Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

16.10.2025 до Ржищівського міського суду Київської області надійшов позов від [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних у сумі про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 911 592,2 грн., також позивач просив: стягнути понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 9 115,92 грн. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. У своїй позовній заяві позивач свої вимоги мотивував тим, що у період серпня вересня 2024 року [PERSON] позичив у [PERSON] кошти на загальну суму 873 600,00 грн., які зобов`язався повернути до 18 березня 2025 року. У зазначений строк [PERSON] кошти не повернув. 20.03.2025 [PERSON] підтвердив наявність заборгованості перед [PERSON] на загальну суму 873 600,00 грн. та зобов`язався повернути борг до 01 квітня 2025 року, про що [PERSON] була написана розписка. У зазначений строк відповідач не повернув позивачу борг. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 911 592,20 грн., а саме: - 873 600,00 грн., - заборгованість за позикою; - 14 216,94 грн., - заборгованість за 3 процентами річних за період 01.04.2025 15.10.2025; - 23 587,20 грн., - заборгованість інфляційними втратами за період 01.04.2025 30.09.2025. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 28.10.2025 відкрито зага льне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 27 листопада 2025 року. 13.11.2025 Лист з Ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, судовою повісткою, не було вручено відділом Укрпошти відповідачу та повернено до Ржищівського міського суду Київської області, без довідки про причини невручення. 19.11.2025 секретарем суду надіслано Лист з Ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, судовою повісткою, відповідачеві через відділ Укрпошти повторно. 27.11.2025 представник позивача подав заяву до Ржищівського міського суду Київської області про підтримання позовних вимог та проведення попереднього судового засідання за відсутності представника позивача. Ухвалою суду від 27.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 06 січня 2026 року, з повідомленням сторін. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. 27.11.2025 секретарем суду надіслано Документ в електронному вигляді «Ухвала» в електронний кабінет представнику позивача адвокату Шапченко І.С., та відповідачу, обидва Документи доставлено 28.11.2025. 28.11.2025 секретарем суду надіслано повідомлення у додаток "Viber" щодо документу "Судова повістка" - позивачу та відповідачу. 28.11.2025 секретарем суду надіслано Документ в електронному вигляді «Судова повістка» в електронний кабінет представнику позивача адвокату Шапченко І.С., та відповідачу, обидва Документи доставлено в цей же день. 28.11.2025 Лист з Ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, судовою повісткою, не було вручено відділом Укрпошти відповідачу та повернено до Ржищівського міського суду Київської області, в довідці про причини повернення адресат відсутній за вказаною адресою. 06.01.2025 представник позивача подав Заяву до Ржищівського міського суду Київської області про проведення судового засідання за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 06.01.2026 суд відклав розгляд справи та призначив справу до судового розгляду на 22 січня 2026 року. 06.01.2026 секретарем суду надіслано повідомлення у додаток "Viber" щодо документу "Судова повістка" - позивачу та відповідачу. 06.01.2026 секретарем суду надіслано Документ в електронному вигляді «Судова повістка» в електронний кабінет представнику позивача адвокату Шапченко І.С., та відповідачу, обидва Документи доставлено 07.01.2026. 22.01.2025 представник позивача подав Заяву до Ржищівського міського суду Київської області про проведення судового засідання за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений. Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву до суду не надсилав. Відповідно до вимог ст. 128ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив протокольну ухвалу про заочний розгляд справи. Обставини, встановлені судом. Розпискою від 20.03.2025 [PERSON] підтвердив, що протягом серпня вересня 2024 року отримав від [PERSON] кошти на загальну суму 873 600,00 грн, що було еквівалентно 21 000 доларів США, які мав повернути до 18.03.2025. У Розписці від 20.03.2025 [PERSON] підтвердив, що борг в сумі 873 600,00 грн. [PERSON] не повернув, та зобов`язався повернути борг до 01.04.2025. У визначений строк відповідач не повернув борг позивачу. Норми права, застосовані судом. Відповідно до положень ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. За правилами, встановленими ст. 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно із ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно із положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ч. 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1. ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами. 2. Учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст. 182 ЦПК України: 1. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. 2. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. 3. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом. Згідно із ст. 223 ЦПК України: 1. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 2. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. 4. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Варто зауважити, що у справі "Півень проти України" ЄСПЛ констатував порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод і зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправданим унаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Суд дійшов висновку стосовно відсутності в законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції. Проаналізувавши принцип розумності строків крізь практику його невиконання, можемо стверджувати, що основним видом порушення їх застосування є затягування провадження, яке можна розглядати як діяння суду або учасників судового процесу, через недосконалість законодавства чи недобросовісну поведінку, що призводять до невиправданого зволікання в учиненні окремої процесуальної дії та, як наслідок, до відтермінування ухвалення судом рішення, яким закінчується розгляд справи чи його виконання. З огляду на вищенаведений матеріал, доцільно розглянути питання відповідальності за порушення принципу розумності строків у цивільному процесі. Відповідно до положень ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами і зловживання процесуальними правами не допускається. Серед можливих варіантів зловживання процесуальними правами, що істотно впливають на розумність строків, можна виділити подання скарг, клопотань і заяв, які не мають підстав для обґрунтування причини їх подання, подання декількох позовів з одних і тих самих причин чи подання завідомо безпідставного позову тощо. Оцінка судом аргументів сторін, доказів. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. У свою чергу відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості перед позивачем. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що наявність Розписки від 20.03.2025 року підтверджує наявність заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 873 600,00 грн., яка залишається не погашеною з 01.04.2025 року. Згідно із ст. 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610,611 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Позивач, посилаючись на розрахунки наведені в позовній заяві, просить суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 14 216,94 грн. та інфляційні втрати в розмірі 23 587,20 грн. Відповідач не скористався можливістю надати суду свій розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, який би він вважав правильним. Відповідач скористався своїми процесуальними правами настільки, наскільки вважав це за потрібне. Суд не може вимагати від відповідача надати додаткові докази, оскільки це буде порушенням принципу змагальності. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Отже, 3 % річних слід розраховувати з урахуванням боргу у розмірі 873 600,00 грн., помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим для виконання відповідного зобов`язання, а саме з 01 квітня 2025 року до дня визначеного позивачем, у даному випадку до 15.10.2025, що становить 198 днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 873 600,00 грн. х 198 днів х 3 : 100 : 365 = 14 216,94 грн. У цьому випадку суд приходить до висновку, що 3 % річних від простроченої суми, які підлягають стягненню з відповідача за період з 01.04.2025 до 15.10.2025, правильно визначені позивачем в розмірі 14 216,94 грн. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Здійснивши відповідні розрахунки, суд приходить до висновку, що інфляційні втрати, які підлягають стягненню з відповідача за період з 01.04.2025 по 30.09.2025, правильно визначені позивачем в розмірі 23 587,20 грн. Неявкою до судового засідання відповідача є його фактична відсутність, як відповідача під час розгляду справи. До того ж необхідно враховувати, що неявкою відповідача є його особиста відсутність, а також відсутність його представника. Так відповідно до ст. 38 ЦПК: Сторони можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника, та ст. 44 ЦПК: можливості вчинення представником усіх процесуальних дій від імені особи, яку він представляє, отже, у ч. 1 ст. 224 ЦПК законодавець має на увазі під неявкою відповідача - його особиста відсутність, а також відсутність його представника. Якщо розглянути наслідки неявки у судове засідання сторін судового процесу з боку цивільного провадження, які визначені статтею ст. 233 ЦПК України варто особливу увагу звернути до ч. 4: у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, отримані кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, згідно з статтями 526, 625, 1049 та 1050 ЦК України, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог про стягнення заборгованості за позикою в розмірі 873 600,00 грн., 3% річних за період з 01.04.2025 по 15.10.2025 в розмірі 14 216,94 грн. та інфляційних втрат за період з 01.04.2025 по 30.09.2025, які підтверджені розрахунками позивача та відповідачем не спростовані. Оцінивши надані у справі докази, суд дійшов висновку, що факт неналежного виконання відповідачем умов договору позики знайшов своє підтвердження при розгляді справи, надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат здійснені відповідно до вимог чинного законодавства, а отже є підстави для задоволення позову в повному обсязі. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на задоволення позову в повному обсязі із відповідача на користь позивача слід стягнути 9 115,92 грн. судового збору.

Outcome: approved