Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними господарчими і побутовими спорудами під номером [ADDRESS] , загальною площею 43,90 кв.м. та складається з 2 кімнат житловою площею 35,70 кв. м., у тому числі: 1-а кімната 24,60 кв.м., 2-а кімната 11,10 кв.м., кухні площею 8,20 кв.м., ванної кімнати площею 6,00 кв. м., сіней 14,00 кв.м. На обґрунтування позову зазначено, що 14 серпня 2025 року позивач звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області із заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок. Однак, 19 серпня 2025 року отримав рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 80435123, яке мотивоване тим, що при розгляді заяви про державну реєстрацію права власності не подано документів, які б підтверджували право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Але реєстрацію права власності позивач здійснив у відповідності до Правил № 56, в зв`язку з чим було вчинено реєстраційний напис, відповідно до якого реєстраційні дії проведені начальником бюро технічної інвентаризації 05.11.1996 року. Отже, правовстановлюючий документ на житловий будинок виданий з дотриманням норм законодавства, що діяло на момент виникнення права власності. У зв`язку з пошкодженням житла, у позивача є необхідність подати заяву на отримання компенсації до Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за пошкоджені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 квітня 2023 р. № 381 «Про затвердження Порядку надання компенсації для відновлення окремих категорій об`єктів нерухомого майна, пошкоджених внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації, з використанням електронної публічної послуги єВідновлення. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 10 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 20 листопада 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначає, що Ольгинська селищна військова адміністрація Волноваського району Донецької області позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі фактичні обставини. Рішенням Благодатненської сільської ради народних депутатів №72 від 20 вересня 1989 року та Актом винесення в натурі земельної ділянки індивідуального забудовника від 20 вересня 1989 року позивачу надано земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку в [ADDRESS] (а.с.14 зворотна сторона-15). Відповідно до копії договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 20 вересня 1989 року, який 06 квітня 1990 року посвідчено державним нотаріусом І Волноваської Державної нотаріальної контори, Благодатненською сільською радою народних депутатів надано позивачу земельну ділянку у безстрокове користування для будівництва житлового будинку [ADDRESS] (а.с.15 зворотна сторона - 17). 05 листопада 1996 року Бюро технічної інвентаризації м. Волновахи Донецької області вчинено реєстраційний напис № 580 на Договорі про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності та зареєстровано право власності за позивачем на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, що знаходиться у власності позивача, житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 43,90 кв.м., житловою 35,70 кв.м., складається з: кімнати площею 24,60 кв.м., кімнати площею 11,10 кв.м., кухні площею 8,20 кв.м., ванної кімнати площею 6,00 кв. м., сіни площею 14,00 кв.м. (а.с.17 зворотна сторона-19). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області від 19 серпня 2025 року №80435123, відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки не подано документів, які б підтверджували право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.21). З 19 квітня 1995 позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-14). Відомості про реєстрацію права власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні (а.с.29). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги суд виходить з такого. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 1 частини другої зазначеної статті передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном згідно з положеннями частини першої статті 317 ЦК України. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У статті 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ураховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України (аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018 року у справі N 920/615/16, від 05 вересня 2019 року у справі N 907/310/18). Стаття 392 ЦК України, в якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі N 760/14438/15-ц. Отже, розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права за загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Тобто положення стаття 392 ЦК України спрямована на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача з передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Така правова позиція викладена у пункті 13 постанови Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі N 910/1016/17, пункті 12 постанови від 17 квітня 2018 року у справі N 914/1521/17). З огляду на викладене, ураховуючи надані суду докази, суд уважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про визнання за позивачем права власності.

Outcome: approved