Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання спільної дитини. В обґрунтування вимог зазначила, що після розірвання шлюбу з відповідачем, їх спільний син проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. У 2022 році за рішенням суду на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини з відповідача у твердій грошовій сумі 2600 грн, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З часу призначення аліментів зросли ціни на продовольчі, промислові товари, змінився прожитковий мінімум на дітей відповідного віку, тому розмір аліментів слід збільшити, встановивши у сумі 10 000 грн щомісячно. Оскільки порозуміння у цьому питанні сторони не віднайшли, позивач просить суд розглянути її позов. Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 24 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. З повідомленням ( викликом) сторін. 07 січня 2026 року до суду надійшов відзив на позову, поданий представником відповідача - адвокатом Давиденко К.В. (діє на підставі ордера серія ВН № 1414471, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та договору про надання правничої допомоги). У відзиві представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність обставин, які є підставою для збільшення позовних вимог. 09 січня 2026 року позивач надала суду відповідь на відзив, у якій зазначила, що спільна дитина сторін має проблеми у розвитку, про що свідчать висновки лікарів, у зв`язку з чим вона, як матір, несе витрати, пов`язані з необхідністю проводити регулярні медичні обстеження, лікування, курси терапії. Вартість таких процедур є значною і становить близько 30 000 грн без урахування витрат на лікарські засоби. Зросли також витрати на придбання сезонного одягу, взуття. Дитина потребує збалансованого та повноцінного харчування. Позивач вважає, що всі ці витрати справедливо поділити на обох батьків, оскільки встановлений законом обов`язок утримувати дитину покладається на батьків дитини у рівній мірі, незалежно від доходів одного з них. З урахуванням наведеного вважає, що встановлений раніше розмір аліментів не є достатнім для повноцінного та гармонійного розвитку спільної дитини сторін. У запереченні на відповідь представник відповідача підтримав наведені у відзиві доводи, посилаючись на відсутність визначених ст. 192 Сімейного кодексу України ( далі- СК України) обставин для зміни розміру аліментів, а наведені у заявах позивача по суті спору факти вважає недоведеними доданими письмовими доказами. У призначений день у судовому засіданні взяли участь позивач та представник відповідача. Позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача підтримав наведені у відзиві на позов та запереченні доводи. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Також представник відповідача зазначив, що на утриманні відповідача є ще одна дитина, яка народилась в іншому шлюбі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі суд встановив наступні фактичні обставини. Батьками [PERSON] , [INFO] - є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданому Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2014 року укладений між сторонами у справі шлюб розірвано. Позивач після розірвання шлюбу залишила за собою дошлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується судовим рішенням ( а.с.11, 12). Згідно з мотивувальною частиною рішення сторони перебували у шлюбі з 2011 року по 2014 рік Витягами з реєстру територіальної громади підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в Болградському районі Одеської області: позивач - в с-щі Бессарабське, син [PERSON] - в с. Новодолинське. Відповідно до довідок Бессарабського ліцею Бессарабської селищної ради Одеської області у період з 21.01.2014 по 31 серпня 2018 року [PERSON] відвідував дошкільний заклад ліцею «Топольок», а з 01.09.2018 року є учнем ліцею. Згідно з наведеними довідками та виданою класним керівником характеристикою вихованням, доглядом, піклуванням про дитину займається позивач (мати дитини). Участь батька у вихованні сина у вказаних навчальних закладах не спостерігалось. Згідно з копією посвідчення серія [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю (дата видачі 13.11.2024 року). Згідно з висновком ЛКК КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», проведеної у 2024 році спільна дитина сторін спостерігається у лікаря- спеціаліста району, їй призначено державну соціальну допомогу, призначено лікування. Позивач надала суду скріншот з сайту продажу ліків про вартість призначених препаратів, власний аналіз витрат на повсякденне життя разом з дитиною, а також фото- знімки на підтвердження здійснення з її боку дій, спрямованих на утримання дитини та забезпечення її розвитку. Відповідно до виконавчого листа у справі №514/1329/21 (провадження № 2/514/150/22) виданого 27.04.2022 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, з відповідача стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2 600 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення повноліття. Вирішуючи спір у цій справі суд виходить з такого. Зі змісту ст. 180 СК України вбачається, що батьки несуть спільний обов`язок по утриманню дитини. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів визначені ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З аналізу наведених норм убачається, що при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що відповідач офіційно не працює, знаходиться за межами України, є батьком ще однієї неповнолітньої дитини, яка народилась в іншому шлюбі. Вказані обставини були визнані сторонами, тому в силу ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Доказів зміни матеріального стану відповідача у бік покращення суду не надано. Водночас судом встановлено, що розмір аліментів, який позивач просить збільшувати, встановлювався судом у 2022 році у справі про збільшення розміру аліментів. При цьому згідно з мотивувальною частиною рішення у цій справі (справа № 514/1329/21 (провадження 2/514/150/22) суд брав до уваги стан здоров`я спільної дитини сторін. На час ухвалення судового рішення прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років складав 2 618 грн. Отже стягнута сума аліментів майже відповідала мінімальному рекомендованому розміру аліментів на дитину. На сьогодні прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років збільшився і становить 3328 грн. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Доказів достатності заробітку (доходу) відповідача для визначення аліментів у розмірі не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів для дитини відповідного віку, з урахуванням змін законодавства, суду не надано. Суд зазначає, що зміст статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до норм цієї статті. Порушене позивачем питання покриття понесених витрат, викликаних хворобою дитини не є предметом доказування у цій справі і можуть бути вирішені сторонами в порядку ст. 185 СК України. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позивач не довела в суді заявлені вимоги, тому позов не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з того, що позивач при пред`явленні позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому витрати по сплаті судового збору належить віднести на рахунок держави. Ураховуючи наведене та

Outcome: dismissed