яка не передбачена умовами кредитного договору. Відповідаючи на ці аргументи адвоката Хабло О.Г. й перевіряючи подані суду розрахунки заборгованості, належить вказати наступне. Відповідно до пункту 1.3. кредитного договору № 400457175 від 26.10.2020 року, на період строку, визначеного пунктом 1.2. договору (30 днів), нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,26 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом. При цьому, відповідно до пункту 1.4. кредитного договору № 400457175 від 26.10.2020 року, у випадку користування кредитом понад строк, встановлений пунктом 1.2. договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов?язується сплатити різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення). Так, положення пункту 1.2. стосовно строку договору, а також дисконтної процентної ставки за умовами додаткових угод двічі продовжувався строком на 30 днів, а ставка спершу змінена з 0.26 відсотків на 0,85 відсотків, в подальшому з 0,85 - на 0,68 відсотків. Положення пункту 1.4. кредитного договору № 400457175 від 26.10.2020 року залишались незмінними. Таким чином, як вбачається з розрахунку заборгованості, здійсненого первісним кредитором ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за кредитним договором № 400457175 від 26.10.2020 року за період з 26.10.2020 року по 02.03.2021 року, спершу 30 днів з 26.10.2020 року по 25.11.2020 року нараховувались відсотки за дисконтною ставкою у розмірі 57 грн. 20 коп./день (0,26 %), в подальшому з 26.11.2020 року по 25.12.2020 року нараховувались відсотки за дисконтною ставкою у розмірі 187 грн. 00 коп./день (0,85%), в подальшому з 26.12.2020 року по 24.01.2021 року нараховувались відсотки за дисконтною ставкою у розмірі 149 грн. 60 коп./день (0,68%). За ці періоди, відповідачем [PERSON] не виконано взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 400457175 від 26.10.2020 року, а також стосовно не зрозумілої адвокату Хабло О.Г. суми відсотків за один день у розмірі 23 342 грн. 00 коп., - кредитодавцем застосовано механізм, передбачений пунктом 1.4. кредитного договору і нараховано, як міру за неналежне виконання умов договору, відсотки не за дисконтними ставками, а за базовою процентною ставкою, яка ними погоджена і складає 1,7 відсотків/день за формулою 90 х 374 (1,7 %) = 33 660 грн. 00 коп. - 7 326 грн. 00 коп. (сплачених відсотків відповідачем [PERSON] ) + 4 календарних дні у розрахунку по 374 грн. 00 коп.. У подальшому, за кожен день кредитодавцем нараховувались відсотки за базовою ставкою 1,7 % до 02.03.2021 року, за умовами досягнутими сторонами у пункті 1.5. кредитного договору № 400457175 від 26.10.2020 року. Окрім того, суд зазначає, що й не спростовувалось у поданих заявах по суті адвокатом Хабло О.Г., що відповідач [PERSON] укладав кредитний договір № 400457175 від 26.10.2020 року та сплачував відсотки за користування коштами, так, 27.11.2020 року ним сплачено 2 090 грн. 00 коп., й 25.12.2020 року ним сплачено 5 236 грн. 00 коп., однак останній в односторонньому порядку після цього відмовився від подальшого виконання взятих на себе зобов`язань за укладеним кредитним договором, у зв`язку з чим допустив спірну заборгованість. Щодо первинних/розрахункових документів, то такі надані позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» і приймаються судом в сукупності з іншими доказами, про що наведено в мотивувальній частині з посиланням на відповідні правові позиції Верховного Суду. Щодо тези адвоката Хабло О.Г. про нарахування відповідачеві [PERSON] відсотків у період дії в Україні воєнного стану, як відповідальності, визначеної у ч. 2 ст. 625 ЦК України, та яка прямо передбачена пунктом 4.3. такого договору, як міру відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань на користь позикодавця, що суперечить пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2120-IX, то суд зазначає, що такі відсотки нараховані первісним кредитором ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до 24.02.2022 року, відтак підлягають стягненню на загальних підставах. Суд встановив, що умови кредитного договору в іншій частині відповідають законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому у ч. 1 ст. 1054 ЦК України. При цьому, положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані щодо розміру процентів за користування кредитом, оскільки у даній справі проценти за користування кредитом, які позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» просить стягнути з відповідача [PERSON] , нараховані виключно у межах строку дії кредитного договору, й до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року № 3498-ІХ (який набрав чинності 24.12.2023 року), яким обмежено максимальний розмір денної процентної ставки 1%. Крім того, такий правочин, укладений між сторонами, в цій частині, у встановленому порядку недійсним не визнаний, а при розгляді справи в суді відповідачем [PERSON] не заявлено зустрічних вимог про визнання кредитного договору недійсним у частині визначення розміру відсотків за користування коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам закону. Водночас, відповідач [PERSON] , як сторона судового розгляду, доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту суду не надав, як й не подав належних доказів на спростування наданого позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» розрахунку заборгованості чи контррозрахунку суми заборгованості. Щодо набуття права вимоги позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за попередніми договорами факторингу, то беручи до уваги наведені в мотивувальній частині цього рішення норми, які регулюють правочини цесії в сукупності з умовами обох договорів факторингу, то такі чітко відповідають вимогам чинного законодавства України стосовно передачі/переходу права вимоги, які виникнуть у майбутньому, а перехід прав вимоги здійснено з додержанням відповідної процедури чітко обумовленої сторонами цих правочинів. Резюмуючи, суд висновує, що позовні вимоги, сформовані про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню у повному обсязі, відтак з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення заборгованість в загальній сумі 77 880 грн. 00 коп., з яких: - 22 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основним боргом; - 55 880 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками. Суд також враховує, що, як неодноразово вказував Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», серія A № 303-A, параграф 29-30). Щодо розподілу судових витрат у справі. Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 3 028 грн. 00 коп., які підтверджується відповідною випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь зазначеного позивача з відповідача [PERSON] , пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у повному розмірі. Доказів понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved