Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

11.08.2025 через систему «Електронний суд» до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] , подана представником [PERSON] , до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Лівобережний відділ Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить усунути перешкоди у розпорядженні майном шляхом зняття арешту з квартири. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. 13.02.1996 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу, за умовами якого відповідач передав у власність [PERSON] житлову квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір було посвідчено нотаріально державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори, й зареєстровано у реєстрі за № 1-209. [INFO] [PERSON] померла у Федеративній республіці Німечинна, що підтверджується витягом із актового запису про смерть №S-348/2024. Після її смерті спадщину прийняла [PERSON] , яка приходилась померлій дочкою. Факт прийняття спадщини і заведення спадкової справи підтверджується довідкою Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В. від 26.06.2025 року за №578/02-14. Під час оформлення спадкових прав виявилось, що Спадкодавець за свого життя не зареєструвала право власності на квартиру, яке виникло у неї на підставі договору у органах бюро технічної інвентаризації, як це було передбачено у відповідності до діючого на той час законодавства. Вказана обставина підтверджується листом ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 16.06.2025 року за № 3463, з якого вбачається що згідно з наявних у ТОВ «ЗМБТІ» відомостями спірна квартира зареєстрована за Відповідачем на підставі договору купівлі продажу зареєстрованого на Запорізькій Товарній біржі «Гілея» від 28.10.1994 року за №303/302. З метою державної реєстрації права власності на успадковане нерухоме майно, яке увійшло до спадкової маси, і таким чином приведення у відповідність відомостей державних реєстрів до правовстановлюючих документів, Позивач намагалася зареєструвати договір купівлі продажу успадкованого майна, однак 24 червня 2025 року отримала рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій за № 79585430. Рішення мотивовано тим, що у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме спадкову квартиру. У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №432584140 від 24.06.2025 року, вбачається, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявне обтяження у виді арешту нерухомого майна із реєстраційним номером обтяження 2314078, зареєстроване 22.08.2005 року реєстратором Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою. Підставою обтяження вказана постанова №694/12, АМ №612322 видана ВДВС Орджонікідзевського району м. Запоріжжя. Предметом обтяження виступає квартира за адресою: [ADDRESS] . Власник [PERSON] . Таким чином на даний час наявність обтяження успадкованого майна арештом перешкоджає позивачу реалізувати свої спадкові права, як власника нерухомого майна, у зв`язку із чим позивач для усунення перешкод у користуванні майном вимушений звернутись до суду із цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2025 справу розподілено та передано для розгляду судді Сиротенко В.К. Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 20.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання; учасникам справи надано строк для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 17.09.2025 витребувано у Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко Олени Вікторівни копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Витребувано у Четвертої запорізької державної нотаріальної контори копію постанови №694/12 АМ № 612322 від 10.08.2005 року виданої Орджонікідзевським ВДВС м. Запоріжжя, на підставі якої було внесено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна за реєстраційним номером №2314078, предмет обтяження квартира за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] . 29.09.2025 на адресу суду від Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В. надійшли витребувані матеріали. 03.10.2025 на адресу суду з Четвертої державної нотаріальної контори надійшла копія Постанови №694/12 АМ №612322 від 10.08.2004. Ухвалою суду від 22.10.2025 задоволено клопотання представника позивача про залучення співвідповідача. Залучено до участі у справі в якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Український графіт». 19.11.2025 року через систему «Електронний суд» від ПАТ «Український графіт» надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві ПАТ «Укрграфіт» зазначає, що документи та інформація стосовно перебування на квартирному обліку [PERSON] , отримання ним ордеру на вселення за адресою: [ADDRESS] , а також накладення арешту на вищевказану квартиру та стягнення з [PERSON] заборгованості з квартплати в сумі 1458,34 грн, на підприємстві відсутня. Відповідно до Розпорядження голови обласної державної адміністрації №390 від 19.02.2002 житловий фонд, а також всі наявні на підприємстві документи стосовно житлового фонду ВАТ «Укрграфіт» (правонаступника Дніпровського електродного заводу), який не увійшов до статутного фонду підприємства у процесі корпоратизації, але перебував у оперативному управлінні і був державною власністю, було передано безоплатно до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя. Наразі ПрАТ «Укрграфіт» не має до відповідача [PERSON] жодних претензій щодо сплати на користь підприємства за рішенням суду заборгованості з квартплати в сумі 1458,34 грн, в зв`язку з чим не заперечує проти задоволення позовних вимог щодо зняття арешту зі спірної квартири. Ухвалою від 19.12.2025 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.01.2026. Відповідач [PERSON] у судові засідання жодного разу не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв. Про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлявся шляхом направлення судових повісток за останньою відомою адресою місцезнаходження відповідача, а також шляхом розміщення оголошень про виклик відповідача у судові засідання на сайті Судової влади України. За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Судові повістки, які направлялися судом за зареєстрованим місцем знаходження відповідача повернулися до суду, як неотримані відповідачем із зазначенням у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 травня 2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. 24.12.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача ПАТ «Укрграфіт» надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Представник третьої особи у судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся у визначеному законодавством порядку. 19.01.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, у заяві зазначено, що позивач підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. У судове засідання 21.01.2026 представники сторін не з`явилися. З врахуванням заяв учасників справи, у судовому засіданні 21.01.2026 завершено розгляд справи по суті та суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.02.1996 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець передав, а покупець прийняв у власність квартиру [ADDRESS] . Зазначений договір посвідчено державним нотаріусом Третьої запорізької державної нотаріальної контори 13.02.1996 та зареєстровано у реєстрі за №1-209. Відповідно до витягу з актового запису про смерть №S 348/2024, [PERSON] померла [INFO] в м. Рюдесхайм-ам-Райн (Німеччина). Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю позивачки [PERSON] , що підтверджується наступним. Так, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 23.12.2022 Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), батьками [PERSON] , [INFO] є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №0005184446 від 16.06.2025, 24.12.1982 укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , видане 24.12.1982 відділом ЗАГС Орджонікідзевського райвиконкому м. Запоріжжя). Як вбачається з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу №00051814502 від 16.06.2025, 26.02.1991 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вказане також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане 01.02.1994 Орджонікідзевським відділом ЗАГС м. Запоріжжя та виданим повторно Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 23.12.2022 свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (внесено зміни у прізвище подружжя [PERSON] , [PERSON] замість ( [PERSON] , [PERSON] ). Відповідно до свідоцтва про шлюб № [NUMBER] , 23.09.2022 у м. Таунусштайн укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (прізвище у шлюбі [PERSON] ). 16.06.2025 позивачка звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В. із заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] . Згідно довідки приватного нотаріуса ЗМНО Коноваленко О.В. за вих. №539/02-14 від 16.06.2025, згідно спадкової справи №53 за 2025 рік після померлої [INFO] [PERSON] спадкоємцем, який прийняв спадщину після померлої є [PERSON] . Як свідчать Інформаційна довідка за спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 16.06.2025 та Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі від 16.06.2025, в Спадковому реєстрі зареєстровано лише спадкову справу №53/2025 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Інформація про заповіти/спадкові договори відсутня (Інформаційна довідка зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 16.06.2025). Рішенням про відмову у проведенні реєстраційних дій №79585430 від 24.06.2025 державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Коноваленко О.В. було відмовлено у проведенні державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у зв`язку з наявним зареєстрованим обтяженням речових прав на нерухоме майно, а саме: арешт на нерухоме майно, об`єкт обтяження: квартира за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] . Згідно відповіді ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» за вих. №3463 від 16.06.2025, наданої на запит приватного нотаріуса ЗМНО Коноваленко О.В., [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого но товарній біржі «Гілея» 28.10.1994 за №303/302. В подальшому, вказану квартиру [PERSON] продав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчено державним нотаріусом Третьої запорізької державної нотаріальної контори 13.02.1996 та зареєстровано у реєстрі за №1-209. Як свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №432584140 від 24.06.2025, відомості про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] в Реєстрі відсутні. Натомість, в Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження на вказану квартиру: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 2314078, зареєстровано: 22.08.2005 реєстратором Третя запорізька державна нотаріальна контора; підстава обтяження постанова №694/12, АМ№612322, 10.08.2005, ВДВС Орджон. РУЮ, власник [PERSON] . Лівобережним відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі було надано відповідь за вих. №78952/1 від 16.07.2025 на адвокатський запит адвоката Чоп`яка В. У відповіді зазначено, зокрема, що згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчих проваджень за параметрами пошуку боржник [PERSON] було встановлено, що виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно боржника, в системі не перебувало. У зв`язку з цим неможливо надати інформацію відносно сторін виконавчого провадження, підстав закриття та завершення виконавчого провадження, на підставі якого було накладено арешт, а також надати копію постанови Орджонікідзевського ВДВС №694/12, АМ №612322 від 10.08.2005 про накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] . На виконання ухвали суду від 17.09.2025 Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою було надано копію постанови №694/12 від 10.08.2005 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. З вказаної постанови вбачається, що на виконання виконавчого листа №2-2319, виданого 26.08.2003 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Укрграфіт» заборгованості з квартплати у сумі 1458,34 грн державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС накладено арешт на майно, що належить [PERSON] , а саме: кв. [ADDRESS] . Як зазначено у відзиві ПрАТ «Укрграфіт» на позовну заяву та підтверджено належними доказами, відповідно до Розпорядження голови обласної державної адміністрації №390 від 19.02.2002 житловий фонд (в т.ч. будинок [ADDRESS] ), а також всі наявні на підприємстві документи стосовно житлового фонду ВАТ «Укрграфіт» (правонаступника Дніпровського електродного заводу), який не увійшов до статутного фонду підприємства у процесі корпоратизації, але перебував у оперативному управлінні і був державною власністю, було передано безоплатно до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя. Наразі ПрАТ «Укрграфіт» не має до відповідача [PERSON] жодних претензій щодо сплати на користь підприємства за рішенням суду заборгованості з квартплати в сумі 1458,34 грн. Враховуючи, що накладений арешт на квартиру, яка перебувала у власності матері позивачки з 1996 року (тобто до накладення такого арешту у 2005 році), перешкоджає останній як спадкоємиці оформити свої спадкові права, [PERSON] звернулася до суду з позовом про скасування такого арешту. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Згідно ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Протоколу 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) [GC], №33202/96, п. 107, ECHR 2000-I). Вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (рішення у справі «Ентрік проти Франції» (Hentrichv. France) від 22 вересня 1994 року, серія А, №296-A, сс. 1920, п. 42). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статей 321, 383, 386 ЦК України позивач не може бути протиправно позбавлена цього права чи обмежена у його здійсненні; вона має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21) зазначено, що «арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19). Право власності має фундаментальним характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Судом встановлено, що постановою від 10.08.2005 державний виконавець наклав арешт на майно квартиру [ADDRESS] , яке на той час вже не належало на праві власності боржнику [PERSON] , чим було порушено права [PERSON] як власниці вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Третьої запорізької державної нотаріальної контори 13.02.1996 та зареєстрованого у реєстрі за №1-209. Через наявність обтяження позивачка як спадкоємець померлого власника квартири позбавлена можливості оформити свої права на вказану квартиру, оскільки державним реєстратором їй було відмовлено у проведенні реєстраційних дій саме через наявність такого обтяження. Згідно з пунктом 1 частини 2статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність належними, допустимими та достатніми доказами позовних вимог [PERSON] , відтак позов підлягає задоволенню. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося, відтак судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved