Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

03.07.2025 року засобами електронного суду в особі свого представника за електронною довіреністю Шох Іллі Володимировича звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідачки заборгованість за договором кредитної лінії №3644371137 від 07.08.2024 року розміром 5600,00 грн. строком дії до 06.09.2024 року (з урахуванням додаткової угоди від 08.08.2024 року про надання додаткового траншу у розмірі 499,00 грн.), у розмірі 17949,98 грн., з яких 5548,71 грн. - заборгованість по кредиту, 12401,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та 5000,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу, сплачену позивачем на користь адвокатського об`єднання «Ліга юридичних технологій та інновацій». Право вимоги позивач від первинного кредитора набув на підставі договору факторингу №МВ-ТП/8 від 12.11.2024 року. Разом із позовною заявою позивач подав заяву про витребування доказів в частині витребування в АТ КБ «Приватбанк» виписки про рух коштів по банківському рахунку за карткою № [NUMBER] , яка відкрита на ім`я відповідачки за період з 07.08.2024 року до 11.08.2024 року включно. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідачка, отримавши кошти у товаристві з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допмога», належним чином свої зобов`язання не виконувала, що є підставою для стягнення з неї отриманих кредитних коштів, що відповідає вимогам укладеного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора. Ухвалою судді від 21.07.2025 року у справі відкрито у спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову, задоволено клопотання позивача про витребування доказів з АТ КБ «Приватбанк» в частині підтвердження зарахування коштів на картку відповідачки коштів 07.08.2024 року та 08.08.2024 року (а.с.70-71). Позивач вказану ухвалу отримав засобами електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.75), а відповідачка засобами поштового зв`язку у порядку п.6 ч.5 ст272 ЦПК України (а.с.78). 12.08.2025 року на адресу суду надійшла відповідь з АТ КБ «Приватбанк» з підтвердженням зарахування коштів у визначеному розмірі 07.08.2024 року у сумі 5050,00 грн. та 08.08.2024 року у сумі 499,00 грн. (а.с.77). Заяви, клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися, відповідачка відзив на позовну заяву не подавала. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 07.08.2024 року між відповідачкою та товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора з боку відповідачки було укладено договір кредитної лінії №364437137, а 08.08.2024 року додаткова угода до нього в частині розміру кредиту, за яким відповідачка отримала на свою банківську картку кошти у розмірі 5549,00 грн. двома платежами 07.08.2024 року та 08.08.2024 року зі сплатою процентів у розмірі 0,6% від суми кредиту за кожний день користування у пільговий період та 1,499% у наступні періоди або в разі невиконання взятих на себе зобов`язань (а.с.23-35). Кошти відповідачці були перераховані 07.08.2024 року на суму 5050,00 грн. та 08.08.2024 року на суму 499,00 грн. на її банківську картку [NUMBER] , що підтверджує лист ТОВ «Профігід» як оператора переводу коштів позивача без дати та номера (а.с.40) та відповіддю АТ КБ «Приватбанк» на виконання вимог ухвали судді про відкриття провадження та витребування доказів від 05.08.2025 року (а.с.77). Як вбачається із наданого суду розрахунку заборгованості, складеного позивачем (а.с.17, зворотній бік -20), розрахунок заборгованості по тілу, процентам та іншим платежам був здійснений до 02.02.2025 року. 12.11.2024 року між первинним кредитором та позивачем був укладений договір факторингу №МВ-ТП/8, відповідно до якого первинний кредитор передавав вимоги за відповідною кількістю договорів, а позивач за плату їх приймав (а.с.12-14). Оплата позивачем первинному кредитору була здійснена у повному обсязі (а.с.17). 12.11.2024 року вимогу щодо відповідачки було передано позивачу за реєстром прав вимоги в межах іншої суми, ніж заявлена як ціна позову (а.с.15). Таким чином, судом підтверджено отримання відповідачкою коштів від первинного кредитора, неналежне виконання взятих на себе зобов`язань та перехід права вимоги до позивача. В той же час розмір заборгованості суд приймає виключно щодо тіла кредиту, оскільки інші заявлені до стягнення суми не відповідають вимогам закону на час виникнення заборгованості 24.12.2023 року на підставі прийнятого Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року (далі - Закон) були внесенні зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме ч.5 ст.8 вказаного закону викладено таким чином, що розмір процентної ставки за відповідними кредитними договорами не може перевищувати 1% від суми заборгованості на день. В той же час п.17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», викладений на підставі Закону надавав можливість нараховувати максимальний розмір денної процентної ставки у розмірі 2,5% у період з 24.12.2023 року до 22.04.2024 року та у розмірі 1,5% у період з 23.04.2024 року до 20.08.2024 року. Після чого єдиний максимальний розмір процентної ставки за споживчими кредитами повинен в будь-якому випадку становити 1%, чого позивач в даній справі не дотримав. Первинний кредитор та позивач здійснював нарахування процентів у первинний дисконтний період у розмірі 0,6% до 06.09.2024 року, після чого здійснював нарахування у розмірі 1,5% на суму кредиту у період з 07.09.2024 року до 02.02.2025 року включно. В той же час у вказаний період дозволений законом розмір процентів міг становити виключно 1%, а тому відповідно дії позивача в частині нарахування процентів є частково протизаконними. Дійсний розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідачки у період 07.09.2024 року до 02.02.2025 року повинен скласти 8212,09 (5548,71 грн. *1% (або 0,01) * 148 днів), а не нараховані позивачем за вказаний проміжок проценти у розмірі 12401,27 грн. Таким чином, під час судового розгляду вартість вимог до відповідачки підтвердилася частково у розмірі 13760,80 грн., з яких: 5548,71 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 8212,09 грн. - заборгованість за процентами. В іншій частині вимоги позовної заяви є такими, що суперечать нормам діючого законодавства на час укладання та дії відповідного кредитного договору. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом підтверджено заборгованість відповідачки перед кредитором у розмірі 13760,80 грн. замість 17949,98 грн. заявлених, тобто позовні вимоги задовольняються на 76,66%. На підставі ст .141 ЦПК України, враховуючи те, що суд задовольняє позовні вимоги частково у розмірі 76,66%, від заявлених вимог, то із сплаченого позивачем судового збору як заявленої вимоги про відшкодування судових витрат при зверненні до суду з відповідачки слід стягнути судовий збір у вказаному процентному відношенні, що складає 1857,01 грн. із 2422,40 грн. сплачених. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу суд не погоджується із їх понесенням представником позивача саме за вимогою до відповідачки, виходячи з наступного. 02.12.2024 року укладено договір про надання правової допомоги №5 між позивачем та адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технологій та інновацій» щодо надання юридичної допомоги у відповідних справах, визначений порядок розрахунків, вартість загальних послуг та встановлено, що він діє до 31.12.2026 року (а.с.44, зворотній бік - 48). Відповідно до додаткової угоди №843 до договору про надання правової допомоги №5 від 30.12.2024 року сторони погодили надання відповідних юридичних послуг позивачу в частині стягнення заборгованості з відповідачки та визначено, що розміром оплати буде гонорар, визначений у розмірі 5000,00 грн. (а.с.49). Згідно із актом приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги від 30.12.2024 року АО «Ліга юридичних технологій та інновацій» надало послуги позивачу на суму 5000,00 грн., які складаються 3500,00 грн. - за складання позовної заяви, 1000,00 грн. - підготовка до розгляду справи та 500,00 грн. - підготовка та направлення повідомлення про оплату заборгованості (досудова вимога) (а.с.50). Вказані витрати позивачем були оплачені АО «Ліга юридичних технологій та інновацій» по платіжній інструкції кредитового переказу коштів №1743 від 30.12.2024 року (а.с.50, зворотній бік). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, процесуальний закон передбачає доведення розміру витрат на професійну правову допомогу шляхом подання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), а також надання доказів понесення таких витрат та їх співмірності у випадку заперечень проти їх розміру іншої сторони. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката, адвокатського бюро та адвокатського об`єднання за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом або іншою формою здійснення адвокатської діяльності час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial