Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

До Камінь-Каширського районного суду Волинської області надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» до [PERSON] , у якій позивач просить стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» заборгованість за кредитним договором № 3482036 від 23.02.2023 у розмірі 78681 грн, а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн та на правову допомогу у розмірі 15000 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 23.02.2023 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачка уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі, відповідно до умов якого товариство надало відповідачці у власність грошові кошти в розмірі 15000 грн. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши відповідачці грошові кошти шляхом перерахування на її банківську картку. Відповідачка, у свою чергу, не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, допускаючи прострочення сплати чергових платежів, сплачуючи платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що привело до виникнення простроченої заборгованості. 26.10.2023 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК ПРОФІТ» уклали договір факторингу № 26102023, згідно з яким первісний кредитор відступив товариству «ФК ПРОФІТ» право вимоги за кредитним договором. Надалі ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» відповідно до договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025 року. Згідно з додатком 1 (Реєстр боржників) до договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025 р., заборгованість відповідачки за кредитним договором № 3482036 становить 78681 грн. Станом на дату подання цього позову заборгованість відповідачки за кредитним договором № 3482036 від 23.02.2023р. становить 78681 грн, з яких тіло кредиту 15000 грн та нараховані відсотки: 63681 грн. Ухвалою судді від 05.12.2025 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив справу розглянути без участі представника позивача та зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує, про що також додав до позовної заяви відповідне клопотання. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов не подала. Враховуючи норми ст. 280 ЦПК України, суд вирішив провести заочний розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Щодо укладення договору про надання споживчого кредиту: Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що 23 лютого 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір № 3482036 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний відповідачкою електронним підписом К184, тобто у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 9-18). Відповідно до пунктів 1.2, 1.3, 1.4 кредитного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язалось надати [PERSON] грошові кошти в гривні (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 15000 гривень, строк кредиту 365 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 5 днів. Тип процентної ставки фіксована. Стандартна та знижена процентна ставка становлять 2,00% в день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк кредитування становить 105015,32 % річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 105015,32 % річних, орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою становить 124500 грн, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 124500 грн (п. 1.5, 1.6 договору). Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням реквізитів платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту у випадку не можливості зарахування платежу на зазначену платіжну карту з будь-яких причин, які не залежать від Товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки). Суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору. Сторонами кредитного договору також підписано паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого ними погоджено орієнтовну сукупну вартість наданого кредиту, строк кредиту та суми нарахованих процентів (а.с. 18 зворот - 20). На виконання умов договору № 3482036 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 23.02.2023 ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» 23.02.2023 було здійснено переказ коштів в сумі 15000 грн, які зараховані на картку [NUMBER] , що підтверджується повідомленням № 20240228-2408 від 28.02.2024 (а.с 24). Суд вважає доведеним факт укладення договору № 3482036 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та виконання ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свого зобов`язання щодо надання коштів у сумі 15000 грн. Цей кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості за договором № 3482036 від 23.02.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 20 зворот - 23), згідно з яким [PERSON] на виконання умов договору кошти сплачувала частково, внаслідок чого станом на 26.10.2023 у неї виникла заборгованість у розмірі 78681 грн, з яких 15000 грн за тілом кредиту та 63681 грн проценти за користування кредитом. Щодо переходу права вимоги: Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. 26.10.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Кредитор) та ТОВ «ФК ПРОФІТ» (Новий кредитор) було укладено Договір відступлення прав вимоги № 26102023 (а.с. 27 зворот - 29), згідно з яким кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаним у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками. Крім того встановлено, що 09.09.2025 між ТОВ «ФК ПРОФІТ» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» (Фактор) укладено Договір факторингу № ДО-20250909/001, відповідно до якого клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту Фінансування (ціну договору) за відступлення прав вимоги у порядку та у строки встановлені цим договором (а.с. 30 зворот - 31). Відповідно до платіжної інструкції кредитного переказу коштів № 1 від 17.09.2025 (а.с. 32), витягу з реєстру боржників до договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025 (а.с. 32 зворот) ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» набуло право грошової вимоги до відповідачки у розмірі 78681 грн, з яких 15000 грн - сума заборгованості по тілу кредиту та 63681 грн - сума заборгованості за відсотками. Суд погоджується, що перехід права вимоги позивача ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» до відповідачки [PERSON] за договором № 3482036 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 23.02.2023 відбувся у встановленому законодавством порядку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Оскільки сума заборгованості відповідачки за договором № 3482036 від 23.02.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту встановлено належно проведеним судом розрахунком, здійсненим на підставі умов договору та вимог чинного законодавства, тому саме такий її розмір необхідно стягнути на корить позивача. Щодо розподілу судових витрат: Позивач ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» у позовній заяві просить суд стягнути з відповідачки на свою користь судовий збір та витрати на правову допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд, задовольняючи позов повністю, стягує з відповідачки на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп. Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до пунктів 1 та 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з висновком зробленим у постанові Верховного Суду 13.03.2025 року у справі № 275/150/22, принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. На підтвердження надання правової допомоги позивач надав копії довіреності № ДВ-20251015/001 від 15.10.2025 (а.с. 39 зворот 40), договору № 25 про надання правової допомоги від 17.10.2025, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 691 від 12.03.2012 (а.с. 41 зворот), прайс-листа (а.с. 42), витягу акту № 153 про надання юридичної допомоги від 24.10.2025 (а.с. 43), платіжної інструкції № 408 від 11.11.2025 (а.с. 43 зворот), заяви про надання правової допомоги № 153 від 23.10.2025 (а.с. 44), згідно з якими вартість послуг з надання правничої допомоги становить 15000 гривень. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Такого висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною. За таких обставин суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 15000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідачки, що суперечить принципу розумної необхідності судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, суд вважає розмір у сумі 4000 грн співмірним розміром витрат на правничу допомогу, які підлягають стягнення з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved