Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

07.01.2026 року представник позивача звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя, через підсистему Електронний суд, з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 08.02.2025-100002330 від 08.02.2025 року у сумі 33330 грн., та судового збору 2422,40 грн., посилаючись на неналежне виконання своїх зобов`язань з боку відповідача. Ухвалою суду від 08.01.2026 відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачу визначений строк на подання відзиву на позовну заяву. Відзив на позов у відповідності до ст. 178 п.8 ЦПК України не надано. Представник позивача в позові вказав про розгляд справи за його відсутністю, не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи сповіщений у встановленому порядку, з заявами про відкладення не звертався, відзив не надано. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 08.02.2025 року був укладений електронний Кредитний договір (оферти) № 08.02.202-100002330. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 11000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 08.02.2025, на строк 168 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту - 25.07.2025, на умовах сплати процентів та комісії за користування кредитними коштами: денна процентна ставка 0.91%, неустойка: 165 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. [PERSON] під час укладення кредитного договору № 08.02.202-100002330 пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку, під час якої відбулося встановлення особи позичальника. Позичальник [PERSON] , використовуючи електронний підпис одноразовим ідентифікатором Е394, 08.02.2025 року підписав пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), заявку на отримання кредиту, тобто своїми діями підтвердив укладення кредитного договору, а отже акцептував Договору. Таким чином, вказаний договір підписано електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача з використанням реквізитів електронного платіжного засобу споживач 4149-49XX-XXXX-1533. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі, відповідно до Договору від 08.02.2025 та квитанції про перерахунок коштів кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 11000 грн., [PERSON] 08.02.2025 отримав кредитні кошти у розмірі 11000 грн. В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 33330 грн., що складається з: тіла кредиту - 11000 грн., процентів - 14630 грн., комісії (пов`язаної з наданням кредиту) - 550 грн., додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) - 1650 грн., неустойки - 5500 грн. Наразі між сторонами існує спір щодо стягнення суми заборгованості, при вирішенні якого суд враховує наступні норми чинного законодавства. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Ст.526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ч.1ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст.ст.610,612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. На підставі ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі укладеного кредитного договору, який є чинним та не був оспорений відповідачем, а отже є обов`язковим до виконання позивач надав відповідачу кредитні кошти, якими відповідач користувався, однак відповідач в порушення вимог кредитного договору не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який відповідачем оспорений не був. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved