Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

28 листопада 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшов цивільний позов адвоката Зачепіло З. Я. в інтересах [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначено, що між [PERSON] і [PERSON] у 2015 році зареєстровано шлюб. Мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . На цей час сторони припинили спільно вести господарство і відновлювати шлюбні стосунки позивач не бажає, у зв`язку із чим прохає суд розірвати шлюб. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 грудня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2025 року відповідача викликано до суду шляхом оголошення на офіційному веб сайті судової влади України. Позивач, [PERSON] , а також його представник, адвокат Зачепіло З. Я., будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, однак остання подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Позов підтримала і прохала його задовольнити. Відповідач, [PERSON] будучи завчасно, належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, заяв по суті справи не подала. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов необхідно задовольнити. Судом установлено, що 06 листопада 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції між [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 406. [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Статтею 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має суттєве значення. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд, вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не- можливе, оскільки сторони припинили шлюбні стосунки і відновлювати їх позивач не має наміру. В зв`язку з вищевикладеним, враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді подружжя, а позивач не бажає продовжувати шлюбні стосунки, тому збереження шлюбу суперечитиме його інтересам, в зв`язку з чим, шлюб необхідно розірвати. Спір про місце проживання неповнолітніх дітей на цей час відсутній. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не висловила свою думку про відновлення дошлюбного прізвища, суд вважає, що після розірвання шлюбу її необхідно надалі іменувати прізвищем [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Враховуючи зазначене, з відповідача, на користь держави, необхідно стягнути судовий збір у розмірі, визначеному ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: approved