Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

В листопаді 2025 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про визнання права користування спадковим майном. В позовній заяві позивачка вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема: право постійного користування земельною ділянкою площею 1,50 га, кадастровий номер 6125585200:02:001:2572, цільове призначення якої для ведення фермерського господарства, що розташована на території Коцюбинчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, яке він успадкував після смерті свого батька [PERSON] . Відповідно до даних Чортківської державної нотаріальної контори спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилася. Заповіту спадкодавець не залишав. Згідно довідки виданої Коцюбинчиківським старостинським округом Гусятинської селищної ради 28.03.2025 року за № 52/02-03-03, на час відкриття спадщини із спадкоємцем проживала і була зареєстрована дружина [PERSON] . В жовтні 2025 року позивачка [PERSON] звернулась в Чортківську державну нотаріальну контору із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на право постійного користування земельною ділянкою. Однак, у видачі свідоцтва їй було відмовлено, оскільки спадкодавцем не було створено фермерське господарство і він не був її власником. Тому нотаріусом було рекомендовано [PERSON] звернутися в суд для вирішення питання визнання права постійного користування земельною ділянкою. Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 08 грудня 2025 року від відповідача Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач вказує, що рішенням Чортківського районного суду від 02.09.2022 у справі № 608/495/22 було встановлено: у 1997 році земельна ділянка була надана як право постійного користування для ведення фермерського господарства; селянське (фермерське) господарство не було створене спадкодавцем; спадкоємець просив визнати право постійного користування в порядку спадкування. Рішенням Чортківського районного суду від 02.09.2022 у справі № 608/495/22 було визнано право [PERSON] на постійне користування земельною ділянкою площею 1,5000 га, кадастровий номер 612558500:02:001:2572, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . 07.11.2022 року на підставі рішення Чортківського районного суду від 02.09.2022 у справі № 608/495/22 право постійного користування зареєстровано за [PERSON] . Право постійного користування земельною ділянкою [PERSON] , яке зареєстроване в 2022 році, підпадає під дію нормативного регулювання Земельним кодексом України від 25 жовтня 2001 року і Цивільним кодексом України, мало персональний характер та було особистим правом [PERSON] , тому не може переходити у спадщину. Зі смертю фізичної особи - землекористувача право постійного користування припиняється і не переходить до спадкоємців. 23 грудня 2025 року представник позивачки [PERSON] адвокат Дядик Я. Б. подав відповідь на відзив, зазначив, що з правового аналізу ст. 1219 ЦК України не вбачається прямої заборони на успадкування права постійного користування земельною ділянкою наданої спадкодавцю у постійне користування, а зазначена норма права передбачає вичерпний перелік прав та обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця та не входять до складу спадщини та розширенню не підлягають. Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 02.09.2022 року у справі № 608/495/22 встановлено, що спадкодавець успадкував право постійного користування земельною ділянкою після смерті свого батька [PERSON] , якому земельна ділянка була надана для створення фермерського господарства, оскільки за життя [PERSON] не створив фермерське господарство. Оскільки Спадкодавець за життя також не встиг створити фермерське господарство, то відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду (постанова від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц) та ст. 1219 ЦК України право постійного користування Земельною ділянкою є об`єктом спадкування. 24 грудня 2025 року представник відповідача подав заперечення, зазначив, що право постійного користування земельною ділянкою, набуте фізичною особою після 01.01.2002, має персональний характер, оскільки: не є правом власності; не є відчужуваним; не може переходити до інших осіб інакше, ніж у випадках, прямо передбачених законом. Таким чином, сам по собі факт відсутності прямої згадки у статті 1219 ЦК України не означає спадковість такого права. Правова позиція Великої Палати ВС у справі № 179/1043/16-ц, на яку посилається представник позивачки, не може бути механічно застосована до спірних правовідносин. Право постійного користування земельною ділянкою, визнане та зареєстроване за фізичною особою у 2022 році, є персональним правом, що припиняється зі смертю цієї особи та не входить до складу спадщини. Саме час і правова підстава виникнення права, а не лише його цільове призначення, є визначальними для вирішення спору. Тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. 24 грудня 2025 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду на 14 січня 2026 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, викладених в позові та відповіді на відзив. Представник відповідача Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву та запереченнях просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, вивчивши та дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Коцюбинчики Чортківського району Тернопільської області помер чоловік позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки, виданої 28 березня 2025 року за № 52/02-03-03 Коцюбинчиківським старостинським округом Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, вбачається, що спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] , дійсно був зареєстрований і постійно проживав по день смерті за адресою: с. Коцюбинчики Чортківського району Тернопільської області, і разом з ним на день його смерті проживала та була зареєстрована дружина [PERSON] . Заочним рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 02 вересня 2022 року визнано за [PERSON] , [INFO] , право постійного користування земельною ділянкою площею 1,50 га, кадастровий номер 6125585200:02:001:2572, цільове призначення для ведення фермерського господарства, що розташована на території Коцюбинської сільської ради Чортківського району Тернопільської області в порядку спадкування за законом після смерті гр. [PERSON] , який помер [INFO] . З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 314344025 від 07.11.2022 вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 1,5000 га, кадастровий номер 6125585200:02:001:2572 на підставі рішення Чортківського районного суду по справі № 608/495/22 від 02.09.2022. Відповідно до копії державного акту на право постійного користування землею серії ТР-64 від 07 квітня 1997 року, виданого [PERSON] на підставі рішення Чортківської районної Ради народних депутатів Чортківського району Тернопільської області від 25 листопада 1994 року № 34, надається у постійне користування земельна ділянка площею 1,50 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Коцюбинчицької сільської ради. Землю надано для створення фермерського господарства. Відповідно до даних Чортківської державної нотаріальної контори спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилася, що стверджується листом в. о. державного нотаріуса Чортківської державної нотаріальної контори Максимович Л. В. № 310/02-14 від 16.10.2025. Позивачці [PERSON] рекомендовано звернутися в суд для вирішення питання визнання права постійного користування на земельну ділянку кадастровий номер 6125585200:02:001:2575, площею 1,50 га, цільове призначення якої для ведення фермерського господарства, що розташована на території Коцюбинчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, що належала її чоловікові [PERSON] , який помер [INFO] . Вирішуючи даний спір по суті, суд виходить з таких вимог Закону. В силу положень ст. 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, на підставі вказаних доказів суд визнає доведеним факт того, що позивачка є спадкоємцем після смерті чоловіка [PERSON] . Суд у даному спорі застосовує вказані положення законодавства та з урахуванням встановлених у справі обставин зазначає, що на момент смерті [PERSON] йому на законних підставах належало право постійного користування землею. У постанові від 23 червня 2020 у справі N 179/1043/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного користування та право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою є різними інститутами. ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року у первинній редакції не передбачав можливості набуття фізичною особою земельної ділянки у приватну власність. Натомість цей кодекс гарантував фізичним особам право набувати земельні ділянки, зокрема, у довічне успадковування володіння та у постійне користування. Обидва інститути передбачали можливість користування земельною ділянкою без обмеження будь-яким строком і відповідні майнові права могли бути об`єктом спадкування. Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у ст. 141 ЗК України від 25.10.2001 підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у ст. 141 ЗК України від 25.10.2001, є такими, що порушують це право. Перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою був визначений у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року. Ця стаття не регламентувала припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі приписів ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року. У ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року не було такої підстави для припинення права постійного користування земельною ділянкою як смерть фізичної особи-користувача. Припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом 3 частини першої статті 27 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року могло відбутися, зокрема, через припинення діяльності селянського (фермерського) господарства. Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений у ст. 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Право постійного користування земельною ділянкою, наданою фізичній особі для ведення селянського (фермерського) господарства може бути об`єктом спадкування, якщо зазначена особа до її смерті не змогла створити (зареєструвати) селянське (фермерське) господарство. У такому разі право постійного користування зазначеною ділянкою входить до складу спадщини у разі смерті цієї особи. Майно фермерського господарства належить йому на праві власності (частина перша статті 20 Закону N 973-ІУ). Фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право продавати або іншим способом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину (пункт "а" частини першої статті 14 Закону N 973-ІУ). Успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону (частина перша статті 23 Закону N 973-ІУ). Фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов`язання (частина перша статті 22 Закону N 973-ІУ). До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу (стаття 19 Закону N 973-ІУ). За змістом вказаних приписів саме селянське (фермерське) господарство, зареєстроване як юридична особа, є власником цілісного майнового комплексу, а не засновник або член такого господарства. Тому право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства, після його створення належить цьому господарству, а відтак, не може входити до складу спадщини. Визнання за позивачем в порядку спадкування після смерті засновника фермерського господарства прав засновника фермерського господарства є ефективним способом захисту його прав як спадкоємця засновника. Тому право постійного користування земельною ділянкою, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть осіб, яким це право належало. Такі висновки висловлено Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 у справі N 681/1154/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020, справа N 922/989/18. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, ані відсутність у ЗК України 2001 року такого права на земельну ділянку, як право постійного користування, ані смерть особи, якій належало таке право, самі по собі не припиняють права постійного користування вказаною земельною ділянкою та не виключають право постійного користування земельною ділянкою зі складу спадщини. Суд зауважує, що ані за життя, ані після смерті [PERSON] належне йому право постійного користування земельною ділянкою не було припинене, доказів протилежного матеріали справи не містять, отже право постійного користування земельною ділянкою входить до складу спадщини після смерті [PERSON] , фактом його смерті це речове право припинено не було, а тому позивачка його успадкувала. З цих підстав суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що право постійного користування земельною ділянкою є персональним правом, припиняється зі смертю особи та не входить до складу спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті Кодексу визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України). У ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). У правових позиціях Верховного Суду, висловлених в постановах від 15.07.2020, справа N 355/340/17-ц, від 23.01.2013, справа N 6-164цс12, зазначається, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" надано роз`яснення про те, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що позивачці [PERSON] було відмовлено в нотаріальному оформленні успадкованого права постійного користування земельною ділянкою, вона має належні підстави заявити вимоги про визнання цього права в судовому порядку. Отже, з наведених мотивів суд визнає позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved