Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» (ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН») звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2734614610/213122 від 19.01.2020 в розмірі 6684,30 грн та судові витрати. Короткий виклад доводів позову На обґрунтування позову ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» зазначило, що 19.01.2020 між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2734614610/213122, відповідно до умов якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Умови кредитного договору № 2734614610/213122 [PERSON] не виконав та має прострочену заборгованість в розмірі 6684,30 грн, із яких 2100,00 грн - борг за наданим кредитом та 4584,30 грн - проценти. На підставі договору факторингу № 1-31/05/21 від 31.05.2021, укладеного між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» право вимоги за кредитним договором № 2734614610/213122 перейшло до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп». 03.06.2021 між ТОВ «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» укладено договір факторингу № 1-03/06/2021, за умовами якого до ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2734614610/213122. Оскільки після відступлення ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» права вимоги до [PERSON] останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» просить суд стягнути на його користь заборгованості за кредитним договором. У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Гуменюк О. В. позовні вимоги не визнав та вказав наступне. Представник відповідача, посилаючись на постанову Верховного Суду від 17.12.2020 (справа №278/2177/15-ц), Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженою постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018 зазначає, що позивачем до позовної заяви не додано належних доказів виконання первинними кредиторами обов`язку щодо видачі відповідачу кредитних коштів. Також адвокат Гуменюк О. В. не погоджується із розміром нарахованих відсотків за кредитним договором, оскільки відсотки нараховані поза межами встановленого строку кредитування. До матеріалів справи не додано щоденного розрахунку заборгованості за кредитом, що позбавляє можливість оцінити правильність розрахунків позивача із врахуванням положень кредитного договору. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних, посилається на постанову Верховного Суду від 28.08.2019 (справа № №638/20603/16). Також представник позивача вважає, що позивачем не доведено доказами відступлення права вимоги, зокрема позивачем долучено тільки акт приймання-передачі реєстру боржників щодо договору відступлення права вимоги від 03.06.2021. При цьому, акт приймання-передачі реєстру боржників хоча і підписаний сторонами, проте не містить інформації щодо реквізитів кредитного договору, зобов`язання за яким уступаються. У зв`язку вищевикладеним просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 65-70). У відповіді на відзив представник позивача ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» адвокат Пархомчук С. В. наполягає на задоволення позову. Щодо підтвердження перерахування кредитних коштів представник позивача зазначає, що під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства на вебсайті первинного кредитора, для надання платіжних реквізитів товариству, кожен клієнт після натискання кнопки «Додати карту» автоматично перенаправляється на сайт відповідного платіжного провайдера, де вводить необхідні дані для проведення розрахунків та надає свої платіжні реквізити. Після блокування коштів клієнт повертається на вебсайт Товариства. До бази даних Товариства від платіжного сервісу надходить виключно частина номеру картки та токен, згенерований платіжним сервісом, що забезпечує безпеку збереження інформації. Ні первісний кредитор, ні позивач не мали і не мають доступу до повного номера банківської картки відповідача, оскільки ця інформація є банківською таємницею. Отже, доступ до повного номера банківської картки, а також до виписки по картковому рахунку, на який були зараховані кредитні кошти, має виключно банк-емітент та безпосередньо власник зазначеної картки, тобто Відповідач. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний і повний доступ до таких Отже, на виконання пункту 1.4 договору, перерахування коштів було здійснено первісним кредитором через платіжного провайдера ТОВ «ПРОФІТГІД», яке надає первісному кредитору послуги з переказу коштів, зокрема на банківський рахунок відповідача за реквізитами банківської картки, зазначеної ним під час реєстрації. Зазначені обставини підтверджуються листом ТОВ «ПРОФІТГІД» з якого вбачається, що 19.01.2020 о 8:41:25 було проведено транзакцію на суму 2 100,00 грн, маска картки 4149 - 62xx - xxxx - 9695. За таких обставин первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку (4149 - 62xx- xxxx - 9695), реквізити якої були надані самим позичальником. Щодо первинних бухгалтерських документів, то в обґрунтування своїх вимог позивач надав суду інформаційну довідку ТОВ «ПРОФІТГІД» (технологічного оператора платіжних послуг), яка підтверджує зарахування кредитних коштів. Зазначений документ містить відомості щодо суми перерахованих кредитних коштів, дати їх зарахування, а також реквізитів карткового рахунку, що повністю узгоджується з нормами закону. Крім того, посилання представника відповідача на те, що обов`язок позивача надати суду виписку з особового рахунку клієнта, є помилковими, посилається при цьому на Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, яке регулює питання бухгалтерського обліку виключно в банках України. Тому оскільки первісний кредитор та позивач не є банківськими установами, дія зазначеного Положення на них не поширюється, а отже формування виписок по особових рахунках клієнтів у їхній діяльності не передбачено. Отже наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення відповідачем кредитного договору, зазначеного в позові, та факт існування заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по поверненню кредитних коштів. Надані позивачем докази укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів є належними, допустимими, достовірними та Відповідачем спростовані не були. Щодо нарахування відсотків та пролонгації кредитного договору представник позивача, посилається на п.п. 1.1., 1.2., 1.3., 2.3 кредитного договору зазначає, що клієнту наданий кредит у сумі 2100,00 грн, строком на 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Таким чином за невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, заборгованість була нарахована за 118 календарних днів, що включають 30 днів строку користування кредитом, передбаченого п. 1.2. договору та 88 днів пролонгації, визначених п. 2.3. Договору. Отже, загальна сума нарахованих процентів становить: 38,85 грн х 30 днів = 1165,50 грн; 38,85 грн х 88 днів = 3 418,80 грн. Наголошує, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник погодився на умови визначені договором, щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження Відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованими. Щодо відступлення права вимоги, то позивач, позивач надав суду належні та допустимі докази, що підтверджують факт переходу до нього права грошової вимоги. Твердження відповідача про не доведення такого факту є необґрунтованими та не відповідають дійсності. За таких обставин у ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» як нового кредитора, який набув право вимоги, наявне право вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. У зв`язку з викладеним просить позовні вимоги задовольнити. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 17.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача у позовній заяві просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача адвокат Гуменюк О. В. на адресу суду надіслав заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає з підстав вказаних у відзиві. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України суд призначив проголошення рішення 23.01.2026 о 14-30 год. Встановлені судом фактичні обставини, докази на їх підтвердження Судом установлено, що 19.01.2020 між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] , укладено електронний договір про надання фінансового кредиту № 2734614610/213122 (далі кредитний договір № 2734614610/213122, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 2100,00 грн, строком на 30 днів, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за його користування. Договір підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором, що виконує роль електронного підпису R98978 (а.с. 22, 31-37). Відповідно до п. 1.3 кредитного договору № 2734614610/213122 нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за фіксованою процентною ставкою у розмірі 1,85 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним, що підтверджується Додатком № 1 до кредитного договору № 2734614610/213122. У договорі вказані реквізити рахунку позичальника 4149-62хх-хххх-9695. Відповідно до повідомлення директора ТОВ «ПрофітГіт» на карту 4149-62хх-хххх-9695 від ТОВ «Гоуфінгоу» перераховано 2100,00 грн, призначення платежу - видача кредиту №2734614610/213122 (а.с. 47). 31.05.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 1-31/05/21, за умовами якого до ТОВ «Сіті Фінанс Груп» перейшло право вимоги грошових коштів за кредитним договором № 2734614610/213122 у розмірі 6684,30 грн (а.с. 21, 38-45). 03.06.2021 між ТОВ «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» укладено договір факторингу № 1-03/06/2021, згідно якого до ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2734614610/213122, відповідно ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» набув право вимоги грошових коштів від відповідача у розмірі 6684,30 грн (а.с. 20, 23-26). Відповідно до складеної ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» виписки з особового рахунка за кредитним договором № 2734614610/213122 [PERSON] нараховано заборгованість у розмірі 6684,30 грн, з яких 2100,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 4584,30 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 18). 27.05.2025 ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» на адресу [PERSON] направило вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором № 2734614610/213122 від 16.03.2020, заборгованість за яким становить 6684,30 грн (2100,00 грн сума кредиту, 4584,30 грн відсотки) (а.с. 17). Застосовані норми права Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 526 ЦК визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз доводів сторін, висновки суду Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. За загальними принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування. Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами. У відзиві на позовну заяву відповідач не подав, жодних доказів на підтвердження погашення ним боргу. Подані позивачем докази доводять факт укладання договору № 2734614610/213122, надання відповідачу грошових коштів за договором, факт неповернення боргу, та набуття позивачем права вимоги за договором. Тому, суд стягує із відповідача на користь позивача борг за наданим кредитом (тілом кредиту) за договором № 2734614610/213122 в розмірі 2100 грн. Щодо стягнення боргу за нарахованими процентами, суд зазначає, що позивач не обґрунтував у позовній заяві підстав нарахування боргу за процентами в розмірі 4584,30 грн. За умовами договору, виходячи із суми наданого кредиту, процентної ставки та строку кредитування, розмір процентів складає 1165,50 грн. Саме така сума процентів була погоджена графіком платежів - додатком 1 до договору. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18)). Позивач не надав доказів про погодження іншого строку кредитування та не заявляв позовним вимог про стягнення процентів в порядку ст. 625 ЦК України. До того ж до позову не долучено розрахунку боргу, складеного первісним кредитором, щоб суд пересвідчився в правильності щоденного нарахування боргу. Отже заявлена позивачем сума бору за процентами в розмірі 3418,80 грн (4584,3 грн- 1165,50 грн) необґрунтована, а тому в цій частині в задоволенні позову суд відмовляє. Всього суд стягує 3265,50 грн боргу, що включає 2100,00 грн боргу за наданим кредитом та 1165,50 грн процентів. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд частково задовольнив позов, із відповідача на користь позивача слід стягнути 1183,42 грн сплаченого судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам, із розрахунку 3265,50 х 2422,40:6684,30. Вирішуючи питання про стягнення із відповідач на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу які позивач просить стягнути у розмірі 10 500 грн, суд доходить таких висновків Частиною 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. На обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду договір № 11/07/2025 про надання юридичних послуг, укладений 11.07.2025 між адвокатом Пархомчуком С. В. та ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН», акт про отримання правової допомоги від 11.12.2025 з переліком послуг, що входять до складу правничої допомоги: зустріч та консультацію щодо перспективи врегулювання кредитної заборгованості за договором 27346146110/213122 від 19.01.2020 2000,00 грн, складення та подання до суду позовної заяви - 5000 грн, інші клопотання, заяви до суду - 3000 грн, канцелярські витрати - 500 грн; рахунок на оплату послуг адвоката та платіжна інструкція кредитового переказу коштів - 10500 грн (правнича допомога згідно договору про надання правової допомоги від 11.07.2025) (а.с. 27-30, 98, 99, 101). Згідно з положеннями частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат; - обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; - ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, зокрема впливу вирішення справи на репутацію сторони або публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови, що відповідна заява була зроблена до завершення дебатів. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для його зміни, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація й досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням між адвокатом і клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною згодою. Суд не має права змінювати його або втручатися у правовідносини адвоката та клієнта. Однак суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням фактичності витрат і обґрунтованості їх суми. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом і клієнтом, у контексті розподілу судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані, з урахуванням фактичності та необхідності таких витрат. Подібний висновок викладено у п. 5.44 постанови ВП ВС від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру з урахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, п. 5.40 постанови ВП ВС від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід: витрати мають бути фактичними, неминучими та обґрунтованими (mutatis mutandis, справа "East/West Alliance Limited v. Ukraine", заява № 19336/04, § 268). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо встановить, що визначений гонорар є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи та витрачений адвокатом час. Отже, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, включаючи репутаційні чи публічні аспекти. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, як зазначено у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (заява № 19336/04, п. 268), витрати мають бути фактичними, неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Вказаний правовий висновок викладено в постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі ВС від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат слід враховувати: складність справи, обсяг та час, витрачений адвокатом; пов`язаність витрат із розглядом справи; обґрунтованість і пропорційність предмета спору; ціну позову; значення справи; вплив на репутацію; публічний інтерес; поведінку сторін; наявність дій щодо досудового врегулювання. У постанові ВС від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати гонорар, суд має право оцінювати вартість правничої допомоги за критеріями співмірності (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У постанові ВП ВС від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 вказано: суд може не присуджувати стороні повне відшкодування витрат на правничу допомогу, якщо встановить їх надмірність. При цьому рішення суду має містити чітку мотивацію які саме витрати не підлягають компенсації і чому. Суд зазначає, що правовідносини між сторонами є однотипними, не містять складнощів, не потребують тривалого аналізу доказів або значного часу на підготовку й подання позову. Суд вважає завищеними витрати на канцелярські послуги, оскільки позовна заява до суду подавалася через підсистему Електронний суд. Крім того, представник позивача не подавав до суду заяв, клопотань. Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження розміру понесених ним судових витрат, ураховуючи складність справи, ціну позову, пропорційний до ціни позову розмір задоволених позовних вимог (заявлені витрати на правничу допомогу втричі перевищують задоволені позовні вимоги), часткове задоволення позовних вимог, обсяг виконаної адвокатом роботи в контексті критерію реальності адвокатських витрат, враховуючи принципи справедливості та верховенства права, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» та стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 22.05.2024 року у справі № 205/5969/15-ц. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 2183,42 грн (1183,42+1000).

Outcome: dismissed