Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог 22.09.2025 АТ «Акцент-Банк» через систему «Електронний суд» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 28.09.2021 [PERSON] (позичальник) підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк». На підставі цієї Анкети-заяви позичальнику було відкрито рахунок, на який встановлено кредитний ліміт, та видано платіжну картку. Позичальник користувався кредитними коштами, однак своєчасно їх не повернув, чим порушив свої зобов`язання. Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 28 341,70 грн., з них: 19 958,21 грн. - тіло кредиту, 8 383,49 грн. - проценти за користування кредитом. Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також покласти на нього судові витрати. ІІ.Стислий виклад позиції відповідача Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. III.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу Ухвалою суду від 01.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Процесуальні перешкоди для розгляду справи за відсутності учасників судового процесу відсутні. Враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд здійснив заочний розгляд справи та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). ІV.Фактичні обставини справи 28.09.2021 [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», в якій зазначено, що вона разом із актуальними Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк» становлять договір про надання банківських послуг, умови якого йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (а.с. 11). АТ «Акцент-Банк» надало [PERSON] інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту (паспорт споживчого кредиту, а.с. 12-13). АТ «Акцент-Банк» відкрило [PERSON] рахунок № [NUMBER] та видало картку № [NUMBER] , строком дії до вересня місяця 2028 року (довідка за картами, а.с. 21). АТ «Акцент-Банк» встановило [PERSON] за кредитним договором від 28.09.2021 такі кредитні ліміти: 28.09.2021 - 22 000 грн., 02.03.2022 - 16 878 грн., 09.05.2023 - 47 000 грн., 10.11.2023 - 46 470 грн., 29.11.2023 - 45 025 грн., 28.02.2024 - 43 436 грн., 30.03.2024 - 43 055 грн., 06.06.2024 - 1 000 грн., 29.08.2024 - 20 000 грн. (довідка за лімітами, а.с. 20). Згідно даних виписки по картці за період: 28.09.2021-16.09.2025 сума витрат складає 137 180,53 грн., сума зарахувань - 109 128,84 грн., сума комісій - 2 735,48 грн. (а.с. 14-19). За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 28 341,70 грн., з них: 19 958,21 грн. - тіло кредиту, 8 383,49 грн. - проценти за користування кредитом (розрахунок заборгованості, а.с. 9-10). Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подав. V.Мотиви суду та застосоване законодавство За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. У даному випадку умови договору приєднання розроблені АТ «Акцент-Банк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредитної заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитом. Позивач як доказ укладення кредитного договору з позичальником надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», Тарифи по картці «Зелена» (а.с. 23-31). Суд не погоджується з аргументом позивача і висновує, що ці документи не можна вважати складовою частиною кредитного договору. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці документи розумів позичальник, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредиту взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитом, комісії тощо, в тому числі у зазначених в цих документах розмірах і порядках нарахування. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові ВСУ від 11.03.2015 у справі № 6-16цс15, і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в АТ «А-Банк», що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися ним самим в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з цього документа у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику умови кредитування, відсутність в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії та інших платежів, наданий банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17. Отже, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача про стягнення процентів за користування кредитом. Разом з тим, фактично отримані та використані позичальником кошти підлягають поверненню банку, а тому кредитодавець вправі вимагати захисту свого права шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми коштів. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. При цьому згідно з пп. 6 п. 3 вказаного Положення клієнтські рахунки - рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки. Отже, наявна в матеріалах справи виписка з рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, може підтверджувати заборгованість позичальника за тілом кредиту. З виписки з рахунку позичальника вбачається, що банк, визначаючи кредитну заборгованість, зарахував до неї не тільки кошти, які фактично були отримані (використані) позичальником, але і списані з ініціативи банку за рахунок кредитних коштів як проценти за користування кредитом, комісія та інші платежі, унаслідок чого банк необґрунтовано збільшив кредитну заборгованість. Слід відмітити, що автоматичне списання коштів на погашення процентів та інших платежів, у разі виникнення заборгованості, передбачене Умовами і Правилами надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», які позичальником не підписані, тому не можуть застосовуватись. За арифметичним розрахунком суду, виконаним на підставі даних виписки з рахунку (а.с. 14-19), загальна сума процентів за користування кредитом, нарахованих позивачем становить 36 416,63 грн. З даних розрахунку заборгованості (а.с. 9-10) вбачається, що частину цієї суми процентів за користування кредитом позивач вважав погашеною за рахунок коштів, які сплачував відповідач, а іншу частину в розмірі 8 383,49 грн. - заявив до стягнення. З урахуванням попередніх висновків про відсутність підстав для нарахування та стягнення процентів за користування кредитом, беручи до уваги, що сума «сплачених» відповідачем процентів за користування кредитом перевищує заявлену до стягнення суму тіла кредиту, тобто існує переплата, суд вважає, що підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту також відсутні. Отже, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. VI.Судові витрати Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: dismissed