Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі Позивач, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна») звернулося з позовом до [PERSON] (далі Відповідач, [PERSON] ), у якому просить стягнути з Відповідача завдані збитки в порядку суброгації у розмірі 15426,76 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. В якості правових підстав звернення до суду Позивач зазначає, зокрема, норми статей 525, 526, 527, 530, 629 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Ухвалою від 02.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням Сторін. У судове засідання представник Позивача не з`явився, просить розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надав. 27.01.2026 суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, розглянувши матеріали справи, встановив, що 01.10.2021 між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] (далі Страхувальник, [PERSON] ) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № OSD.083502. Предметом договору є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом КІА, державний номерний знак [NUMBER] та за умовами якого ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 13.10.2021 о 19 год. 30 хв. водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Atlas», державний номерний знак [NUMBER] , по просп. Науки, 9-Б в м. Харкові, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Kia Gle/F5 Sportage», державний номерний знак [NUMBER] , який зупинився попереду, чим порушив вимоги пункту 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП). Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Зазначене підтверджується постановою Шевченківського (колишня назва Дзержинський) районного суду м. Харкова від 10.12.2021 у справі №638/16110/21, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. 15.10.2021 Страхувальник звернувся із заявою до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу. Згідно зі страховим актом КАСКО №10969/1 сума страхового відшкодування, у зв`язку з настанням страхового випадку, що підлягає сплаті, становить 15426,76 грн. Згідно зі статтею 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Частина перша статті 1191 ЦК України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до статті 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частина перша статті 1188 ЦК України). Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, Позивач (який є страховиком [PERSON] ) здійснив виплату страхового відшкодування ФОП [PERSON] згідно з платіжним дорученням №00065482 від 05.12.2021, що не відповідає змісту заяви [PERSON] про настання випадку, що має ознаки страхового від 15.10.2021, у якій останній просить виплатити відшкодування згідно умов страхування на СТО ПАТ «Завод Фрунзе» (зворотня сторона а.с. 10). На підставі викладеного та враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд встановив, що Позивач не підтвердив належними доказами здійснення страхової виплати за заявою про настання випадку, що має ознаки страхового, від 15.10.2021, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з Відповідача відшкодування шкоди в порядку суброгації та необґрунтованість позовних вимог, що має наслідком відмову у позові. Судові витрати, у відповідності до частини першої статті 141 ЦК України, залишаються за Позивачем.

Outcome: dismissed