Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом направлення 11.12.2025 позовної заяви поштою, яка надійшла до суду 18.12.2025. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та відповідачкою 13.12.2021 в електронній формі укладено кредитний договір №3165780977, за умовами якого, позикодавець надав відповідачці кредит. Вказує, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 66815,11 грн, з яких 45549,44 грн заборгованості за позикою, 5,50 грн заборгованості за відсотками та 21260,17 грн заборгованості по комісії, чим порушуються права та інтереси позивача, до якого перейшли права за кредитним договором, як до нового кредитора, на підставі договорів факторингу №01/09/2021 від 01.09.2021 та №НІ/11/30-Ф від 26.05.2025. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 66815,11 грн, а також стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн. Ухвалою суду від 24.12.2025 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що підтверджується довідкою про доставку судової повістки в електронному вигляді від 30.12.2025; разом з позовом представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого листа під підпис 10.01.2026; заяву про розгляд справи у її відсутність або відкладення розгляду справи чи відзив на позов не подала. За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідачки про дату, час і місце судового засідання, яка не з`явилась в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подала до суду відзив на позов, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною першою статті 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У відповідності до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтями 1048 та 1049 ЦК України визначено що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Судом встановлено, що 13.12.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та [PERSON] був укладений кредитний договір №3165780977. При цьому вбачається, що позичальник своїм підписом підтвердив, що до укладення договору ТОВ «ФК «ЦФР» надав їй інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття нею обґрунтованого рішення про укладення цього договору, її ознайомлено з інформацією щодо вимог чинного законодавства (п. 2 Договору), кредитний договір, паспорт кредиту містять підпис [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією кредитного договору №3165780977 від 13.12.2021, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачкою (а.с. 5-6); копією паспорту кредиту №5780977 від 13.12.2021, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачкою (а.с. 7); копією паспорту відповідачки (а.с. 9-10); копією дублікату картки фізичної особи-платника податків ДПІ в Голованівському районі [PERSON] (а.с. 11). Згідно кредитного договору та паспорту кредиту, сторонами договору погоджено надання відповідачці кредиту у розмірі 47530 грн строком на 48 місяців, з кінцевою датою повернення кредиту 12.12.2025, початковий процент при наданні кредиту становить 7% від суми кредиту, щомісячний процент становить 270%, порядок повернення кредиту. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту, такі суми грошових коштів за наступними реквізитами: отримувач [PERSON] на її поточний рахунок [NUMBER] у АТ "ТАСКОМБАНК", сума 30000 грн...>; отримувач ПАТ "Страхова компанія "ТАС", рахунок [NUMBER] у АТ "ТАСКОМБАНК", сума 800 грн...>; отримувач ПАТ "Страхова компанія "ТАС", рахунок [NUMBER] у АТ "ТАСКОМБАНК", сума 13680 грн...>; отримувач ПАТ "Страхова компанія "ТАС", рахунок [NUMBER] у АТ "ТАСКОМБАНК", сума 800 грн...>; отримувач ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС", рахунок [NUMBER] у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", сума 650 грн...>; отримувач ТОВ "ЦФР" на рахунок [NUMBER] у АТ "ТАСКОМБАНК", сума 300 грн...>. Отже, як вбачається з кредитного договору, сторони договору погодили отримання кредитних коштів відповідачкою шляхом виплати кредитодавцем таких коштів на відповідні рахунки, які були відкриті в двох різних банках. Позивачем не надано доказів на підтвердження видачі відповідачці кредитних коштів шляхом виплати таких коштів первісним кредитором ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» на відповідні рахунки, що визначено п. 1.4. кредитного договору, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу є неможливим. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості в розмірі 66815,11 грн (а.с. 12) не є безспірним доказом існування розміру боргу, оскільки позивачем не доведено факт отримання кредитних коштів відповідачкою. Крім того, надані позивачем копії договорів факторингу не підтверджують переходу права вимоги до позивача за кредитним договором, укладеним між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та [PERSON] . Відповідно до наданої копії договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021, укладеного між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» (а.с. 13-15), первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (п. 2.1. договору про відступлення права вимоги). Пунктом 2.2. договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 передбачено, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього договору. АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» в п. 1.1. договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 визначили, що позичальники - це клієнти первісного кредитора, яким первісний кредитор надав кредити та, які мають зобов`язання по відношенню до первісного кредитора за кредитними договорами. В п. 4.1. договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 сторони договору визначили, що заборгованість - це невиконані позичальником грошові зобов`язання перед первісним кредитором в частині залишку суми заборгованості відповідно до умов кредитного договору, станом на дату відступлення прав вимоги новому кредитору згідно графіку, зазначеному в п. 3.1.2. цього Договору. Зокрема, але не виключно, до заборгованості відносяться зобов`язання щодо: повернення суми кредиту; сплати процентів за користування кредитом; сплати сум комісійної винагороди; інші платежі, несплачені позичальником на день підписання договору. Отже, проаналізувавши умови договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021, укладеного між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ», судом встановлено, що до АТ «ТАСКОМБАНК» перейшли права за кредитними договорами, які були укладені на день укладення цього договору, в тому числі і права вимоги до боржників по заборгованостям, які існували на день підписання договору, а саме станом на 01.09.2021. Сторони в договорі не визначали можливість переходу прав вимог, які виникнуть в майбутньому. Тоді як, кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та відповідачкою було укладено 13.12.2021, а тому право вимоги за цим договором до АТ «ТАСКОМБАНК» не перейшло, як і не перейшло право вимоги до позивача за договором факторингу №НІ/11/30-Ф від 26.05.2025, укладеного між ним та ТОВ «ТАСКОМБАНК» (а.с. 16-18) та згідно акту прийому-передачі Реєстру прав вимоги від 26.05.2025 до договору факторингу (а.с. 19). На відміну від договору факторингу, укладеного між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ», в договорі факторингу, укладеного між ТОВ «ТАСКОМБАНК» та позивачем, останні погодили можливість переходу права вимоги, яке виникне в майбутньому в первісного кредитора. Тому, позивачем суду не доведено право вимоги за кредитним договором від 13.12.2021, укладеного між ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та відповідачкою. Будь-яких доказів на зміну умов договору факторингу, укладеного між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» №01/09/21 від 01.09.2021, позивачем не надано, як і не надано будь-яких доказів переходу прав вимоги від первісного кредитора до нового кредитора згідно пунктів 2.1. та 2.2., шляхом підписання відповідних реєстрів та сплати новим кредитором грошових коштів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Неявка в судове засідання відповідачки не дає суду підстав стверджувати про визнання обставин, зазначених в позовній заяві та доведення таких обставин перед судом. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин в даній справі суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17 про те, що згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. В постанові від 27.03.2020 по справі №703/3063/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок, що суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, зробили правильний та обґрунтований висновок про недоведеність і необґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення кредиту, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, яким обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем факту отримання кредиту відповідачкою та переходу права вимоги до позивача за кредитним договором, а тому доводи позивача про необхідність повернення коштів є безпідставними. З наведених підстав, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати зі сплати позивачем судового збору при зверненні до суду в розмірі 3028 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції №150923 від 25.11.2025 (а.с. 4) та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 37), покладаються на позивача. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed