Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

ТОВ «Діджи Фінанс» (місце знаходження: м. Київ вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором у розмірі 62100грн., з яких: 15000грн. - борг по кредиту; 39600грн. - борг по процентах за користування кредитом; 7500грн. борг за пенею, а також витрати на професійну правничу допомогу 6000грн. та судовий збір 2422грн.40коп. Підставою позову, вказує порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача просив розглянути справу без участі представника позивача. У випадку неявки відповідача, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Позиції учасників справи. Позиція позивача полягала в тому, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем було укладено договір споживчого кредиту № 7778964, зобов`язання за якими цією установою були виконані шляхом видачі кредиту у розмірі 15000 гривень. Але відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування ним, у строки і порядку встановлені договором, не виконав. Тому, у вказаної установи виникло право вимоги до відповідача щодо повернення кредиту у розмірі 62100 гривень. Разом з цим, оскільки вказана установа відступила права вимоги за договором до відповідача позивачу, саме останній отримав право вимоги уплати боргу за довогором, а також процентів за користування кредитом після відступлення йому права вимоги до відповідача у розмірі 62100 гривень. Позиція відповідача. Правом на подачу відзиву на позов не скористалася, і будь-які докази суду не надала; була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилася без повідомлення причин; представник позивача просив розглянути справу у заочному порядку. Оцінка суду (щодо фактів). 11 квітня 2024 року, [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) та ТОВ «Авентус Україна» уклали між собою Договір споживчого кредиту № 7778964 який, серед іншого, містить і положення договору про надання кредиту, з додатками № 1 (а.с.22-37,39). І зокрема, за вищевказаним договором, ТОВ «Авентус Україна» взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит у гривні у розмірі 15000 гривень, а [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором (а.с.22-37, 63-67). Зокрема зі змісту самого договору, [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі 15000 гривень протягом 360 днів, та сплачувати проценти за перший день користування кредитом у розмірі 0.01% в день за зниженою процентною вавкою та 2.20% в день за стандартною процентною ставкою (а.с.22-37). І свої зобов`язання за договором, товариство виконало у повному обсязі, оскільки видало [PERSON] вказаний у договорі кредит, що підтверджується розрахунком(а.с.69-78), але остання у повному обсязі та у вказані строки свої обов`язки не виконала, що підтверджується тим же розрахунком заборгованості (а.с.69-78), через що, у товариства виникло право вимоги до [PERSON] щодо сплати кредиту у розмірі 62100грн., з яких: 15000грн. - борг по кредиту; 39600грн. - борг по процентах за користування кредитом; 7500грн. борг за пенею. Проте, 27.11.2024 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Авентус Україна», було укладено договір факторингу № 27.11/24-Ф, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступив на користь ТОВ «Діджи Фінанс», права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором № 7778964, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] (а.с.46-54). І у зв`язку із цим, а також оскільки [PERSON] продовжила не виконувати свої грошові зобов`язання за договором № 7778964, але вже перед новим кредитором за цим договором: ТОВ " Діджи Фінанс ", у [PERSON] виник борг по кредиту у розмірі 62100 грн., з яких: 15000грн. - борг по кредиту; 39600грн. - борг по процентах за користування кредитом; 7500грн. борг за пенею. Зміст спірних правовідносин. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» та відповідачем [PERSON] дійсно виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником, та в межах яких між ними виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, отримати кредит, проценти за користування кредитом та пеню за прострочку виконання грошовогол зобов`язання. Оцінка суду (щодо права). Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Положення пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Зокрема, положення частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Так, як вже було встановлено судом, [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» уклали між собою договір № 7778964 який, серед іншого, містить і положення договору про надання кредиту, з додатками №1. І відповідно до цього договору, товариство взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит у гривні у розмірі 15000 гривень. І товариство, взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі. Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зокрема, за вказаним договором, [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі 15000 гривень протягом 360 днів, а саме 27.12.2024 року, та сплачувати проценти за перший день користування кредитом у розмірі 0.01% в день за зниженою процентною вавкою та 2.20% в день за стандартною процентною ставкою (а.с.22-37). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання). Але, як вже було встановлено судом, [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував. У зв`язку з чим, у нього як позичальника, дійсно утворилась заборгованість перед новим кредитором (позивачем) у розмірі 62100 грн., з яких: 15000грн. - борг по кредиту; 39600грн. - борг по процентах за користування кредитом; 7500 грн. борг за пенею. Тож зважаючи на викладене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як нового кредитора у цих зобов`язаннях, на отримання від відповідача вказаних вище сум боргу. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до відповідача слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю. Оцінка суду щодо судових витрат. В силу положень частини 1 статті 133 і пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу) покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З огляду на це та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а сплачений позивачем судовий збір документально підтверджений і складає 2422 гривні 40 (а.с.15), він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у вказаному розмірі. Крім того, позивачем понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 гривень (а.с.17), і оскільки позов підлягає задоволенню, вказані витрати слід також стягнути з відповідача. Отже,

Outcome: approved