Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ 02.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовною заявою, за змістом якої просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №102433715 від 23.02.2023 в розмірі 10831,50грн. Мотивуючи свої вимоги позивач зазначає, що 23.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та [PERSON] (далі відповідач) укладений про споживчий кредит №102433715, відповідно до якого банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 2900,00грн., строком на 105 днів, тобто до 08.06.2023, зі сплатою 3,00% в день від фактичного залишку. 30.05.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги 98-МЛ/Т, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №102433715 в сумі 10831,50грн. Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 02.12.2025 справа №293/1487/25 передана на розгляд судді Збаражському О.М. На виконання вимог ч.8 ст.187 ЦПК України, 02.12.2025 отримано відомості з Єдиного державного демографічного реєстру відомості про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] 02.12.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі №293/1487/25 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи по суті призначений на 22.12.2025. 04.12.2025 ухвалою суду постановлено витребувати ряд доказів за клопотанням представника позивача [PERSON] . Ухвалою від 22.12.2025, що у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, суд відклав судове засідання на 27.01.2026. 30.12.2025 до суду надійшов лист АТ КБ «Приватбанк». 27.101.2026 сторони в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись встановленим порядком. Представник позивача [PERSON] 21.01.2026 подав до суду клопотання про розгляд позовної заяви без участі представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Відповідач [PERSON] повторно не прибув у судове засідання, про розгляд справи повідомлявся встановленим порядком. Причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позов не скористався. У постанові від 14.03.2021 у справі №911/3142/19 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Крім того, відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України, що було оприлюднено 22.12.2025. Враховуючи викладене, суд рахує, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки явка відповідача судом не визнавалась обов`язковою, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 26.01.2026 судом складено вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ Встановлено, що 23.02.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №102433715, за умовами якого банк надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 2900,00грн., строком на 105 днів та складається з пільгового та поточного періоду (а.с.7-12). Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 10.03.2023. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 08.06.2023. Відповідно до п.1.5.1. договору за надання кредиту встановлена комісія у розмірі 145,00грн., яка нараховується за ставкою 5,00% від суми кредиту, одноразово, в момент видачі кредиту. Відповідно до п.1.5.2. договору, за користування кредитом установлені проценти протягом пільгового періоду у розмірі 43,50 грн., які нараховуються за ставкою 0,10% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Відповідно до п.1.5.3. договору проценти за користування кредитом протягом поточного періоду складають 7830,00грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Свої зобов`язання ТОВ «Мілоан» за договором про надання споживчого кредиту виконав, перерахувавши на поточний рахунок [PERSON] грошові кошти в сумі 2900,00грн., що стверджується платіжним дорученням №59898829 від 23.02.2023 та повідомленням АТ КБ «Приватбанк» від 30.12.2025, про зарахування кредитних коштів на карту [PERSON] 23.02.2023 (а.с.15 зворот, 51). Відповідно до розрахунку первісного кредитора ТОВ «Мілоан» та позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», заборгованість за кредитним договором №102433715 становить 10744,50грн., з яких: 2900,00грн. заборгованість за тілом кредиту, 7699,50 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 145,00грн. комісія за надання кредиту (а.с.16,17). Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором №102433715 від 23.12.2023, заборгованість за кредитним договором складає 10831,50 грн. (а.с.17). 30.05.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення права вимоги 98-МЛ/Т, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №102433715 в сумі 10831,50 (а.с. 18-25). Додатковою угодою №1 від 26.08.2025 до договору відступлення прав вимоги №98-МЛ/Т від 30.05.2023, сторони погодили нову форму реєстру боржників (а.с.25-26). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №98-МЛ/Т від 30.05.2023 ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги за кредитним договором №102433715 в розмірі 10048,50грн. (а.с.27 зворот). На виконання вимог договору відступлення прав вимоги №98-МЛ/Т від 30.05.2023, позивач перерахував на рахунок ТОВ «Мілоан» 781722,87 грн. (а.с. 27). ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст. ст.526, 612, 625 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст.639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст.642 ЦК України). Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). V. МОТИВИ та ОЦІНКА СУДУ. Звертаючись з позовом, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» посилається на те, що через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №102433715 утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути, як правонаступник кредитора у спірних правовідносинах. На підтвердження позовних вимог позивачем надано копію договору про споживчий кредит №102433715, укладеного 23.02.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , анкету-заяву на кредит №102433715 від 23.02.2023, паспорт споживчого кредиту №102433715, графік платежів, довідку про ідентифікацію відповідача, платіжне доручення про перерахунок кредитних коштів відповідачу, розрахунок заборгованості за договором про споживчий кредит №102433715, виписку з особового рахунка за кредитним договором про споживчий кредит №102433715. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, 23.02.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладений кредитний договір №102433715. Зарахування грошових коштів у сумі 2900,00грн. на картковий рахунок [PERSON] підтверджується платіжним дорученням №59898829 від 23.02.2023 та повідомленням АТ КБ «Приватбанк» від 30.12.2025, про зарахування кредитних коштів на карту [PERSON] 23.02.2023. Заборгованість за кредитним договором підтверджується випискою з особового рахунка за кредитним договором №102433715, що становить 10831,50 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. 30.05.2023 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Мілоан» уклали договір відступлення прав вимоги. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України). За приписами ч. 1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок про те, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61 - 10389св21 від 23.02.2022, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039 св21 від 19.01.2022, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14.07.2021. Станом на дату звернення до суду, заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена та складає 10831,50грн. В матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення позичальника було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними. Відповідач у повному обсязі отримав інформацію про умови кредитування, був ознайомлений з порядком повернення кредиту та інших платежів. Правильність нарахувань розміру заборгованості відповідачем на час розгляду справи не спростована. Відповідач не надав до суду свій розрахунок суми заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити, чи інший доказ про невірність наданого банком розрахунку. За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. За приписами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши представлені в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що боржник належним чином не виконує зобов`язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку договором, отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved