Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт належності [PERSON] , померлій [INFO] в с. Сулятичі Жидачівського району Львівської області, Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №3302 від 30.04.1997 року, зареєстрованого на ім`я [PERSON] ; встановити факт її постійного проживання разом із [PERSON] в с. Яблунька Богородчанського району Івано-Франківської області на момент смерті останньої, що наступила [INFO] ; визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , право на земельну частку (пай), площею 1.94 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3302 від 30.04.1997 року. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її бабуся по материній лінії [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 1,94 умовних кадастрових гектари, належне померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3302 від 30.04.1997 року. Згідно довідки Журавненської селищної ради №54 від 10.04.2025 року, [PERSON] була зареєстрована [ADDRESS] , до моменту своєї смерті, що наступила [INFO] . Разом з нею за цією адресою постійно проживала і була зареєстрована її дочка [PERSON] . В Сидорівській сільській раді заповіту від [PERSON] не посвідчувалося. [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті. Зазначає, що спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] була її дочка [PERSON] , яка постійно проживала із нею, не заявляла про відмову від спадщини та фактично прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963 року), однак юридично спадкові права вона не оформляла. [INFO] померла її матір [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 1,94 умовних кадастрових гектари, належне померлій її матері [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3302 від 30.04.1997 року, що вона фактично успадкувала, але не оформила своїх спадкових прав. Згідно довідки Журавненської селищної ради №54 від 10.04.2025 року, [PERSON] була зареєстрована одна [ADDRESS] , однак фактично постійно проживала без реєстрації разом із своєю дочкою [PERSON] у с. Яблунька Богородчанського району Івано-Франківської області до моменту своєї смерті, що наступила [INFO] . У Сидорівській сільській раді посвідчено заповіт від [PERSON] від 20.12.2007 року за № 47 в користь доньки [PERSON] . [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті. Зазначає, що крім неї не було інших спадкоємців за заповітом, а також осіб які б претендували на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] . Оскільки вона постійно проживала із матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила своїх спадкових прав. 16.10.2025 року вона звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , однак нотаріус відмовив через відсутність правовстановлюючого документа на земельні ділянки на території Сидорівської сільської ради, що належали померлій і є спадковим майном. Окрім того, нею самостійно виявлено, що в свідоцтві про смерть бабусі вона зазначена як [PERSON] , а у довідці Головного управління Держгеокадастру від 15.04.2025 року, зареєстрований сертифікат на ім`я [PERSON] . Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 24.10.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 20.11.2025 в порядку витребування доказів зобов`язано Центральний державний історичний архів України, м.Львів в особі завідувача надати до Жидачівського районного суду Львівської області архівну довідку та належним чином завірену копію актового запису про народження [PERSON] , народженої в с.Сулятичі Журавненського району Дрогобицької області у 1941 році. 05.12.2025 директором Центрального державного історичного архіву України, м.Львів надіслано архівну довідку про народження [PERSON] , 1941 року народження. Ухвалою від 24.12.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті. Представник позивача в судовому засіданні 19.01.2026 позовні вимоги підтримав, з мотивів, викладених у такому, просив позов задоволити. В судове засідання 21.01.2026 позивач та його представник не з`явилися, однак від представника позивача адвоката Яременка І.О. надійшла заява, згідно якої останній просить розглянути справу без участі позивача та його представника. Заявлені вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача Журавненської селищної ради, в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить розглянути справу без участі їхнього представника. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як видно із копії свідоцтва про народження, виданого ні ім`я [PERSON] , [INFO] , то її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Відповідно до архівної довідки, складеної на ім`я [PERSON] , то остання народжена [INFO] , хрещена [INFO] , греко-католицького віросповідання. Батько- [PERSON] , син [PERSON] та [PERSON] . Мати [PERSON] , донька [PERSON] (а.с.39-40). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , її матір`ю казана [PERSON] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , 22.10.1988 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , остання зареєстрована у с.Яблунька, Богородчанський район, Івано-Франківська область, з 14.03.1989 (а.с.7 на звороті). [INFO] померла бабуся позивачки по материній лінії [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим Сидорівською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 08.01.1999 року (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 1,94 умовних кадастрових гектари, належне померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3302 від 30.04.1997 року (а.с.20). Згідно довідки Журавненської селищної ради №54 від 10.04.2025 року, [PERSON] була зареєстрована [ADDRESS] , до моменту своєї смерті, що наступила [INFO] . Разом з нею за цією адресою постійно проживала і була зареєстрована її дочка [PERSON] . В Сидорівській сільській раді заповіту від [PERSON] не посвідчувалося. [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті (а.с.14). Оскільки [PERSON] заповіту не залишала, то спадкування відбулося за законом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , якаприйняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, була її дочка [PERSON] , однак остання юридично не оформила своїх спадкових прав, що також підтверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.15). [INFO] померла матір позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим Сидорівською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 06.03.2008 року (а.с.16). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 1,94 умовних кадастрових гектари, належне померлій її матері [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3302 від 30.04.1997 року, що вона фактично успадкувала, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.20). За життя [PERSON] , 20.12.2007 року було складено заповіт, якийпосвідчений секретарем виконавчого комітету Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області Петрушкою С.Г., та зареєстрований в реєстрі за №47, згідно якого остання заповіла все своє майно дочці [PERSON] , 1968 р.н. (а.с.18). Згідно довідки Журавненської селищної ради №54 від 10.04.2025 року, [PERSON] була зареєстрована одна [ADDRESS] , однак фактично постійно проживала без реєстрації разом із своєю дочкою [PERSON] у с. Яблунька Богородчанського району Івано-Франківської області до моменту своєї смерті, що наступила [INFO] . У Сидорівській сільській раді посвідчено заповіт від [PERSON] від 20.12.2007 року за № 47 в користь доньки [PERSON] . [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті (а.с.17). Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав покази про те, що являється сусідом позивачки. [PERSON] проживала із дочкою [PERSON] в с.Яблунька. Матір Куприк Степанії звали - [PERSON] , яка померла раніше. Братів та сестер у [PERSON] не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала покази про те, що являється сусідкою позивачки. [PERSON] проживала разом із дочкою [PERSON] в с.Сулятичі. Після смерті [PERSON] , позивачка забрала свою матір [PERSON] до себе проживати в с.Яблунька. [PERSON] мала одну дочку позивачку. Судом встановлено, що крім [PERSON] , інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] не було. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, [PERSON] , спадщину за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] фактично прийняла, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час смерті останньої, однак юридично своїх спадкових прав на все спадкове майно не оформила, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81102597 від 08.05.2025 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.19). З метою оформлення права власності на спадкове майно за заповітом, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, постановою завідувача Жидачівської ДНК Львівської області Матусека В.В №419/02-31 від 16.10.2025, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її мами [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з тим, що вона пропустила піврічний строк з дня смерті спадкодавця, із заявою про прийняття спадщини в Жидачівську державну нотаріальну контору Львівської області не звернулася, а також відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Сидорівської сільської ради Стрийського району (Жидачівського району) Львівської області, що належала матері [PERSON] [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкоємцем якої була її дочка [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав і є спаадковим майном (а.с.22). Окрім того, позивачкою самостійно виявлено, що в свідоцтві про смерть бабусі вона зазначена як [PERSON] , а у довідці Головного управління Держгеокадастру від 15.04.2025 року, зареєстрований сертифікат на ім`я [PERSON] Вирішуючи даний спір суд виходить з такого. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Метою встановлення факту постійного проживання позивачки зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Як вбачається із довідки Журавненської селищної ради №128 від 19.11.2025, [PERSON] , яка померла [INFO] у с.сулятичі Жидачівського району Львівської області та [PERSON] на яку зареєстровано Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3302 від 30.04.1997 року, одна і та ж особа (а.с.42, 52). Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами та показами свідків, достатньо стверджується той факт, що [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] в с. Яблунька Богородчанського району Івано-Франківської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила [INFO] , а також факт належності [PERSON] , померлій [INFO] в с. Сулятичі Жидачівського району Львівської області, Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №3302 від 30.04.1997 року, зареєстрованого на ім`я [PERSON] , а тому позов у цих частинах є підставним та підлягає до задоволення. Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна. Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Позивачка стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено. Доказом того, що покійна [PERSON] отримала право на середню земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3302, зареєстрованого 30.04.1997, реєстраційний номер 172, площа земельної ділянки 1,94 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 21.04.1997 р. №248, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 15.04.2025 (а.с.20). Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування вищезазначеною земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за [PERSON] у відділі не зареєстровано. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, у зв`язку із тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку (пай), яка розташована на території Сидорівської сільської ради, Жидачівського району Львівської області. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved