Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду з указаною заявою, у якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , недієздатною, встановивши над нею опіку, та призначити його, [PERSON] , опікуном над недієздатною [PERSON] , з тих причин, що [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Орган опіки та піклування виконавчий комітет Кролевецької міської ради звернувся з поданням про доцільність призначення [PERSON] , опікуном над [PERSON] . Заявник надав заяву про розгляд справи без його участі, заяву підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити (а.с.65). Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Кролевецької міської ради, в судове засідання не з`явився, розгляд справи просить проводити без її участі (а.с. 38-39). Адвокат особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною, заяву підтримав. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання учасників справи суд вирішив можливим розглянути справу за їх відсутності. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю заявника, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, [PERSON] проживає разом із заявником (а.с.6). З висновку судово - психіатричного експерта №918 від 28.10.2025 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , страждає хронічним стійким психічним розладом у виді судинної деменції внаслідок перенесеного ГПМК(2022), за своїм психічним станом [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.50-52). Згідно з ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч.1 ст.300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до ч.6 ст.300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. За таких обставин є всі підстави для визнання [PERSON] недієздатною. Суд визначає строк дії даного рішення два роки. Згідно ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно ст.58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. За змістом ч. 2 , 3,4 ст. 63 ЦК України опікуном може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Суд не погоджується з поданням органу опіки та піклування виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області про доцільність призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] (а.с. 61-62), суду не надано доказів відсутності інших родичів, які можуть виконувати обов`язки опікуна . Згідно ч. 1 ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. На розсуд суду опіка це форма захисту особистих і майнових прав громадян, які внаслідок певних обставин (вік, стан здоров`я) не можуть здійснювати свої права самостійно. Суд вважає, що подання органу опіки та піклування, щодо доцільності призначення опікуна є недостатньо обґрунтованим. Суд не погоджується з вищевказаним поданням і дійшов висновку, що в цій частини заяви слід відмовити. Крім того, судом встановлено , що [PERSON] за віком є військовозобов`язаним. У поданні органом опіки та піклування не було з`ясовано питання можливості призначення опікуном [PERSON] , який є військовозобов`язаним, а в умовах воєнного стану орган опіки має належно з`ясувати питання доцільності призначення саме його опікуном, ураховуючи закріплений у Конституції України обов`язок захисту Вітчизни та загальну мобілізацію, з урахуванням усіх обставин, у тому числі, здатності виконання функцій опікуна недієздатної особи іншими особами. У постанові Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 зазначено, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому питанні, та належно мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном та, перш за все, необхідність такого. За змістом п. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, серед іншого, опікун особи, визнаної судом недієздатною. Крім того, згідно пунктом 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2022 року № 1044 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право опікуни осіб з інвалідністю, визнаних судом недієздатними, які супроводжують таких осіб для виїзду за межі України, за наявності рішення про призначення опікуна над такою особою, а у разі, коли опікуна такій особі не призначено, - один з повнолітніх членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення (у значенні, наведеному у підпункті 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України) за наявності документів, що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність (їх нотаріально засвідчених копій). Інші доводи заявника, не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та зроблених на підставі них висновків. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Згідно з ч.2 ст.299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною, відносяться на рахунок держави. Відповідно до ч.1 ст. 39, ст.ст.41, 55, 58, 60, 64 ЦК України,

Outcome: partial