Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління національної поліції в Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на користь позивача, а саме 50 920,94 грн. матеріальної шкоди та 100 000,00 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди, а також судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу 4 000,00 гривень. В обґрунтування своїх вимог зазначено про те, що 17 серпня 2022 року слідчий ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області вилучив у [PERSON] автомобіль «ЗАЗ 110307» державний номер [NUMBER] , а також свідоцтво про реєстрацію зазначеного автомобіля. 26.01.2023 слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Запоріжжя зобов`язав уповноваженого слідчого ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області у кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за № 12022082080001213 повернути [PERSON] зазначене майно. Зокрема, ухвалою констатовано той факт, що вищезазначене майно має статус тимчасово вилученого, арешт на нього не накладався, Фактичне повернення майна відбулося 07.02.2023. Оскільки автомобіль незаконно перебував на території ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області більш як шість місяців без належного догляду та експлуатації, він вийшов з ладу. Відшкодувати спричинену шкоду в добровільному порядку ГУНП в Запорізькій області не погодилося. Далі вказав, що за таких обставин [PERSON] спричинено також моральну шкоду, яка полягає у докладанні додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, у зміні звичного способу життя. Відтак, посилаючись на положення ст. 1176 ЦК України, судовому практику з аналогічних справ щодо застосування приписів Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач вважав, що має право на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 50 920,94 гривень та моральної шкоди в розмірі 100 000,00 гривень. Ухвалою суду від 31.01.2025 було відкрите провадження у справі, визначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам наданий час для надання письмових заяв по суті справи та з процесуальних питань. 19.02.2025 до суду надійшов письмовий відзив Головного управління національної поліції із запереченнями проти позову. Водночас вважали, що позивач не навів і не надав жодного доказу як незаконності дій органів поліції, так і розміру моральної шкоди у розмірі, заявленому позивачем. При цьому виказали незгоду з визначеним розміром витрат на правову допомогу, вважали його неспівмірним зі складністю даної справи та просили врахувати, що представник позивача приймав участь не в одній схожій справі та для нього це є вже сталою практикою. На підставі цього відповідач просив відмовити у позові. 26.02.2025 року ухвалою Орджонікідзевського (станом на 01.05.2025 року перейменованого на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя) клопотання представника відповідача Трішиної Анни Миколаївни про витребування доказів задоволено. Витребувано належним чином засвідчені копії матеріалів кримінального провадження № 12022082080001213 від 15.08.2022 за ч. 4 ст. 185 КК України, яке перебуває в провадженні слідчого відділення відділу поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, що стосуються обставин вилучення та повернення транспортного засобу «ЗАЗ 110307» державний номер [NUMBER] , гр. [PERSON] , [INFO] . 24.03.2025 на виконання ухвали про витребування від слідчого відділення відділу поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надані належним чином засвідчені копії матеріалів кримінального провадження. 20.08.2025 ухвалою Орджонікідзевського (станом на 01.05.2025 року перейменованого на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя) клопотання представника відповідача Трішиної Анни Миколаївни задоволено. Визнано обов`язковою явку в судове засідання позивача [PERSON] для дачі особистих пояснень у справі за позовом [PERSON] поданим через представника [PERSON] до Головного управління національної поліції в Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, пославшись на факти і норми права, викладені в позовній заяві. Позивач [PERSON] в судовому засіданні від 07.11.2025 суду пояснив, що в серпні 2022 року працівники поліції у нього вилучили автомобіль «Славута». Як йому пояснили то зазначене вилучення було пов`язане з тим, що хтось щось викрав. Зазначений автомобіль перебував на подвір`ї ВП № 3 більше 6 місяців. Коли йому зателефонував слідчий щоб він забрав своє авто, то транспортний засіб був вже в непридатному для використання вигляді. Він його забирав на повністю спущених колесах, автомобіль не вдалося завести, тому виникла необхідність викликати евакуатор. Того ж дня він самостійно викликав евакуатор та сплатив за нього. При поверненні автомобіля він підписував документи у слідчого, але змісту їх не пам`ятає. Супроводом його справ тоді займався адвокат Войтович Є.М. Через перебування автомобіля в поліції, він втратив підробіток в якості таксі. Вимушений був пристосовуватися до життя, шукати інші шляхи заробітку, оскільки офіційного працевлаштування не мав. На той час у нього була родина, яка також потребувала утримання. Надалі він відремонтував автомобіль та згодом продав його. Представник відповідача адвокат Войтович Є.М. в судовому засіданні від 21.04.2025 пояснив, що після вилучення автомобіля позивача, слідчий який його вилучив не звертався до слідчого судді з клопотанням щодо арешту тимчасово вилученого майна. Слідчим було порушено приписи ст. ст. 172, 174 КПК України. При складенні протоколу огляду місця події слідчим порушені вимоги ст. 237 КПК України та невірно визначено саме місце такої. Всі витрати, які поніс позивач він кваліфікує як збитки згідно ст. 22 ЦК України. Право на відшкодування шкоди передбачено ст. 1176 ЦК України та п. 1-1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Період незаконного утримання майна позивача почався з 19.08.2022 та тривав до 07.02.2023. Матеріальна шкода складається з витрат на відновлювальний ремонт автомобіля, послуг з евакуації такого, діагностичних послуг автосервісу та вартості правничої допомоги. Загальний розмір витрат на правничу допомогу законного володільця майна в кримінального провадженні склав 12 000,00 грн. Юридична допомога надавалася на підставі договору, укладеного між ним та позивачем у липні 2022 року. Моральна шкода у грошовому виразі складає 100 000,00 грн. Орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу у цій цивільній справі становив 4000,00 грн. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вважала, що підстав для задоволення позовних вимог немає, просила відмовити у задоволенні позову з тих аргументів, які викладені у відзиві на позов. В судовому засіданні від 21.04.2025 остання суду пояснила, що ГУНП в Запорізькій області є неналежним відповідачем, оскільки за такими вимогами повинна відповідати держава і шкода відшкодовується з державного бюджету. Позивач не є власником автомобіля ЗАЗ. Також зазначила, що наразі взагалі відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди за ст. 1176 ЦК. Так, не були встановлені винні дії поліції, позивач не мав будь-якого процесуального статусу у кримінальному провадженні, судова експертиза по моральній шкоді не проводилася. При розрахунку шкоди як матеріальної, так і моральної позивачем та його представником не зазначено ні певного періоду, ні точного розміру. Висновок на підтвердження матеріальної шкоди складений неуповноваженою особою, так як експертиза в даному випадку не проводилася. Окремо зауважила на тому, що в матеріалах кримінального провадження є розписка [PERSON] про отримання автомобіля ЗАЗ від 07.02.2023, зауважень щодо стану транспортного засобу у останнього не було. Претензія адвоката володільця майна датована 19.02.2023, але її до матеріалів кримінального провадження не долучали. Витрати на правничу допомогу в межах кримінального провадження нічим не підтверджені і тому не підлягають стягненню як матеріальна шкода. В даній цивільній справі витрати на правничу допомогу є завищеними та неспівмірними зі складністю такої справи. В судовому засіданні від 07.11.2025, за клопотанням представника відповідача, було допитано в якості свідка капітана поліції [PERSON] , який суду пояснив, що в серпні 2022 року він перебував на чергуванні, коли надійшов виклик щодо крадіжки майна в гаражному кооперативі. Під час огляду місця події іншим слідчим було вилучено автомобіль [PERSON] . Потім у кримінальному провадженні він виніс постанову про визнання автомобіля марки ЗАЗ 110307 речовим доказом та призначено експертизи. При цьому, як потім виявилося, то слідчий Потряскова, яка вилучала автомобіль [PERSON] , не звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт майна. Автомобіль після вилучення зберігався на подвір`ї ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, де є постійний нагляд за вилученим майном. Надалі на адресу ВП № 3 надійшла повістка з Шевченківського районного суду міста Запоріжжя щодо виклику слідчого до суду за скаргою адвоката Войтовича Є.М. в інтересах [PERSON] . Скарга була слідчим суддею задоволена, зобов`язано повернути автомобіль [PERSON] . Для того щоб повернути автомобіль [PERSON] здійснювалися телефонні дзвінки останньому на зазначений в матеріалах кримінального провадження номер телефону. Останній на дзвінки не відповідав. У вересні жовтні 2022 року він здійснив вихід за місцем проживання [PERSON] , за адресою, яку він зазначив у серпні 2022 року, але позивача не було виявлено. Разом з тим, [PERSON] за кримінальним провадження не мав ніякого процесуального статусу, він не був ні свідком, ні підозрюваним. Зі свого боку [PERSON] з заявами про повернення йому автомобіля до відділу поліції та особисто до нього не звертався. Коли авто поверталося [PERSON] , то останній склав розписку, що він до працівників поліції ніяких претензій немає. Автомобіль увесь час знаходився в опечатаному вигляді та був справний. За евакуатор він нічого не пам`ятає, хоча автомобіль [PERSON] віддавав особисто він. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, свідка, проаналізувавши відповідні норми матеріального і процесуального права, суд прийшов до такого. Обставини, встановлені судом. Відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлені наступні обставини по справі. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 120220820800001213 від 15.08.2022 за заявою потерпілого [PERSON] внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч.4 ст.185 КК України. Обставини справи: у період часу з 16.00 год. 12.08.2022 по 09.00 год. 15.08.2022, невстановлена особа, шляхом демонтажу задньої стінки гаражу № [NUMBER] у [ADDRESS] , таємно викрала майно, яке належить [PERSON] , спричинивши останньому матеріальний збиток, сума якого встановлюється. Орган досудового розслідування: ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області. Група слідчих: Грицун Д.В., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.53, 71-72). Відповідно до доручення про проведення досудового розслідування від 15.08.2022 відповідно до вимог ст. ст. 39, 214 КПК України, доручено слідчому СВ відділу поліції ГУНП в Запорізькій області капітану поліції Горкавчуку Д.В. провести досудове розслідування у кримінальному провадженні № 120220820800001213 від 15.08.2022 за ч.4 ст.185 КК України (а.с.54). Відповідно до постанов від 15.08.2022 про доручення на проведення досудового розслідування слідчий групі слідчого СВ відділу поліції №3 РУП ГУНП в Запорізькій області до групи слідчих долучено слідчого СВ ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області Потряскову І.С. (а.с.55-56). Відповідно до протоколу огляду місяця події з фототаблицею, складеного 15.08.2022 з 10.05 год. по 10.45 год. вбачається, що огляд був проведений слідчим відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Горкавчуком Д.В., в присутності понятих, за письмової згоди власника [PERSON] , об`єктом огляду є гараж автомобільний № [NUMBER] , який знаходиться по вул. Передатній в м. Запоріжжя в гаражному кооперативі «Супутник» за координатами gps (47.8175518,35.2296657) (а.с.60-70). Відповідно до рапорту сержанта поліції ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області Грищенка О. від 15.08.2022 встановлені відомості про знаходження на місці події автомобіля «Славута» номерний знак [NUMBER] з причепом (а.с.78). Відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу « [NUMBER] » державний номерний знак [NUMBER] в кузові зеленого кольору, належить [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] (а.с.87-88). Відповідно до пояснень від 17.08.2022 о/у СКП відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції Тараненко А.В., опитав [PERSON] , [INFO] , який пояснив, що у його власності перебуває автомобіль ЗАЗ 1103 зеленого кольору д/з [NUMBER] . Приблизно о 12.00 год. 13.08.2022 він їхав на своєму авто до гаражу, який знаходиться в гаражному кооперативі по вул. Передатній в м. Запоріжжі. Слідуючи повз одного з гаражів він побачив як невідомі йому чоловіки виносять майно з гаража. Він зупинився та підійшов до цих чоловіків, поцікавився, що вони робили. Один із чоловіків назвався власником гаража та попросив його допомогти перевезти його речі за 1000 грн., на що він погодився. Потім ці чоловіки йому завантажили металобрухт з гаражу і попросили відвести на Калантировку щоб викинути у балку. Відвезли вони таких 3-4 причепи. Затим чоловік, який назвався власником гаражу розрахувався з ним та він поїхав у своїх справах (а.с.89). Відповідно до заяви від 17.08.2022 гр. [PERSON] надано дозвіл працівникам поліції на огляд автомобіля марки «ЗАЗ Славута 110307» державний номерний знак [NUMBER] в кузові зеленого кольору (а.с. 91). Відповідно до протоколу огляду місяця події з фототаблицею, складеного 17.08.2022 з 16.00 год. по 16.30 год. слідує, що огляд був проведений слідчим СВ ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Потрясковою І.С., в присутності понятих, за участю користувача [PERSON] , [INFO] , оглядом місця події є ділянка місцевості розташована біля будинку [ADDRESS] . На ділянці розташований автомобіль марки «ЗАЗ Славута 110307» державний номерний знак [NUMBER] в кузові зеленого кольору. Автомобіль розташований на чотирьох колесах. Будь-яких пошкоджень на момент огляду не виявлено. В баку автомобіля знаходиться 15 літрів бензину. На задньому склі автомобіля наліпка «Русский военный корабль иди на***». В ході огляду автомобіль марки «ЗАЗ Славута 110307» державний номерний знак [NUMBER] в кузові зеленого кольору вилучено та посталено на подвір`я відділу поліції №3, опечатано бірками. Також в ході огляду вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] , ключі на зв`язці, брелок чорного кольору та два ключі (а.с.92-104). Відповідно до постанови від 18.08.2022 про визнання речовими доказами слідчим відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Горкавчуком Д.В. визначено в якості речового доказу у кримінальному провадженні №12022082080001213 від 15.08.2022 автомобіль марки «ЗАЗ Славута 110307» державний номерний знак [NUMBER] в кузові зеленого кольору та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] (а.с.105-106). Таким чином, судом встановлено, що 17 серпня 2022 року слідчий ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області вилучив у [PERSON] автомобіль «ЗАЗ 110307» державний номер [NUMBER] , а також свідоцтво про реєстрацію зазначеного автомобілю. 26.01.2023 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Запоріжжя № 336/5251/22 (провадження № 1-кс/336/22/2023) скаргу адвоката Войтовича Є.М. в інтересах [PERSON] на бездіяльність слідчого у порядку ч. 1 ст. 303 КПК України задоволено. Зобов`язано уповноваженого слідчого ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області у кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за № 12022082080001213 повернути [PERSON] тимчасово вилучене майно в ході огляду місця події, а саме автомобіль марки ЗАЗ «Славута» д.н.з. [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобілю. Зокрема, ухвалою констатовано той факт, що вищезазначене майно має статус тимчасово вилученого, арешт на нього не накладався. 30.01.2023 адвокат Войтович Є.М. звернувся до ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області з заявою, в якій повідомив, що зможе забезпечити явку [PERSON] з автомобілем-евакуатором не раніше 01.02.2023. До заяви було долучено ордер серії АР № 1025970 від 20.01.2023, який виданий на підставі договору про надання правової допомоги № 0728/01 від 28.07.2022 та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.134-136). Відповідно до розписки [PERSON] , складеної на ім`я слідчого ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області Горкавчука Д.В., [PERSON] 07.02.2023 о 14.43 год. отримав автомобіль ЗАЗ 110307 в кузові зеленого кольору д.н.з [NUMBER] , ключі та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.137). Будь-яких інших відомостей розписка не містить. Відповідно до комерційної пропозиції № 166 від 07.02.2023 зазначений розрахунок відновлювального ремонту автомобіля марки «ЗАЗ Славута 110307» державний номерний знак [NUMBER] в кузові зеленого кольору в розмірі 37 336,94 гривень, послуги за евакуацію автомобіля відповідно до товарного чеку від 07.02.2023 в розмірі 1300,00 грн., діагностичні послуги автосервісу і установки коліс в розмірі 284,00 грн. відповідно до наряду-замовлення № Т-05355 від 08.02.2023. Загальна сума 38 920,94 грн. (а.с.8-12). Відповідно до претензії від 10.02.2023, яка направлено адвокатом Войтовичем Є.М. до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, зазначено вартість ремонту автомобіля марки «ЗАЗ Славута 110307» державний номерний знак [NUMBER] в кузові зеленого кольору в загальному розмірі 37 336,94 грн., евакуація автомобіля 1300,00 грн., діагностичні послуги автосервісу 284,00 грн., юридична допомога 12 000,00 грн. Загальна сума матеріальної шкоди визначена в розмірі 50 920,94 грн. (а.с. 7). Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування майнової шкоди. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Збитками, при цьому, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України). За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Водночас, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинно-наслідковий зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі №686/13212/19. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Враховуючи зазначене, дії (бездіяльність) слідчого ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області щодо безпідставного утримання та несвоєчасного повернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №12022082080001213, є основним предметом доказування цій справі. За таких обставин, питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, а суд загальної юрисдикції за правилами позовного провадження самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Відповідно до Закону України «Про національну поліцію» національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Нормами статті 7 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією України і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування. Статтею 8 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не може бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України. Відповідно до частини сімнадцятої статті 3 КПК України слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за дотриманням податкового законодавства, органу Державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень. Засади кримінального провадження, передбачені главою 2 КПК України, встановлюють, зокрема, верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, недоторканість права власності. Відповідно до статті 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення. Згідно зі статтею 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Відповідно до статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 17 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту. Згідно з частиною п`ятою статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено. Таким чином, слідчий повинен був звернутися з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, а саме 18.08.2022. Разом з тим, матеріали кримінального провадження такого клопотання не містять, так само як і рішення слідчого судді про накладення арешту на тимчасово вилучене майно. Отже, обов`язок належно зберігати та негайно повернути тимчасово вилучене майно після скасування ухвали про накладення арешту або відмови в арешті цього майна прямо передбачений чинним законодавством. Встановлено, що 26.01.2023 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Запоріжжя № 336/5251/22 (провадження № 1-кс/336/22/2023) скаргу адвоката Войтовича Є.М. в інтересах [PERSON] на бездіяльність слідчого у порядку ч. 1 ст. 303 КПК України задоволено. Зобов`язано уповноваженого слідчого ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області у кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за № 12022082080001213 повернути [PERSON] тимчасово вилучене майно в ході огляду місця події, а саме автомобіль марки ЗАЗ «Славута» д.н.з. [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобілю. Зокрема, ухвалою констатовано той факт, що вищезазначене майно має статус тимчасово вилученого, арешт на нього не накладався. Вказана ухвала судді слідчого Шевченківського районного суду міста Запоріжжя виконана лише 07.02.2023. Зазначені обставини також були підтверджені і показаннями свідка [PERSON] . Таким чином, в період з 19 серпня 2022 року до 07 лютого 2023 року не було передбачених КПК України підстав для неповернення [PERSON] тимчасово вилученого у нього майна (автомобіля), оскільки у визначений законом строк не було подано клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, а тому це майно підлягало негайному поверненню власнику або законному володільцю. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів». Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить окремі норми: перша норма, яку закріплено в першому реченні першого пункту і яка має загальний характер, викладає принцип мирного володіння власністю; друга норма у другому реченні того ж пункту поширюється на випадки позбавлення права власності й передбачає для цього певні умови; третя норма, яку закріплено у другому пункті, допускає, що договірні сторони мають право, зокрема, контролювати використання власності відповідно до загального інтересу. Однак ці норми не є окремими, тобто не пов`язаними одна з одною. Друга і третя норми стосуються окремих випадків втручання у право на мирне володіння власністю, тому повинні тлумачитися за загальним принципом, закріпленим у першій нормі (ISMAYILOV v. RUSSIA, № 30352/03, § 31, від 06 листопада 2008 року). Наявність законних підстав для вилучення грошових коштів має обов`язково бути предметом оцінки, оскільки ненаведення національними судами правових положень як підстави вилучення суттєвої грошової суми і очевидне протиріччя прецедентного права щодо національного законодавства, розглядається Європейським судом як таке, що не було сформульовано з такою точністю, щоб заявник міг передбачити наслідки його дій і ступеня, розумної при обставинах справи. Отже, втручання в право власності заявника не могло розглядатися як законне за змістом статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції (BAKLANOV v. RUSSIA, № 68443/01, § 46, від 09 червня 2005 року). Таким чином, розглядаючи цей спір, суд доходить висновку про наявність у [PERSON] права на відшкодування майнової шкоди внаслідок неправомірної бездіяльності уповноважених осіб ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, яка полягала у втраті якостей майном, вилученим під час проведення слідчої дії, його зберігання без рішення суду та необґрунтовано тривалий час не поверненні позивачу, зокрема вже і за наявності відповідної ухвали слідчого судді. Разом з тим, в деліктних правовідносинах не передбачено можливість відшкодування упущеної вигоди, а відшкодовуються лише реальні збитки. Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає перелік випадків, коли громадянинові відшкодовуються (повертаються), у тому числі, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон) передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Відповідно до ст. 3 зазначеного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Особисто [PERSON] під судом та слідством у зазначеному кримінальному провадженні не перебував. Згідно розписки від 07.02.2023 автомобіль був повернутий [PERSON] . За поясненнями позивача автомобіль був на спущених колесах, не зміг завестися, його виштовхували з подвір`я ВП № 3 до евакуатора. Після отримання автомобіля він його відремонтував та продав. Також в заяві від 30.01.2023 адвокат Войтович Є.М. зазначав, що він зможе забезпечити явку [PERSON] з автомобілем-евакуатором не раніше 01.02.2023. Останнє також може вказувати про незадовільний стан автомобілю, транспортування якого своїм ходом не вбачалося за можливе. Зазначену інформацію не зміг спростувати свідок [PERSON] . Розписка не містить відомостей про те, що автомобіль повертається без будь-яких пошкоджень та [PERSON] не має претензій щодо його стану. Свої вимоги позивач не обґрунтовує зокрема тим, що його транспортний засіб втратив товарну вартість, яка нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. При цьому, суд враховує те, що комерційна пропозиція, рахунок-фактура або попередня калькуляція СТО не є належними доказами понесення витрат на відновлювальний ремонт автомобіля, оскільки вони відображають лише орієнтовну вартість, а не фактично витрачені кошти. Доказами реальних збитків є акти виконаних робіт, платіжні доручення, фіскальні чеки та квитанції. Комерційна пропозиція за своєю суттю не є звітом про оцінку матеріального збитку, складеним уповноваженою особою. Документів, які б підтверджували реальну сплату [PERSON] вартості ремонту автомобіля на суму 37 336,94 грн. суду не надано. Відповідна експертиза в даній цивільній справі щодо визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля не проводилась, з відповідним клопотанням позивач чи його представник не зверталися. Разом з тим, у своєму позові позивач визначився з розміром відшкодування матеріальної шкоди, а саме в розмірі 50 920,94 грн.. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. При цьому факти підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являються предметом позову. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд зауважує, що з урахуванням принципу диспозитивності (стаття 13 ЦПК України) суд не може вийти за межі позовних вимог, самостійно визначати предмет та зміст позову. Принцип стабільності є визначальним щодо можливості виходу за межі позовних вимог. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом не може виходити за межі цих вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. В розглядуваній справі представником позивача та позивачем обрані належні норми права та вірно кваліфіковані спірні правовідносини, разом з тим, в порушення ст. 81 ЦПК України, не доведено належними доказами розмір майнової шкоди. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позовної заяви та наявність передбачених законом підстав для її часткового задоволення шляхом стягнення за рахунок коштів державного бюджету на користь [PERSON] у рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошових коштів в розмірі 13 582,00 грн., яка складається з: витрат на евакуацію автомобіля 1300,00 грн., діагностики автомобіля, зняття і установки колеса 284,00 грн., 12 000,00 грн. витрат на правничу допомогу в межах кримінального провадження. Щодо вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. суд зазначає наступне. Позивач зазначає, що завдана йому моральна шкода полягає у докладені додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права та зміні звичного способу життя. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18 (провадження № 14-115цс21) дійшла висновку про те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку; такий висновок може лише слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань; проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості. Таким чином, не заслуговують на увагу доводи представника відповідача щодо обов`язкової наявності висновку експерта з визначення розміру моральної шкоди. Водночас, суд вважає, що реалізація позивачем свого процесуального права і оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові по справі №752/5127/20 (провадження № 61-1830св23) від 30.01.2024. Також, суд приймає до уваги те, що позивачем не доведено наявність у нього на той час родини, яка б потребувала з його боку утримання і через відсутність автомобіля потерпала від незручностей та залежала від цього. Так само позивач зазначив, що він не мав офіційного працевлаштування, зокрема і щодо надання послуг таксі на автомобілі ЗАЗ «Славута» д.н.з [NUMBER] , який перебував у його користуванні. Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів заподіяння йому моральної шкоди саме в розмірі 100 000,00 грн., яка б згідно з ч.2 ст.23 ЦК України, полягала у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Разом з тим, вирішуючи спір у частині визначення розміру моральної шкоди, суд, врахувавши обставини справи, особливості впливу події на позивача, тривалість протиправної бездіяльності відповідних уповноважених осіб, виходячи із презумпції, що порушення прав людини з боку держави в особі її органів завжди викликає у людини негативні емоції, взявши до уваги психологічне напруження, розчарування та незручності, що були заподіяні [PERSON] , виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди в сумі 2000,00 грн. та вважає, що ця сума буде достатньою для компенсації негативних наслідків морального характеру та не призведе до безпідставного збагачення. Схожого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові по справі №448/884/20 (провадження № 61-13439св23) від 27.03.2024. При зверненні до суду з позовом представником позивача наводився орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.. В судовому засіданні представником позивача було зазначено, що ним буде надано відповідний детальний розрахунок таких витрат в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України, тому питання щодо таких витрат судом не вирішувалося. За даною категорією справ сторона позивача звільнена від сплати судового збору, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: partial