Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

24.09.2025 ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить суд стягнути із останньої на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит № 4471641 від 12.07.2021 у розмірі 20 734,88 грн., а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено Договір споживчого кредиту № 4471641, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» надало відповідачці грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн., строком на 15 днів та зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 7,50 грн., які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п. 1.6. Договору стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 % від фактичного залишку кредиту на за кожен день користування кредитом. 13.01.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 13-01/2022-79, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 4471641 від 12.07.2021, що уклали ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] . В подальшому, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників на користь ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 4471641 від 12.07.2021, що уклали ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] . Відповідачка свої зобов`язань за кредитним договором не виконує, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, в зв`язку з чим станом на 10.01.2023 виникла заборгованість, яка становить 20 734,88 грн., з яких 4 584,00 грн. - заборгованість за кредитом, 16 150,88 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Ухвалою судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 29.09.2025 матеріали вищевказаної справи було передано на розгляд Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя за територіальною юрисдикцією (підсудністю). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2025, головуючим суддею у справі визначено Рибалко Н.І. Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 24.10.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання на 24.11.2025, яке було відкладено на 23.12.2025, у зв`язку із першою неявкою відповідачки у судове засідання. Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляд справи у судове засідання не з`явився, разом з тим в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася судом належним чином, на підставі ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки у судове засідання відповідачка не повідомила, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.ст.247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За правилами ч. ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. У п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що відповідачка уклала із ТОВ «МІЛОАН» електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором «F35195»), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Судом встановлено, що 12.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено Договір споживчого кредиту № 4471641. Згідно з умов кредитного договору: Сума кредиту складає 5 000,00 грн. Строк кредиту 15 днів з 12.07.2021, термін повернення кредиту 27.07.2021. Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 7,50 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 1.6. договору стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 % від фактичного залишку кредиту на за кожен день користування кредитом. Пунктом 1.5.1. Договору визначено, що комісія за надання кредиту: 00,00 грн., яка нараховується за ставкою 00,00 % від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору визначено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на картковий рахунок. Відповідно до підпункту 4.2 цього Кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог кредитодавця. 13.01.2022 ТОВ «МІЛОАН» відступлена ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитним договором № 4471641 від 12.07.2021, що підтверджується Договором факторингу № 13-01/2022-79, актом приймання-передавання Реєстру Боржників за Договором Факторингу № 13-01/2022-79 від 13.01.2022, реєстром боржників за Договором Факторингу № 13-01/2022-79 від 13.01.2022 та платіжним дорученням № 321170001 від 14.01.2022. Відступлення права вимоги від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» за кредитним договором № 4471641 від 12.07.2021 підтверджується договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 та реєстром боржників до Договору № 10-01/2023. Відповідно до графіку платежів за договором про споживчий кредит № 4471641 від 12.07.2021 заборгованість [PERSON] за вказаним договором мала бути сплачена 27.07.2021 в розмірі 5 007,50 грн. з яких: 5 000,00 грн. - кредит, 7,50 грн. - проценти за користування кредитом. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 10.01.2023 складає 20 734,88 грн., з яких 4 584,00 грн. - заборгованість за кредитом, 16 150,88 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Тоді як строк дії кредиту у договорі про споживчий кредит № 4471641 від 12.07.2021 встановлено сторонами договору на 15 днів до 27.07.2021 року включно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 у справі № 910/4518/16 зазначила: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст. 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України». За приписом абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок Верховний Суд зробив у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Підстав для відступу від вказаних правових висновків не вбачає також Велика Палата Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17. Враховуючи, що позивачем нараховані відсотки за користуванням кредитними коштами за межами строку кредитування, у задоволенні вимог позивача в частині стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом після 27.07.2021 є необґрунтованими. Судом встановлено, що в межах строку кредитування 15 днів сума процентів складала 7,50 грн. Доказів того, що строк кредитування був продовжений за згодою сторін у встановленому порядку, або що відповідач вчинив дії в особистому кабінеті для продовження кредитування, суду не надано. Водночас, автоматичне продовження строку кредитування шляхом лише продовження користування кредитом, та без ініціативи для цього позичальника, суд не може розцінювати як встановлення сторонами конкретного строку кредитування, а тому слід виходити зі строку кредитування, погодженого сторонами у договорі (30 днів). Тому, оскільки позивач не довів право нараховувати проценти на умовах договору поза межами строків кредитування, суд вважає, що стягненню підлягають суми процентів, які були передбачені умовами договору 7,50 грн., загалом стягненню підлягає сума заборгованості в розмірі 5 007,50 грн. За таких обставин, оскільки відповідачка умови за вказаним кредитним договором належним чином не виконувала, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором про споживчий кредит № 4471641 від 12.07.2021 у розмірі 5 007,50 грн., з яких: 5 000,00 грн. сума заборгованості по тілу кредиту, 7,50 грн. сума заборгованості за процентами. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат. Так, на підтвердження надання правничої допомоги у розмірі 13 000,00 грн., до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням „Лігал Ассістанс; заявку на надання юридичної допомоги № 797 від 01.08.2025; витяг з акту № 17 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025 відповідно до якого надано правові послуги на суму 13 000,00 грн. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягають стягненню витрати на правову допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3 139,50 грн. (24,15%). Крім того, оскільки позовні вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідачки на його користь пропорційно задоволеним вимогам (24,15%), які в даному випадку складають 585,00 грн.

Outcome: partial