Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

07.10.2025 до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява адвоката Позднякова Вячеслава Геннадійовича, який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги посилається на те, що позивачка [PERSON] з 17.06.2023 перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час спільного проживання у подружжя [INFO] народилась донька [PERSON] . Зазначає, що з моменту народження дитини стосунки між подружжям розладились, зникло взаєморозуміння, почастішали сварки. Між сторонами, за доводами позивача, спору щодо місця проживання дитини немає. На даний час позивач перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку та не має можливості працювати, проживає окремо від відповідача. Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки в тому числі і по утриманню дитини, матеріальної допомоги не надає. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. від 08.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої він є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Судова кореспонденція повернулась на адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Розглянувши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зазначає наступне. З 17 червня 2023 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження дитини. Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки дитина проживає разом з матір`ю, а відповідач є батьком дитини та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дитини, враховуючи те, що відповідач будь-яких заперечень на позовну заяву не надав, суд вважає за можливе задовольнити заявлені позовні вимоги та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В частині позовних вимог про стягнення аліментів на дитину в розмірі не меншому, ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, слід відмовити з огляду на таке. За приписами ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Проте, всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем не надано суду будь-яких доказів розміру заробітку (доходу) відповідача або такого його майнового стану, який дозволяв б йому сплачувати аліменти в розмірі не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо вимоги про утримання дружини суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Так, згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. За змістом ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів). Право на отримання дружиною аліментів у порядку, передбаченому ст. 84 СК України, не залежить від матеріального стану дружини та від стану здоров`я дитини. Таким чином, враховуючи, що малолітня донька сторін [PERSON] , [INFO] , не досягла трирічного віку, батьком якої є [PERSON] , проживає разом із Позивачем, а Відповідач ухиляється від добровільних витрат, пов`язаних з утриманням дружини та зважаючи на те, що відповідно до вимог закону дружина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, суд вважає обґрунтованими вимоги Позивача про стягнення з Відповідача аліментів на своє утримання. Відповідач є чоловіком працездатного віку, будь-яких доказів втрати ним працездатності він суду не надав, а тому суд дійшов висновку про те, що останній спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з якою проживає їх спільна дитина, до досягнення нею трьох років. В свою чергу Сімейним кодексом України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Таки чином, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та стягнути аліменти на утримання позивача в розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. На думку суду, такий розмір аліментів є справедливим та розумним з урахуванням тих обставин та доказів, які були повідомлені і надані суду сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. В силу приписів п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Позивач звільнена від сплати судового збору. За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: partial