Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом та свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 листопада 2023 року між ТОВ «ФК «Нові Кредити» та [PERSON] укладено електронний договір про споживчий кредит №00-720349. За цим Договором Кредитодавець надає Позичальникові грошові кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі кредитного ліміту 5200,00 грн. на строк 375 календарних днів, що включає в себе Основний період та Другий період. Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, а також разовий платіж (за наявності) за послуги Кредитодавця, пов`язані з видачею Кредиту, відповідно до умов цього Договору, додатків до нього та Внутрішніх правил про надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Основний період починає свій перебіг з дати надання/видачі Кредиту «28» листопада 2023 р. та діє до «08» грудня 2023 р. (включно), строком на 10 календарних днів. Під час користування кредитом в основний період Позичальник сплачує процентну ставку в розмірі 2,50 (дві цілих 50 сотих) % в день. Другий період починає свій перебіг (у разі наявності заборгованості за Основним періодом) з «09» грудня 2023 р. та діє до дати повернення Кредиту «08» грудня 2024 р. (включно), строком на 365 календарних днів. Під час користування кредитом в другий період Позичальник сплачує процентну ставку в розмірі 2,49 (дві цілих 49 сотих) % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Кредит видається в національній грошовій одиниці України у гривні, в безготівковій формі шляхом переказу Позичальнику за номером особистого електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] , наданої позичальником під час оформлення заявки. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору станом на день звернення до суду заборгованість становить 52206,96 гривень, з яких 5200,00 грн. - заборгованість по кредиту та 47006,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідач прострочив виконання зобов`язання із 20 квітня 2024 року, відтак період, за який підлягають обрахунку інфляційні витрати, становить: 20 квітня 2024 року 10 жовтня 2025 року і складає: 52 206,96 х 1.17446848 - 52 206,96 = 9 108,47 грн. Загальна сума заборгованості Відповідача з інфляційним збільшенням за Договором становить 61315,43 грн. Тому представник позивача вимушений звернутись до суду із вказаним позовом та стягнути із відповідача 61315,43 грн та судові витрати у розмірі 12 422, 40 грн. Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 14 листопада 2025 року відкрито провадження у справі. Надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений законом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні жодна зі сторін не подала. Відповідач у встановлений судом строк відзиву не подав, копію ухвали та позов з додатками направлялись відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, але поштове відправлення повернулось з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Представник позивача проти винесення заочного рішення не заперечує. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, так як розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи. Суд, розглянувши позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить таких висновків. Судом встановлено, що 28 листопада 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Нові Кредити» та [PERSON] було укладено договір про споживчий мікрокредит №00-720349. Кредитодавець надає позичальникові грошові кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі кредитного ліміту 5200,00 грн. на строк 375 календарних днів, що включає в себе: основний період та другий період. Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, а також разовий платіж (за наявності) за послуги Кредитодавця, пов`язані з видачею Кредиту, відповідно до умов цього Договору, додатків до нього та внутрішніх правил про надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Основний період починає свій перебіг з дати надання/видачі Кредиту 28 листопада 2023 року та діє до 08 грудня 2023 року (включно), строком на 10 календарних днів. Під час користування кредитом в основний період Позичальник сплачує процентну ставку в розмірі 2,50 (дві цілих 50 сотих) % в день. Другий період починає свій перебіг (у разі наявності заборгованості за Основним періодом) з 09 грудня 2023 року та діє до дати повернення Кредиту 08 грудня 2024 року (включно), строком на 365 календарних днів. Під час користування кредитом в другий період Позичальник сплачує процентну ставку в розмірі 2,49 (дві цілих 49 сотих) % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Кредит видається в національній грошовій одиниці України у гривні, в безготівковій формі шляхом переказу Позичальнику за номером особистого електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] , наданого позичальником під час оформлення заявки. Орієнтовна реальна річна процентна ставка кредиту розрахована з дати видачі кредиту до дати повернення кредиту та складає: 886,24 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту розрахована згідно з методикою Національного банку України та на дату укладення Договору (за весь Строк кредитування) складає: 53990,20 грн. та включає в себе: суму Кредиту та проценти за користування Кредитом. Разовий платіж за видачу кредиту становить 100,00 грн. У разі, якщо позичальник прострочив виконання грошового зобов`язання (не повернув загальну вартість кредиту) у строк визначений у п. 2.1. Договору, то він на вимогу Кредитодавця зобов`язаний сплатити суму Кредиту, проценти за користування ним з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % в день від суми залишку по основному боргу за весь час прострочення в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Договір підписаний відповідачем 28 листопада 2023 року шляхом введення одноразового ідентифікатора VZ7962 в особистому кабінеті на вебсайті в мережі Інтернет https://novikredyty.com.ua, чим відповідач підтвердив, що ознайомився з умовами договору та погодився на його умови (а.с. 9-10). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом [PERSON] не здійснював платежі, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 52206,96 грн., що складається із: 5200,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 47006,96 грн заборгованість по процентам (а.с. 15-16). Згідно з інформацією АТ КБ «Приват банк» від 01 грудня 2025 року на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] за період 28 листопада 2023 року - 30 листопада 2023 року, [NUMBER] , який є фінансовим та знаходиться в анкетних даних [PERSON] (а.с. 46). З виписки АТ КБ «Приват банк» вбачається, що в період із 28 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року [PERSON] користувався кредитними коштами (а.с. 47). 27 травня 2025 року на адресу відповідача [PERSON] представником позивача було направлено вимогу про досудове врегулювання спору за договором про споживчий кредит №00-720349 від 28 листопада 2023 року, де зазначено, що боржнику необхідно повернути у строк не пізніше 30 днів з дати отримання цієї вимоги заборгованість за кредитом в сумі 52206,96 грн, що підтверджується листом ТОВ «ФК «Нові Кредити №27/05-173 від 27 травня 2025 року (а.с. 12). Проте відповідачем борг не повернуто. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України. За вимогами ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. За нормами ст. ст. 526, 527, 623 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання. В разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником він зобов`язаний відшкодувати кредитору завдані цим збитки. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За встановлених обставин позивач ТОВ «ФК «Нові Кредити» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу [PERSON] кошти за договором про надання кредиту у встановленому розмірі та на узгоджених між ними умовах, однак останній в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим допустив спірну заборгованість. Тому, суд вважає, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості за договором в сумі 52206,96 грн, яка складається із 5200,00 грн заборгованості по кредиту та 47006,96 грн заборгованості за процентами, такою що підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача суми інфляційного збільшення за період 20 квітня 2024 року по 10 жовтня 2025 року у розмірі 9108,47 грн, суд зазначає таке. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною другою статті 625 ЦК України врегульовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі № 918/329/16. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до пункту 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Як встановлено судом, Договір №00-720349 між ТОВ «ФК «Нові кредити» та [PERSON] укладено 28 листопада 2023 року, тобто після 23 лютого 2022 року, а тому нарахування відповідачу інфляційних втрат, визначених статтею 625 ЦК України, за порушення умов договору у період з 20 квітня 2024 року по 10 жовтня 2025 року є безпідставним. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми інфляційного збільшення за період з 20 квітня 2024 року по 10 жовтня 2025 року у розмірі 9108,47 грн задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Нові кредити»» заборгованість за Договором №00-720349 від 28 листопада 2023 року у розмірі 52206,96 грн. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 52206,96 грн, тобто на 85,0%, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2059,04 грн (2422,40 грн.* 85,0 %) судового збору. Що стосується вимог про стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, то суд зазначає таке. Згідно з вимогами частин першої-шостої статті 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог частини восьмої статті 141ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позовна заява містить свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер, проте до матеріалів позовної заяви стороною позивача не надано копії договору про надання правничої допомоги та інших документів, що свідчать про понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено належними доказами суму заявлених витрат на правничу допомогу, а тому підстави для їх стягнення відсутні.

Outcome: partial