Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Заявник звернулась до суду з вказаною заявою, мотивуючи її тим, що вона має ряд невиліковних захворювань, є особою з інвалідністю ІІ групи та внаслідок цього потребує постійного стороннього догляду, що здійснює онук [PERSON] , який проживає разом із заявником та доглядає на непрофесійній основі. Інших близьких родичів, які б могли догляди не має, оскільки чоловік [PERSON] помер [INFO] , донька [PERSON] померла [INFO] , а син [PERSON] більше 10 років тому виїхав з України і від тоді від нього не було жодної звістки. Пошуки місцезнаходження останнього не дали результатів, зв`язок з ним обірвався. За її проханням онук [PERSON] звертався із заявами до правоохоронних органів про зникнення [PERSON] з метою вжиття заходів по його розшуку, однак місця знаходження сина встановити не вдалось. В 2025 році зверталась до Сквирського районного суду Київської області із заявою про оголошення сина померлим, проте рішенням Сквирського районного суду Київської області від 17.11.2025 у задоволені заяви було відмовлено у зв`язку з відсутністю безумовних доказів на підтвердження факту смерті [PERSON] . Визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідне заявнику для отримання постійного догляду зі сторони [PERSON] та для отримання онуком відстрочки від призову на підставі здійснення догляду за членом сім`ї з інвалідністю ІІ групи. Просила визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця с.Поліське Київської області, безвісно відсутнім. Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 05.12.2025 року відкрито провадження у даній справі та постановлено здійснювати розгляд у порядку окремого провадження. Ухвалою суду від 22.01.2026 року клопотання представника заявниці про витребування справи задоволено та постановлено витребувати для огляду в судовому засіданні цивільну справу №376/2001/25 за заявою [PERSON] , заінтересована особа Сквирський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оголошення фізичної особи померлою. У судовому засіданні представник заявниці, адвокат Капустін В.В., просив задовольнити заяву з підстав викладених у ній, надав пояснення аналогічні викладеним у заяві. Окрім того вказав, що [PERSON] більше 10 років назад виїхав з Україну у Республіку Білорусь до дружини та сина, у подальшому жодної інформації про себе не надав і з матір`ю та сестрою не спілкувався. Зазначає, що [PERSON] вів асоціальний спосіб життя, а саме зловживав спиртними напоями. Представник заінтересованої особи в судове засідання двічі не з`явився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Заяв та клопотань не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності представника заінтересовано особи на підставі наявних матеріалів справи та постановити рішення, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Дослідивши докази по справі, вислхавши представника заявника, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 84 та [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 75. [PERSON] 24.07.1998 року одружилася з [PERSON] , та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією Свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , актовий запис № 79. У подружжя народився син [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 134. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , актовий запис № 110. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , актовий запис № 183. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] чоловік заявниці - [PERSON] також помер ще [INFO] , актовий заспи № 43. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви [PERSON] від 25.03.2025 року було порушено кримінальну справу № 12025111260000107 за фактом зникнення безвісти [PERSON] . Разом з тим, відповідно до листа ВП №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області №219103-2025 від 27.09.2025, вказане кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, шляхом допиту сусідів встановлено, що місцезнаходження та місце можливого перебування [PERSON] не відомо, факту перетину державного кордону [PERSON] не виявлено. Відповідно до відповіді із Державної прикордонної служби України №19/66413-25 від 15.08.2025 р. відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України [PERSON] , 1971 р.н. в період з 08.11.2017 по 15.08.2025 в Базі даних не виявлено. Оглянутими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи №376/2001/25 та рішенням Сквирського районного суду Київської області від 17.11.2025 по даній справі встановлено, що в ході розгляду заяви [PERSON] про оголошення померлим [PERSON] , свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні пояснили що являються сусідами заявниці вже більше 10 років, [PERSON] ніколи не бачили, бабусею опікувалась донька, а після її смерті онук [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відповідно до ч. 3 ст. 43 ЦК України порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц. З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог та наявність підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутнім, оскільки факт відсутності останнього за місцем свого постійно проживання підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, ніким не спростовуються, заявнику та іншим заінтересованим особам нічого не відомо про місце перебування [PERSON] , а вжиті заходи для встановлення місця перебування фізичної особи не дали результатів. Таким чином, суд має достатньо доказів для того, щоб визнати [PERSON] безвісно відсутнім. Визнання [PERSON] безвісно відсутньою особою має для заявника юридичне значення, оскільки дозволить їй на постійній основі встановити догляд та опіку, оскільки є інвалідом ІІ групи та потребує стороннього догляду в силу невиліковних захворювань. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що за таких обставин заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Враховуючи, що відомості про особу відсутні більше 10 років, необхідно визнати [PERSON] безвісно відсутнім з 1 січня 2015 року. Відповідно до ч. 7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 З У «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: заявники - особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю;.

Outcome: approved