Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

у липні 2025 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради (далі відповідач) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати чоловіка позивача [PERSON] . [INFO] помер і сам чоловік позивача [PERSON] . На момент смерті [PERSON] їй належала земельна ділянка для індивідуального садівництва площею 0,0892 га в садівничому товаристві «Урожай» ділянка № [NUMBER] . Як зазначає позивач у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, однак як було повідомлено позивача, її чоловік [PERSON] не встиг прийняти спадщину після своєї матері, а тому до позивача в порядку спадкової трансмісії перейшло право спадкування спадщини належаної її чоловіку. Про те, що чоловік позивача не встиг прийняти спадщину після своєї матері самому позивачу не було відомо доки вона не отримала довідку від приватного нотаріуса. Саме необізнаність про не вступ свого чоловіка у спадщину після смерті матері й перешкодила позивачу подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у визначений законом строк. З урахуванням уточненої позовної заяви, поданої після заміни відповідача у справі, причинами пропуску для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії, позивач також вказує необізнаність із порядком прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії, зайнятість на роботі, участь у проведенні слідчих дій у кримінальному провадженні, розпочатому за фактом смерті її чоловіка за ч. 1 ст. 115 КК України, необхідність організації поховання та оформлення низки документів після смерті чоловіка, у тому числі за межами м. Чернігова. Також сторона позивача перепоною для звернення до нотаріуса в межах встановленого законодавством строку вказує правову невизначеність в порядку оформлення спадщини в умовах воєнного стану. Ухвалою суду від 17.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. На офіційну електронну адресу суду надійшло клопотання адвоката Кравченка В.В. про заміну первісного відповідача на належного. В клопотанні зокрема зазначив, що є представником [PERSON] , яка є спадкоємцем та прийняла спадщину після смерті [PERSON] , а тому це достатні підстави, які свідчать про необхідність замінити відповідача. 25 вересня 2025 року представник позивача через канцелярію суду також подав клопотання про заміну неналежного відповідача на належного [PERSON] . Ухвалою суду від 25 вересня 2025 року суд задовольнив клопотання та замінив у справі неналежного відповідача Чернігівську міську раду на належного [PERSON] . Ухвалою від 10 грудня 2025 року закрито підготовче провадження, судове засідання по суті призначено на 21.01.2026. У судове засідання з`явився позивач, його представник адвокат Судак Д.Г. та представник відповідача [PERSON] . У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, вказала, що вона є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] . Раніше, у жовтні 2024 року, померла його мати [PERSON] - свекруха позивача. Зазначила, що є потерпілою у кримінальному провадженні, яке розслідується за ч. 1 ст. 115 КК України за фактом смерті її чоловіка, у зв`язку з чим після його смерті [INFO] часто перебувала на слідчих діях, знайомилася із матеріалами справи, також займалася питаннями поховання чоловіка, їздила до Ріпкинського району, звідки родом чоловік, збирала документи для оформлення соціальних виплат. Позивач не знала, що її чоловік не звертався до нотаріуса по питанню прийняття спадщини після смерті [PERSON] та про обмеженість строку для звернення з метою прийняття спадщини. Це є головними причинами пропуску строку для звернення до нотаріуса для оформлення спадщини. Також пояснила, що у [PERSON] також є дочка, яка є власницею 1/3 належної померлій [PERSON] квартири та яка тривалий час проживає у росії, а тому ніяких претензій на спадкове майно не заявляє. Відповідач [PERSON] є далекою родичкою померлих чоловіка та свекрухи. Родом вона з [PERSON] , в Україні навчалася та вийшла заміж. Оскільки їй не було де жити у м. Чернігові, то [PERSON] її проживати у свою квартиру, де вона й проживала та залишилася проживати на даний час, хоча ніяких прав на квартиру не має. Представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позову. Звернув увагу суду, що крім зазначених у позові обставин, які перешкоджали позивачу звернутися до суду необхідно також зважати на воєнний стан та пов`язану із цим правову невизначеність порядку реалізації спадкоємцями своїх прав. Також вказав, що оскільки позивач не знала, що її чоловік не оформив право на спадщину після смерті своєї матері, вона вважала, що строк на звернення до із заявою про прийняття спадщини необхідно рахувати з дати смерті її чоловіка та у межах цього строку подала заяву до нотаріуса. Звернув увагу суду, що тривалість пропуску строку є незначною, а тому є всі підстави для його поновлення, зокрема з огляду на релевантну судову практику. Представник позивача також звернув увагу суду, що відповідач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , проте у досліджених судом матеріалах справи відсутні жодні докази як родинних стосунків із спадкодавцем, так і проживання разом з нею упродовж останніх п`яти років перед відкриттям спадщини, спадщину відповідач на себе не оформила. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, пояснивши суду, що відповідач є двоюрідною онукою померлої [PERSON] , подала заяву нотаріуса про прийняття спадщини, а тому не зважаючи на те, що не оформила спадщину за фактом звернення до нотаріуса та заведення спадкової справи вважається такою, що її прийняла. Також представник звертає увагу суду, що позивач підтвердила факт тривалого проживання відповідача разом із померлою [PERSON] , а також лише в судовому засіданні повідомила про існування спадкоємця першої черги після смерті [PERSON] , а саме її дочки [PERSON] , яка до участі у справі не залучена. Також суду не надано доказів родинних стосунків померлих [PERSON] та [PERSON] як матері та сина. Причини пропуску строку для звернення до нотаріуса за оформленням спадщини в порядку спадкової трансмісії вважає неповажними, що підтверджується усталеною судовою практикою. Також заперечує проти дослідження судом та врахування при ухваленні рішення доказів, які додані до уточненої позовної заяви, як таких, що подані з порушенням строку, передбаченого ч. 3 ст. 83 ЦПК України без відповідного клопотання про його поновлення. Сама заява про уточнення позовних вимог по суті містить зміну підстав позову. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла мати чоловіка позивача [PERSON] (а.с.54). [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.02.2025 року серія [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.10). На момент смерті [PERSON] належала земельна ділянка № [NUMBER] для індивідуального садівництва площею 0,0892 га в садівничому товаристві «Урожай», що знаходиться на території Деснянського району м. Чернігова (а.с. 12). Згідно інформаційної довідки приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Амбарнової Л.М. від 11.07.2025, після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , шестимісячний термін для прийняття спадщини спливає 07 квітня 2025 року. Її спадкоємець син [PERSON] , помер [INFO] , тобто після відкриття спадщини і не встиг її прийняти. Право на прийняття належної йому частки спадщини, переходить до його спадкоємців. Строк для прийняття спадщини у даному випадку продовжується до трьох місяців і спливає 29 квітня 2025 року, а тому, оскільки позивач є дружиною [PERSON] , їй необхідно звернутися до суду за визначенням додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.13). 01 лютого 2025 року [PERSON] подала заяву до приватного нотаріуса про прийняття спадщини, у якій підставою для набуття права спадкування вказано проживання зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років (а.с. 54). Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру 01.02.2025 за № 73581188 (а.с. 31) була заведена спадкова справа, спадкодавець: [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частина 1 статті 1223 ЦК України встановлює, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до частини 2 статті 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка є матір`ю чоловіка позивача [PERSON] , який у свою чергу помер [INFO] , не встигнувши подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги за законом. Також [PERSON] не проживав спільно із спадкоємцем, а тому не вважався таким, що фактично прийняв спадщину. Оскільки згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті [INFO] , шестимісячний строк для подачі до нотаріуса заяви про прийняття спадщини закінчився 07.04.2025. Відповідно до статті 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Враховуючи, що строк, який залишався для прийняття [PERSON] спадщини після [PERSON] на час його смерті ( [INFO] ) є менший як три місяці, він продовжився до трьох місяців, тобто до 29.04.2025. У цей строк, позивач мала вчинити дії щодо прийняття спадщини після [PERSON] у порядку спадкової трансмісії, а саме звернутися до нотаріуса з відповідною заявою. Як вбачається із інформаційної довідки Приватного нотаріуса Амбарнової Л.М. від 11.07.2025, а також зі змісту позовної заяви вищезазначений строк позивачем пропущено. Згідно з частиною 1 статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що її не прийняв. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини». Позивач в обгрунтування поважності причин пропуску строку для звернення до нотаріуса із завою про прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії, вказує, що про те, що за життя чоловік не прийняв спадщину після смерті [PERSON] вона дізналася лише у липні 2025 року від приватного нотаріуса Амбарнової Л.М., а до цього вважала, що успадкує майно [PERSON] у спадковій масі разом з майном її чоловіка [PERSON] . Вказує, що перешкодою для своєчасного звернення до нотаріуса стала також її необізнаність із порядком прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії. Також обґрунтовує поважність причин несвоєчасного звернення до нотаріуса зайнятістю на роботі, участю у проведенні слідчих дій у кримінальному провадженні, розпочатому за фактом смерті її чоловіка за ч. 1 ст. 115 КК України, необхідністю організації поховання та оформлення низки документів після смерті чоловіка, у тому числі за межами м. Чернігова. Також сторона позивача перепоною для звернення до нотаріуса в межах встановленого законодавством строку вказує правову невизначеність в порядку оформлення спадщини в умовах воєнного стану. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Механізм спадкової трансмісії було детально роз`яснено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (далі - КЦС ВС) від 01 вересня 2021 року у справі № 720/2683/19, зокрема Верховний суд пояснив, що застосування цього механізму можливе за наявності послідовної сукупності таких умов-фактів (юридичний склад): 1) смерть спадкодавця; 2) закликання до спадкування спадкоємця-трансмітента; 3) смерть спадкоємця-трансмітента після смерті спадкодавця, але до спливу строку на прийняття спадщини (смерть трансмітента має настати протягом шести місяців з дня, наступного після смерті спадкодавця); 4) право на прийняття спадщини або відмова від її прийняття після смерті спадкодавця не було здійснене трансмітентом; 5) трансмітент має спадкоємця (трансміссара), який закликається до спадкування після смерті трансмітента; 6) трансміссар в установлений законом строк здійснив своє право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця. Право трансмісара на прийняття спадщини в порядку трансмісії та право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента є самостійними суб`єктивними цивільними правами, тому спадкоємець має вчинити самостійні юридичні дії, які засвідчували б його волевиявлення, спрямоване на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця (в порядку спадкової трансмісії), так і після смерті трансмітента (спадкоємця за заповітом або за законом, який помер після відкриття спадщини після смерті першого спадкодавця і не встиг її прийняти), зокрема подати дві окремі заяви про прийняття кожної із спадщин або в одній заяві зазначити про прийняття обох спадщин. Щодо особливостей встановлення спеціального тримісячного строку для прийняття спадщини, передбаченого частиною другою статті 1270 ЦК України, то КЦС ВС у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 554/356/21 визначив, що спеціальний строк для прийняття спадщини у три місяці пов`язується з двома обставини, що залежать від волі інших спадкоємців: неприйняття спадщини; відмова від прийняття спадщини. В ЦК України не вимагається від спадкоємця вчинення якихось дій та подання заяв, щоб визнати його таким, що не прийняв спадщину. У разі неприйняття спадщини спеціальний тримісячний строк починає перебіг з наступного дня після спливу загального строку у шість місяців. Не є порушенням приватного закону і подання заяви про прийняття спадщини від спадкоємця наступної черги до початку перебігу спеціального тримісячного строку. Також Верховним Судом було сформульовано низку правових позицій щодо встановлення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини у разі пропуску загального (шестимісячного) строку з поважних причин, які можуть бути застосовані і у випадку пропуску усіченого (тримісячного) строку. У постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 Велика Палата ВС сформувала основні підходи щодо визначення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини. Велика Палата ВС завернула увагу, що головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне визначення додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту (які не є спадкоємцями за законом першої черги або іншої черги спадкоємців, які набували право на спадкування за законом) тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Постанова КЦС ВС від 16.08.2023 у справі № 758/13293/18. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд доходить висновку, що поважних причин, які б унеможливлювали своєчасне звернення позивача із заявою про прийняття спадщини не наведено, належних, допустимих та достатніх доказів їх існування суду не надано. Суд зазначає, що звернення до нотаріуса із заявою не вимагає затрати значного часу та прикладення істотних зусиль, при цьому зайнятість позивача іншими справами, які позивач вважала для себе більш пріоритетними, не є об`єктивною та непереборною обставиною, яка могла б завадити їй у реалізації своїх прав спадкоємця. Суд відхиляє твердження сторони позивача щодо правової невизначеності, пов`язаної з воєнним станом в Україні, оскільки така обставина дійсно існувала на початку повномасштабного вторгнення росії та була зумовлена дією постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (пункт 3), яка суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню, з огляду на те, що законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини. Судова практика з такими правовими висновками сформувалася задовго до відкриття спадщини у даній справі, є сталою та неодноразово підтверджувалася Верховним судом, зокрема у постановах КЦС ВС від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21, від 13 червня 2025 року у справі № 692/852/24 та ін. Стосовно твердження позивача про необізнаність щодо неприйняття її чоловіком [PERSON] спадщини, суд зазначає, що згідно з усталеною судовою практикою особа, яка є власником або розраховує на набуття власності у визначеному законодавством порядку, зокрема як дружина спадкоємця за законом першої черги, має цікавитися питаннями, пов`язаними із такою власністю, а тому проявивши розумну обачність позивач мала можливість, як до смерті чоловіка так і після неї, у межах тримісячного строку, з`ясувати інформацію щодо прийняття спадщини чоловіком, однак цього не зробила. Невчасне подання заяви з необережності (недбалості), а також юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини не можуть бути підставами для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Суд також враховує, що надання судом додаткового строку позивачу для прийняття спадщини за таких обставин, мало б наслідком порушення правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та незаконне втручанням у права інших можливих спадкоємців, зокрема відповідача [PERSON] , яка звернулася у визначений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і на підставі цієї заяви відкрито спадкову справу, а також дочки спадкодавця [PERSON] , яка є спадкоємцем першої черги за законом та співвласником (1/3) квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 29-31), яка входить до спадкової маси після смерті [PERSON] , не зверталася до нотаріуса, проте потенційно може це зробити. Отже, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи сторін та письмові докази, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання причин пропуску позивачем строку для подачі заяви про прийняття спадщини поважними, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З огляду відмову в задоволенні позову, а також на те, що представник відповідача не заявив вимогу про відшкодування судових витрат, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд залишає понесені судові витрати за сторонами. На підставі викладеного, відповідно до статей 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦКУ,

Outcome: dismissed