Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 1,7573 га, кадастровий номер 1821183600:04:001:0109, що розташована за межами села Поромівка Житомирського району Житомирської області. 01 квітня 2008 року [PERSON] уклала договір оренди вказаної земельної ділянки з ПП «ВВ Агро». Позивач стверджує, що в порушення умов укладеного договору, орендар ПП «ВВ Агро» два роки поспіль, а саме протягом 2023-2024 років належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання та систематично не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою, що стало підставою для звернення до суду з позовом про розірвання вказаного договору оренди. Окрім того, позивач зазначає, що ПП «ВВ Агро» уклало договір купівлі-продажу права користування (оренди) земельних ділянок сільськогосподарського призначення №12/05/25/ВВ з ТОВ «Акріс-Груп», на підставі якого останнє придбало право оренди земельної ділянки, в тому числі з кадастровим номером 1821183600:04:001:0109, та яке в подальшому згідно договору купівлі-продажу майнових прав №ДКП_НЗ_АГ_ГФЛ_ЖТ_4 від 01.04.2025 продало право оренди ТОВ «Грін Форест Ленд». Позивач просить суд достроково розірвати договір оренди земельної ділянки від 01 квітня 2008 року щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 1,7573 га, кадастровий номер 1821183600:04:001:0109 та скасувати запис про інше речове право №25618435. Ухвалою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 01.10.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача ТОВ «Акріс-Груп» адвокатом Муравським М.А. 17.11.2025 через систему «Електронний суд» до суду подано відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що саме бездіяльність позивача (не направлення вимоги про виплату орендної плати відповідальній особі та відмова від отримання оренди від ТОВ «Акріс Груп») свдчить, що остання ухилялася від отримання орендної плати та недоведеність істотності порушення умов договору. Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 10.12.2025 року за клопотанням представника позивача залучено у якості співвідповідача по справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Грін Форест Ленд» (код ЄДРПОУ 45763147), а також за ініціативою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача, Приватне підприємство "Анатолівське". Позивач та його представник подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник ТОВ «Акріс-Груп`в судове засідання не прибув, 05.01.2026 подавав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, у задоволенні позову просив відмовити. Відповідач ТОВ «Грін Форест Ленд», отримавши 19.12.2025 ухвалу про залучення його співвідповідачем, свого представника в судове засідання не направив, відзив на позов не подавав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа ПП «Анатолівське», будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду, свого представника в судове засідання не направила, будь-яких заяв та клопотань не подавала. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 1,7573 га, кадастровий номер 1821183600:04:001:0109, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Поромівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.сп. 7). Згідно копії договору оренди землі від 01.04.2008 [PERSON] надала ПП «ВВ Агро» в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,7573 га, кадастровий номер 1821183600:04:001:0109, строком на 10 років (а.сп. 15-21). Згідно з пунктами 9, 11 зазначеного договору оренди землі від 01.04.2008 року орендна плата становить 5% від нормативної грошової оцінки і на дату укладення договору становить 208 грн 70 коп., орендна плата вноситься орендарем щорічно у грошовій або нвтуральній формі. Орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року. 01 квітня 2018 року між [PERSON] та ПП «ВВ Агро» укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 01.04.2008, згідно якої сторони погодили, що договір оренди укладено строком на 20 років до 2028 року; орендна плата за кожен рік користування земельною ділянкою складає 2500 грн. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.12.2025 року державна реєстрація речового права права оренди земельної ділянки площею 1,7573 га, кадастровий номер 1821183600:04:001:0109 проведена 02.04.2018 року, номер запису про інше речове право 25618435, дата укладення договору: 01.04.2008, строк дії: 20 років, дата закінчення дії: 01.04.2028, орендодавець: [PERSON] , орендар: ТОВ «Грін Форест Ленд», код ЄДРПОУ: 45763147 (а.сп. 62-64). 02.05.2025 року первинний орендар ПП "ВВ Агро» уклало договір №02/05/25/ВВ купівлі-продажу права користування (оренди) земельних ділянок сільськогосподарського призначення з ТОВ «Акріс Груп», на підставі якого останнє придбало право оренди земельних ділянок згідно з переліком, наведеним в Додатку №1 до цього договору. Загальна площа земельних ділянок складає 502,3 га. Реєстрацію переходу речового права - права оренди за вказаним договором купівлі-продажу права користування (оренди) земельних ділянок проведено державним реєстратором Райгородоцької сільської ради Житомирської області 13.06.2025. Згідно Додатку №1 до договору №02/05/25/ВВ купівлі-продажу права користування (оренди) земельних ділянок від 02.05.2025 року в переліку земельних ділянок зазначена земельна ділянка площею 1,7573 га, кадастровий номер 1821183600:04:001:0109, с. Поромівка. 01.04.2025 року ТОВ «Акріс-Груп» уклало договір купівлі-продажу права користування (оренди) земельних ділянок сільськогосподарського призначення №ДКП_НЗ_АГ_ГФЛ_ЖТ_4 з ТОВ «Грін Форест Ленд», на підставі якого у ТОВ «Грін Форест Ленд» виникло право оренди земельної ділянки площею 1,7573 га, кадастровий номер 1821183600:04:001:0109. Реєстрацію переходу речового права - права оренди за вказаним договором купівлі-продажу права користування (оренди) земельних ділянок проведено державним реєстратором Овруцької міської ради 26.06.2025. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що станом на 10.12.2025 зареєстровано перехід іншого речового права до ТОВ «Грін Форест Ленд» на підставі договору №ДКП_НЗ_АГ_ГФЛ_ЖТ_4 купівлі-продажу права користування (оренди) земельних ділянок сільськогосподарського призначення від 01.04.2025 (а.сп. 62-64). Із наведенного слідує, що ТОВ «Грін Форест Ленд», на підставі зазначеного договору набуло право оренди земельної ділянки площею 1,7573 га, кадастровий номер 1821183600:04:001:0109, належної позивачу. Також, 27.06.2025 державним реєстратором зареєстровано право суборенди земельної ділянки площею 1,7573 га, кадастровий номер 1821183600:04:001:0109, на підставі договору суборенди №НЗ_ГФЛ_АН_2 від 01.04.2025, укладеного між ТОВ «Грін Форест Ленд» та ПП «Анатолівське» строком на 2 роки, номер запису про інше речове право №60518829 (а.сп. 62). Частиною 1 ст. 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.1 ст.792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент укладання договору, передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Згідно з положеннями ст.ст. 21, 22 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Правова позиція Верховного суду з даного приводу викладена в постанові від 25.04.2018 року по справі № 378/556/16-ц, в якій зазначено, що у зобов`язанні з виплати орендної плати за користування зазначеною земельною ділянкою позивач є кредитором, відповідач є боржником. З огляду на це в частині виконання цього зобов`язання саме відповідач був зобов`язаний довести його належне виконання, вчинене вчасно та у повному обсязі. Доказів цього суду не надано, такі обставини не встановлено. В оцінці поведінки цієї сторони Верховним Судом має бути враховано, взявши до уваги, що таке зобов`язання є грошовим, що боржник не використав альтернативний спосіб виконання свого зобов`язання шляхом внесення суми боргу в депозит нотаріуса, що мало ним бути застосовано за правилами статті 537 ЦК України. Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Відповідно до Закону України «Про поштовий зв`язок» цей закон визначає правові, соціально-економічні та організаційні основи діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку, а також регулює відносини між органами державної влади та органами місцевого самоврядування, операторами поштового зв`язку і користувачами їх послуг. Згідно ст.1 цього Закону переказом грошових коштів (поштовий переказ) є послуга поштового зв`язку щодо виконання доручення користувача на пересилання та виплату адресату зазначеної ним суми грошей. Отже закон чітко визначає зміст поштового переказу як послугу поштового зв`язку щодо пересилання та виплати адресату грошових коштів. Відповідно до п.1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМ України від 05 березня 2009 року ці Правила визначають порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними. Відповідно до п.89 вказаних Правил поштові перекази, посилки, інші поштові відправлення з оголошеною цінністю, а також міжнародні реєстровані поштові відправлення (в тому числі згруповані поштові відправлення Консигнація) видаються адресату (одержувачу) за умови пред`явлення ним документа, що посвідчує особу, або уповноваженій ним особі за умови пред`явлення нею документа, що посвідчує особу, та відповідної довіреності, засвідченої в установленому законодавством порядку, якщо інший порядок отримання відправлень не встановлено оператором поштового зв`язку. Під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник об`єкта поштового зв`язку на підставі пред`явленого адресатом (одержувачем) документа, що посвідчує особу згідно із законодавством, робить відповідну відмітку про вручення у порядку, визначеному оператором поштового зв`язку (п. 91 Правил). Тобто, виплата коштів за поштовим переказом є законодавчо врегульованою на державному рівні і є одним із способів пересилання і виплати грошових коштів з огляду на значну мережу поштових відділень, де відсутні банківські установи. Доводи відповідача ТОВ «Акріс Груп» про те, що орендну плату він не сплачував, оскільки позивач до нього особисто з цією вимогою не звертався, позивач відмовився від отримання орендної плати, а також те, що йому не було відомо рахунок позивача суд до уваги не приймає, оскільки умовами договору від 01.04.2008 року чітко передбачено розмір та період сплати орендної плати за користування земельною ділянкою (до 31 грудня поточного року), а також вказаний обов`язок передбачений чинним законодавством. Сплата орендної плати, згідно умов Договору, не обумовлювалась попереднім зверненням орендодавцем до орендаря чи його правонаступника. Натомість відповідачами не надано суду жодних доказів про повідомлення позивача про купівлю-продаж права оренди спірної земельної ділянки, а також доказів перерахування їй за 2023-2024 роки грошових коштів, зокрема, шляхом поштового переказу або внесення в депозит нотаріуса, або навіть звернень до позивача про надання реквізитів рахунку для перерахування орендної плати. Також безпідставними є доводи представника ТОВ «Акріс Груп» про відсутність підстав для розірвання договору, у зв`язку з відсутністю істотності порушення умов договору. Так Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20.11.2024 по справі №918/391/23 зазначла, що правила про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати), та приписи частини другої статті 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать, а навпаки доповнюють одні одних. Підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором. Ця спеціальна норма у такому випадку є самостійною та достатньою і звертатися до загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби. У разі якщо має місце сплата орендної плати у меншому розмірі, аніж визначено умовами договору оренди землі, тобто коли орендар допустив недоплату орендної плати й таке порушення умов договору є істотним, тоді застосуванню підлягає не спеціальна норма пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, а загальне правило частини другої статті 651 ЦК України. Тобто якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, то договір має бути розірваний на підставі частини другої статті 651 ЦК України. У випадку неістотної недоплати орендної плати (чи встановлення неістотності такого порушення судом) ефективним та пропорційним буде такий спосіб захисту, як стягнення заборгованості з орендної плати. Погашення орендарем заборгованості з орендної плати не має правового значення для вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди як на підставі частини другої статті 651 ЦК України (у разі часткової несплати (недоплати) орендної плати та істотності такого порушення), так і на підставі пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України (у разі систематичної (два та більше випадки) повної несплати орендної плати). Оскільки судом встановлено, що орендарем позивачу орендна плата не виплачувалася систематично у повному обсязі, тому підстави для застосування положень частини другої статті 651 ЦК України відсутні, а договір оренди від 01.04.2008 підлягає розірванню саме на підставі пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України. Згідно зі ч. 5 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» у разі відчуження права оренди земельної ділянки таке право переходить до особи, на користь якої воно відчужено. Відповідно ч.5 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення може відчужуватися, передаватися у заставу (іпотеку) її користувачем без погодження з власником такої земельної ділянки, крім земельних ділянок державної, комунальної власності у випадках, визначених законом. Відчуження, передання у заставу (іпотеку) права оренди земельної ділянки здійснюється за письмовим договором між її користувачем та особою, на користь якої здійснюється відчуження або на користь якої передається у заставу (іпотеку) право оренди землі. Такий договір є підставою для державної реєстрації переходу права оренди землі у порядку, передбаченому законодавством. Частиною 6 ст. 411 ЦК України передбачено, що у разі відчуження права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб іншій особі до неї переходять усі права та обов`язки землекористувача з дня державної реєстрації переходу права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Судом встановлено, що на момент розгляду справи сторонами договору оренди землі від 01.04.2008, з урахуванням усіх наступних переходів речових прав, є Орендодавець [PERSON] та Орендар ТОВ «Грін Форест Ленд», про що свідчать відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Суд зазначає, що у спорах, які виникають з договірних відносин, відповідачами мають бути саме сторони договору. У разі зміни сторони у зобов`язанні (наприклад, внаслідок відступлення права вимоги, переведення боргу або, як у цьому випадку, відчуження майнового права) відбувається правонаступництво. Новий носій права (новий орендар) повністю заступає місце попереднього і набуває всього комплексу його прав та обов`язків за договором. Відповідно, саме він стає належною стороною у будь-яких спорах, що стосуються цього договору, включаючи спори про його зміну чи розірвання. ТОВ «Грін Форест Ленд», що є правонаступником прав та обов`язків первісного орендаря ПП «ВВ Агро» та належним відповідачем у даній справі, не скористалося своїми процесуальними правами, передбаченими статями 12, 13, 76, 83, 84, 191 ЦПК України, не надало до суду заперечення щодо вимог позивача. Жодних доказів на спростування факту несплати позивачу орендної плати за період 2023-2024 років за вищезазначеним договором оренди землі суду не надано. З урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, якими підтверджується належність земельної ділянки позивачу, з огляду на відсутність доказів на підтвердження факту виплати орендної плати протягом 2023-2024 років, суд приходить до висновку про систематичну несплату орендарем визначеної договором орендної плати за користування земельною ділянкою, а тому наявні підстави для розірвання договору оренди землі та задоволення позову до відповідача ТОВ «Грін Форест Ленд», який є стороною спірного договору оренди землі від 01.04.2008. Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Так, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Так, договір купівлі-продажу права користування (оренди) земельних ділянок сільськогосподарського призначення №ДКП_НЗ_АГ_ГФЛ_ЖТ_4 між ТОВ «Акріс-Груп» та ТОВ «Грін Форест Ленд» був укладений 01.04.2025, тобто до пред`явлення даного позову до суду. Тому, усі права та обов`язки за договором оренди перейшли до «Грін Форест Ленд», який є стороною договору та належним відповідачем у справі, як правонаступник усіх прав та обов`язків попереднього орендаря. Враховуючі положення ст.3 ЦК України нові орендарі (ТОВ «Акріс-Груп» та ТОВ «Грін Форест Ленд») мали проявити розумну обачність та перевірити належне виконання первинним орендарем своїх договірних зобов`язань та врахувати наслідки прострочення ним платежів під час укладення договорів купівлі-продажу права оренди. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Такий правовий висновок Велика Палата Верховного Суду виклала в постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). Оскільки відповідач ТОВ «Акріс-Груп» на момент звернення позивача з позовом до суду відчужив належне їм право оренди земельної ділянки площею 1,7573 га, кадастровий номер 1821183600:04:001:0109 та не був стороною договору оренди земельної ділянки від 01.04.2008, останній не є належним відповідачем за позовною вимогою про розірвання спірного договору оренди, а тому у задоволенні позову до вказаного відповідача слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. У відповідності до приписів ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Оскільки, позовні вимоги до ТОВ «Грін Форест Ленд» задоволено повністю, тому судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на вказаного відповідача. Відтак, з відповідача ТОВ «Грін Форест Ленд» на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved