Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 21.07.2025 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», мотивована тим, що 13.01.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №103392619, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти в розмірі 7000 грн, а відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію в порядку та строки, визначені договором. Відповідач належним чином не виконав умови договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на дату звернення до суду за кредитним договором становить 19715,5 грн, з яких: 6650 грн заборгованість за тілом кредиту, 13065,5 грн заборгованість за відсотками. 13.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір відступлення прав вимоги №71-МЛ/Т, за умовами якого ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 103392619 від 13.01.2021 року. Тому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором в розмірі 19715,5 грн, а також понесені судові витрати. Процесуальні дії у справі. Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду від 20.08.2025 року позовні вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 103392619 від 13.01.2021 року у розмірі 19715,5 грн та в рахунок відшкодування судових витрат 5422,40 грн, а всього стягнуто 25137,9 грн. 14.11.2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу (а.с.110-112 т.1), заява про застосування строку позовної давності , а також заяви про неналежність та недопустимість, недостатність доказів сторони позивача. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 19.11.2025 року вищезазначене заочне рішення скасоване, призначено підготовче судове засідання. 25.11.2025 року від представника відповідача надійшла заява про відвід, яка ухвалою Охтирського міськрайонного суду 25.11.2025 року залишена без розгляду. 01.12.2025 року від представника відповідача надійшла заява про відвід, в задоволенні якої ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 02.12.2025 року відмовлено. 05.12.2025 року від представника відповідача надійшла заява про залучення до участі в справі третьої особи, яка протокольною ухвалою від 11.12.2025 року відхилена. 09.12.2025 року від представника відповідача надійшла заява про неналежність та недопустимість доказів сторони позивача. 09.12.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги відповідачем не визнаються в повному обсязі з огляду на наступне. Договір укладено та підписано в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, одноразовим ідентифікатором W18533, однак вказаний ідентифікатор відсутній в договорі про надання споживчого кредиту та в паспорті кредиту. Позивач не надав доказів перерахування грошових коштів на рахунок відповідача. Також не надано належних та допустимих доказів відступлення прав вимоги, боржник не отримував повідомлення про передачу права вимоги іншій особі. Позивачем нараховані проценти після спливу строку кредитування визначеного договором. На підставі вищевикладеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 11.12.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 12.12.2025 року від представника відповідача адвоката Цуркана В.І. надійшла заява про відвід судді, в задоволенні якої ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 15.12.2025 року відмовлено. 29.12.2025 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла запитувана інформація на запит Охтирського міськрайонного суду від 11.12.2025 року. 19.01.2026 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог. 23.01.2026 року від представника відповідача адвоката Цуркана В.І. надійшла заява про застосування нікчемності правочину. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи в установленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, його представник в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Установлено, що 13.01.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №103392619, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти в розмірі 7000 грн (п.1.2 договору), а відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, в порядку та строки, визначені договором (а.с.16-19). Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, одноразовим ідентифікатором W18533, що підтверджується довідкою про ідентифікацію відповідача (а.с.21 зворот,т.1). Згідно п.1.3 договору кредит надається строком на 30 днів, з 13.01.2021, термін повернення кредиту та процентів за користування кредитом 12.02.2021 (п.1.4 договору). Згідно п.1.5 договору проценти за користування кредитом складають 2100 грн в грошовому виразі та 365 % річних у процентному значенні, та включають в себе складові визначені п.п.1.5.1-1.5.2 договору. Згідно п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом складає 5 % фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п.2.2.3 проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6 договору, яка є не змінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 договору . Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки; то у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем визначеним п. 1.4 продовжують нараховуватися за базовою ставкою згідно п. 1.6. договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів в період правомірного користування кредитом є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний період під час прострочення, це означає, що в період правомірного користування кредитом позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Також [PERSON] підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором графік платежів за договором про споживчий кредит (а.с.20), а також паспорт споживчого кредиту (а.с.20 зворот -21). 13.01.2021 року ТОВ «Мілоан» виконано свої зобов`язання за договором та перерахувало на користь [PERSON] кредитні кошти в сумі 7000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №24975149 від 13.01.2021 року (а.с.22 т.1). Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 17.12.2025 року № 20.1.0.0.0/7-251216/115682-БТ на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] ( [NUMBER] ). Клієнт [PERSON] верифікований шляхом підписання Анкети-заяви по ідентифікації клієнта від 11.10.2019 року. По рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) було зарахування коштів на суму 7000 грн від 13.01.2021 року (т.с.2 а.с. 69). Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 7000 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на дату звернення позивача до суду заборгованість відповідача за кредитним договором становить 19715,5 грн, з яких: 6650 грн заборгованість за тілом кредиту, 13065,5 грн заборгованість за відсотками (а.с.22 зворот 23 т.1). 13.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір відступлення прав вимоги №71-МЛ/Т, за умовами якого ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором №103392619 від 13.01.2021 року , що підтверджується витягом з реєстру боржників, де зазначений [PERSON] (а.с. 24-29 т.1). Позивачем надано платіжну інструкцію за № 33073 від 10.06.2021 року, згідно якої ТОВ «ФК КРЕДИТ-КАПІТАЛ» перерахувало на користь ТОВ «МІЛОАН» грошові кошти за відступлення прав вимоги (а.с.29, зворот т.1). 18.07.2025 року ТОВ «ФК КРЕДИТ-КАПІТАЛ» направило на адресу [PERSON] досудову вимогу на погашення заборгованості за договором №103392619 від 13.01.2021 року в сумі 19715,5 грн (а.с.30 т.1). Підставами позовних вимог ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» є неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, який було укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті https://miloan.ua, підписана електронним цифровим підписом позивача. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис є одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України). Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому сторонами погоджується розмір кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, та інші умови. За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що відповідачем здійснено відповідний алгоритм дій, спрямованих на укладення кредитного договору № 103392619 від 13.01.2021 року. Отже підписанням кредитного договору № 103392619 від 13.01.2021 року, відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Без вчинення вказаних дій та надання особистих даних для оформлення кредитного договору, у тому числі номеру телефону для отримання одноразового ідентифікатора, такий правочин не був би укладений. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Крім того, факт визнання укладення кредитного договору підтверджується оплатою [PERSON] 13.02.2021 року грошових коштів в сумі 350 грн сплата комісії за пролонгацію, 350 грн сплата тіла кредиту, 490 грн сплата процентів за кредитом, що підтверджується відповідною випискою про нарахування на погашення заборгованості. Тому доводи представника відповідача про відсутність підпису відповідача у кредитному договорі є необґрунтованими. З платіжного доручення №24975149 від 13.01.2021 року, яке належним чином завірене, вбачається, що ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок [PERSON] 7000 грн. (а.с.22 т.1). Довідкою про ідентифікацію підтверджується, що клієнт [PERSON] ідентифікований за допомогою одноразового ідентифікатора (а.с.21, зворот). Більш того, як убачається із виписки АТ КБ «Приватбанк» за договором, 13.01.2021 року на карту (банківський рахунок) № [NUMBER] ( [NUMBER] ), яка належить [PERSON] було перераховано 7000 грн. (а.с. 69 т.2). Тому факт отримання кредиту в сумі 7000 грн. підтверджується належними доказами, а доводи представника відповідача з цього приводу не заслуговують на увагу. Доводи представника відповідача про те, що позивачем не доведено належними доказами існування на момент переходу до ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» права вимоги за кредитним договором на підставі договору про відступлення права вимоги від 13.05.2021 року за №71-МЛ/Т, право вимоги до відповідача саме в тому обсязі та на умовах, що заявлено у позові, спростовуються матеріалами справи. Так, із Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №71-МЛ/Т від 13.05.2021 року вбачається, що боржник по кредитному договору №103392619 від 13.01.2021 року [PERSON] значиться за № 516, загальна сума заборгованості 19715,5 грн, з яких: 6650 грн заборгованість за тілом кредиту, 13065,5 грн заборгованість за відсотками, кількість днів прострочення 81 (а.с. 28, т.1зворот). Твердження представника відповідача про те, що [PERSON] не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі є неспроможним, оскільки боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним, вказане твердження узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України № 6-979цс15 від 23 вересня 2015. Посилання у відзиві на незаконність нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом, є безпідставними, оскільки умови кредитування, у тому числі і плата за надання кредиту у вигляді процентів, їх види та розмір були погоджені сторонами. Так, нарахування відсотків за період з 14.01.2021 року по 12.02.2021 року здійснювалося згідно п.1.5.2 договору, нарахування процентів за період з 13.02.2021 по 21.04.2021 року здійснювалося згідно п.п.1.6, 2.3.1.2 договору. Нарахування комісії за пролонгацію передбачена п.п.2.3.1.1 договору. Враховуючи викладене, перевіривши умови кредитного договору щодо розміру та порядку нарахування відсотків по договору, суд погоджується з правомірністю нарахування [PERSON] відсотків за користування кредитом, розмір яких було добровільно погоджено ним під час укладання кредитного договору. Відповідачем та його представником розрахунок заборгованості процентів за користування кредитом, наданий позивачем, не спростований. Щодо твердження представника відповідача щодо застосування наслідків нікчемності правочину суд зазначає слідуюче. Відповідно до ч.ч. 1, 2, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. З матеріалів справи вбачається, що, підписавши кредитний договір, [PERSON] засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором. [PERSON] , ознайомившись з умовами кредитного договору, мав реальну можливість відмовитися від укладення останнього та на момент його підписання додаткових вимог щодо спірних умов договору не заявляв, що свідчить про свідоме визнання відповідачем умов договору, в тому числі його оспорюваних умов. На момент укладення кредитного договору [PERSON] не звертався до позивача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, фактично погодився зі всіма умовами такого договору. Відповідач, відповідно до ст.15 Закону «Про споживче кредитування», у випадку, якщо він вважав умови кредитування для себе неприйнятними, мав змогу і після підписання кредитного договору відмовитись від нього протягом 14 днів з моменту укладення договору, та протягом ще 7 днів повернути кредит та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте, [PERSON] цього не зробив, натомість фактично користувався кредитними коштами. Таким чином, враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, суд вважає, що відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із позивачем, або відмовитись від нього протягом 14 днів з моменту укладення договору. Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Отже, ознакою несправедливих умов визначені договірні положення, що встановлюють вимогу про сплату споживачем непропорційно великої компенсації за невиконання ним зобов`язань за договором, тобто грошової величини, що є мірою відповідальності споживача. Проте, відсотки, визначені у п.1.5.2, 1.6, 2.3.1.2 договору не є компенсацією в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки таку слід розглядати як правові наслідки, що настають у разі порушення зобов`язання (неустойка, збитки тощо). Перед укладенням договору сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, зокрема, й щодо розміру процентів за користування позикою, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Також, позивач надав відповідачу повну інформацію про умови надання позики відповідно до вимог чинного законодавства України. Отже, підписавши кредитний договір, відповідач погодився на запропонований розмір процентів за користування позикою та зобов`язався їх сплатити. Вказані умови кредитного договору в повній мірі відповідають вимогам ст.21 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно зі ст.11 Закону «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, умови кредитного договору не порушують вимоги ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Окремо суд зазначає, що неустойка (штрафи, пеня) взагалі не нараховувалась відповідачу, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, яка міститься в матеріалах справи, тому твердження представника відповідача в цій частині не заслуговують на увагу. Посилання представника відповідача на порушення позивачем положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є недоречним, адже умови договору є чіткими та зрозумілими, також позивачем не чинилося будь-яких перешкод щодо вчасного повернення наданих [PERSON] коштів, що мінімізувало б суму грошової компенсації. Інші доводи представника відповідача не заслуговують на увагу суду. Щодо доводів представника відповідача про пропуск строку позовної давності, суд не погоджується з такими твердженнями та зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 5 статті 261 ЦК України). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини 1, 3 статті 264 ЦК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався і закінчився 01.07.2023. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, продовжується на строк дії такого карантину. 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2024 № 2102-IX, який діє до теперішнього часу, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, строк позовної давності позивачем не пропущено. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюю зібрані у справі докази в цілому, так і кожний доказ окремо, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд дійшов висновку, що в даному випадку позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо судових витрат. По справі маються судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. Представник відповідача заявив клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, зазначивши про їх не співмірність складності справи та обсягу витраченого часу. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати за сплачений судовий збір, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в розмірі 2422,40 грн. Так, положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір про надання правничої допомоги від 01.07.2025 №0107, акт №34 наданих послуг від 06.07.2025 року, детальний опис наданих послуг до акту №34 від 06.07.2025 року (а.с.32 зворот -33). Враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 8000 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3000 грн, які підлягають стягненню з відповідача. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування судових витрат 5422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved