Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

05.09.2025 позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з указаним позовом, мотивуючи тим, що 15.03.2019 він уклав шлюб з [PERSON] у Святошинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Київ. Під час спільного проживання та шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що він з відповідачкою спільно не проживають з лютого місяця 2024 року, після чого шлюбні відносини фактично були припиненні, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. У них з відповідачкою різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Позивач вважає, що збереження сім`ї є неможливим, а тому просить суд розірвати шлюб укладений між ним і [PERSON] 16.10.2025 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було постановлено ухвалу, якою позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу направлено до Таращанського районного суду Київської області для розгляду за підсудністю. 05.01.2026 року справа надійшла до Таращанського районного суду Київської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2025 головуючим суддею в указаній судовій справі визначено суддю Невгада О.В. 09.01.2025 суд постановив ухвалу, якою прийняв указану позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив судове засідання на 27.01.2026 (а.с.33-34). Сторони, будучи належно повідомленими про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи на іншу дату на надали. Відповідачка [PERSON] 27.01.2026 через представника - адвоката Александрова О.О до суду подала відзив на позовну заяву з проханням розглянути справу без участі відповідачки та її представника, позовні вимоги визнала повністю, не заперечує проти розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено право позивача відмовитися від позову, а відповідача - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК). За положенням ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка належним чином повідомлених учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву, перевіривши викладені у ній обставини, дослідивши надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. Суд установив, що 15 березня 2019 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] зареєстрували шлюб у Святошинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Київ, актовий запис № 202, що вбачається з наявної у матеріалах справи копії повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.08.2025 (а.с.6). Під час спільного проживання та шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копій активного запису про народження № 117 та № 1100 (а.с.7-8, 9-10). Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, що визначено положеннями ст. 24 СК України. За змістом ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя. За вимогами ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Сторони разом не проживають з лютого місяця 2024 року, після чого шлюбні відносини фактично були припинені, спільного господарства не ведуть. У них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Позивач вважає, що подальше спільне життя не можливе і єдиним розумним рішенням є розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритись, відповідних заяв суду не подавали. Згідно з положеннями частин третьої та четвертої ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З матеріалів справи та позицій сторін суд установив, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя сторін не склалось та припинене. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами слід припинити шляхом його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із наступного. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки позовні вимоги визнані відповідачкою до початку розгляду справи по суті, - позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн. Решта судових витрат у розмірі 605,60 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: approved