Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача /третя особа - [PERSON] / про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла мати сторін [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на належну їй 1/5 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер батько сторін [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на належну йому 1/5 частину вищезазначеної квартири. Однак, при зверненні позивача до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтв про право на спадщину, у видачі свідоцтв їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що й стало підставою для звернення до суду. Позивач у судове засідання не з`явилась, від її представника - адвоката Златі Н.С. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про визнання позову, в якій також просив розглянути справу за його відсутності. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено судом, сторонам по справі та третій особі, а також [PERSON] , [PERSON] , на праві приватної спільної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 25 грудня 1999 року, належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла мати сторін [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 10 березня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 59). [INFO] помер батько сторін [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 09 січня 2024 року Ренійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 10). Частиною 1 ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Отже, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на належну їй 1/5 частину квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому 1/5 частину зазначеної вище квартири. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). За життя, [PERSON] та [PERSON] на випадок своєї смерті особистих розпоряджень не залишили, тому спадкування здійснюється за законом. Позивач (донька спадкодавця) та відповідач (син спадкодавця), входять до кола першої черги спадкоємців за законом. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 82405729 від 03 вересня 2025 року, встановлено про відсутність інформації про спадкодавця [PERSON] , дата смерті [INFO] . Згідно інформаційної довідки № 83643181 від 17 грудня 2025 року зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), також не має інформації про спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] . Таким чином, судом встановлено, що після смерті [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину не видавались, заяви про прийняття спадщини або про відмову від неї, відсутні. Позивач [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталась, однак постійно проживала разом із батьками на час відкриття спадщини. Отже, позивач прийняла спадщину у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки, постійно проживала разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини, відмову від спадщини не заявляла. Відповідач ніяких дій з прийняття спадщини не вчинив, не заперечує проти прийняття спадщини позивачем, про що свідчить наявна в матеріалах справи заява про визнання позовних вимог. Однак, при зверненні позивача до державної нотаріальної контори, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, про що видано відповідну постанову. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом із тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, що визначено ч. 5 ст. 1268 ЦК України На підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на ім`я померлих [PERSON] та [PERSON] , а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не позбавляє спадкоємця оформити своє право на спадщину, що передбачено ч. 3 ст. 1296 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у своїй заяві представник позивача просила залишити судові витрати за позивачем, питання про стягнення судових витрат з відповідача судом не розглядалось. На підставі викладеного та

Outcome: approved