Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У травні 2025 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Васюк Д.Г., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ будинку. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок зазначене нерухоме майно, що становить 1/2 часту будинку, складається із житлової кімнати 1-3 площею 23,0 м кв, житлової кімнати 1-6 площею 15,7 м кв у житловому будинку «А»; коридору 1-1 площею 5,0 м кв, кухні 1-2 площею 13,3 м кв, житлової кімнати 1-7 площею 12,8 м кв у житловій прибудові «А1»; котельні 1-8 площею 6,5 м кв у прибудові «а3»; тамбура 1-9 площею 2,9 м кв у тамбурі «а4». До належної позивачу частки будинку також відносяться господарські будівлі і споруди: погріб літ. «П», сарай літ. «З», вигрібна яма літ. «Я», хвіртка № 4, огорожа № 5. Позивач зазначала, що інша 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS] належить [PERSON] . Для відповідного використання та розпорядження належною позивачу 1/2 часткою будинку необхідно виділити в натурі частки із спільної часткової власності. Без виділення часток вона не може вільно розпоряджатися своїм майном та провести реєстрацію права власності. Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна № 163 від 21.03.2025 встановлено, що за технічними показниками частка житлового будинку є відокремлена, має окремий вихід і може бути виділено в натурі. Враховуючи наведене та змінивши предмет позову, позивач просила суд виділити їй в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна належну 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , що перебуває у спільній частковій власності, шляхом передачі у власність приміщень: у житловому будинку «А» житлову кімнату 1-3 площею 23,0 м кв, житлову кімнату 1-6 площею 15,7 м кв; у житловій прибудові «А1» коридор 1-1 площею 5,0 м кв, кухню 1-2 площею 13,3 м кв, житлову кімнату 1-7 площею 12,8 м кв; у прибудові «а3» котельню 1-8 площею 6,5 м кв; у тамбурі «а4» тамбура 1-9 площею 2,9 м кв.; господарські будівлі і споруди: погріб літ. «П», сарай літ. «З», вигрібна яма літ. «Я», хвіртка № 4, огорожа № 5, припинивши право спільної часткової власності на це майно. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 23.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У зв`язку з неявкою усіх учасників справи підготовче засідання, призначене на 09:30 год 25.08.2025, було відкладено на 11:00 год 10.09.2025. 08.09.2025 до суду надійшла заява представника позивача адвоката Васюка Д.Г. про зміну предмета позову. Підготовче засідання, призначене на 11:00 год 10.09.2025, було знято з розгляду у зв`язку з наданням судді днів відпочинку на підставі наказу № 145/301/25-к/тм від 28 серпня 2025 року. Ухвалою суду від 05.11.2025 за результатами підготовчого засідання справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Представник позивача адвокат Васюк Д.Г. подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, в якій позов просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надіслання рекомендованого поштового повідомлення за зареєстрованим місцем проживання, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з положеннями частини 8 статті 178, частини 4 статті 223 та частини 1 статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Норми права, які були застосовані та фактичні обставини, встановлені судом Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] на підставі договору дарування частки у праві власності на житловий будинок від 24.01.2025, посвідченого приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Голік Л.В., зареєстрованого у реєстрі за № 27 (1/4 частка) та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Ніжинської міської державної нотаріальної контори 21.01.2021, зареєстрованого у реєстрі за № 2-1 (1/4 частка), належить 1/2 частка об`єкту нерухомого майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-8). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.04.2025 № 420750901 об`єкт знаходиться у спільній частковій власності. Інша 1/2 частка вищезазначеного житлового будинку на підставі договору довічного утримання серії та номер 1-780, виданого Ніжинською державною нотаріальною конторою 05.05.1995, належить відповідачу [PERSON] (а.с. 11). Згідно з технічним паспортом на житловий будинок від 17 вересня 2024 року зазначене нерухоме майно, що становить 1/2 часту будинку, складається із житлової кімнати 1-3 площею 23,0 м кв, житлової кімнати 1-6 площею 15,7 м кв у житловому будинку «А»; коридору 1-1 площею 5,0 м кв, кухні 1-2 площею 13,3 м кв, житлової кімнати 1-7 площею 12,8 м кв у житловій прибудові «А1»; котельні 1-8 площею 6,5 м кв у прибудові «а3»; тамбура 1-9 площею 2,9 м кв у тамбурі «а4» (а.с. 13-15). Відповідно висновку щодо технічної можливості поділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна № 163 від 21.03.2025, складеного інженером з технічної інвентаризації [PERSON] , за технічними показниками частка житлового будинку є відокремлена, має окремий вихід і може бути виділено в натурі (а.с. 16). Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 355 Цивільного кодексу України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст. 361 Цивільного кодексу України). Частинами першою-третьою статті 358 Цивільного кодексу України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з частиною першою статті 367 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 364 Цивільного кодексу України кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 Цивільного кодексу України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна, утворюється два самостійних об`єкта майна. Застосований спосіб захисту прав позивача відповідає зазначеним положенням ЦК України та є ефективним, оскільки співвласник майна, що перебуває у спільній часткові власності двох осіб, має право як на виділ своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності (стаття 364 Цивільного кодексу України), так і на її поділ (стаття 367 Цивільного кодексу України). Кожен з цих способів передбачає виділення співвласнику в натурі відокремленої частини майна, яка відповідає розміру його частки у праві власності. Правовий режим спільної власності має враховувати інтереси усіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Зазначення у судовому рішенні, яким позивачу виділено частину спірного будинку, також частини цього будинку, яка залишається (виділяється) відповідачці, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, таким, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Такий підхід відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 462/1585/16-ц, від 08 березня 2023 року у справі № 559/1923/17. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Мотивована оцінка та висновки суду Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи, що 1/2 частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , належна [PERSON] , є відокремленою частиною будинку з самостійним виходом, тому зазначена частка житла може бути виділена в натурі позивачу. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача законними, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved