Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

У березні 2025 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.03.2017 сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області. В період шлюбу у сторін народилися діти [PERSON] , та [PERSON] . Сімейне життя між подружжям не склалось через несумісні характери та різні погляди на сімейне життя. Фактично шлюб між сторонами припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 01.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 03.06.2025 провадження у справі зупинено та надано шестимісячний строк для примирення. Ухвалою суду від 19.11.2025 провадження поновлено, справу призначено до розгляду, від сторін ніяких клопотань не надходило. Позивач до судового засідання не прибув, його представник адвокат Юрцев В.С. надав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримав. Відповідачка до судового засідання не прибула, про причини неявки до суду не повідомила, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлялася належним чином. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.03.2017, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (на 5 а.с.). Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 1211,20 грн в рахунок відшкодування судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved