Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , недієздатною особою та призначення його опікуном над ним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , є його батьком, який проживає з ним. У зв`язку із психічним захворюванням [PERSON] в повній мірі не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду, тому просив суд визнати його недієздатним і призначити його опікуном над ним. Ухвалою від 05 червня 2024 року суд відкрив провадження у справі. Ухвалою від 07 серпня 2024 року судом була призначена судово-психіатрична експертиза. Ухвалою суду від 23 вересня 2025 року у зв`язку з проведенням експертизи, було поновлено провадження у справі. Заявник [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити заяву. Адвокат особи, щодо якої вирішується питання [PERSON] не заперечувала проти задоволення заяви, оскільки це відповідає інтересам [PERSON] . У відповідності до вимог абз. 2 ч. 1 ст. 299 ЦПК України, з врахування висновку судово-психіатричного експерта №301/2025 від 26 серпня 2025 року, в якому зокрема вказано, що [PERSON] , не може висловлювати свої думки, оскільки має діагноз вторинна деменція змішаної етіології, внаслідок чого не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, розгляд заяви проводився у відсутності особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з такого. За змістом ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Виходячи зі змісту вказаної статті, обов`язковими умовами для визнання фізичної особи недієздатною, крім наявності в неї хронічного, стійкого психічного розладу, є нездатність такої особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Недієздатність - це втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в ЦК України. Матеріалами справи встановлено, що згідно довідки до акту огляду МСЕК серії ІФ №123791 від 23 лютого 2004 року [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи, непрацездатний (а.с.12). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №301/2025 від 26 серпня 2025 року [PERSON] страждає стійким хронічним психічним розладом вторинною деменцією змішаної етіології, що згідно МКХ-10 F02.8. Внаслідок зазначеного розладу підекспертний [PERSON] не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с. 78-83). За таких обставин, суд вважає встановленим, що [PERSON] страждає психічним розладом, не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому наявні всі правові підстави для визнання його недієздатним. При ухваленні рішення про визнання особи недієздатною слід вирішити питання про встановлення над нею опіки та призначення їй опікуна. Відповідно до ст. 41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. Призначення опікуна недієздатній особі переслідує перш за все найважливішу ціль - не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Згідно з ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до подання департаменту соціальної політики Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, орган опіки і піклування вважає за можливим призначення [PERSON] опікуном над батьком [PERSON] , [INFO] . Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатним та призначення [PERSON] його опікуном. Відповідно до ч. 2 ст. 299 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved