Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій позивачем заявлено вимогу зняти арешт з майна [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] , а саме з квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] , який було накладено на підставі Постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно від 22.04.2010 року Баглійським ВДВС Днінродзержинського МУЮ, з подальшим внесенням змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером обтяження 9845842. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті матері позивач звернулася до приватного нотаріуса Красношлик Л.Л. з заявою про прийняття спадщини. На підставі поданої заяви була відкрита спадкова справа № 53/2023. Спадкове майно складається з 1/2 частини квартири яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Звернувшись до приватного нотаріуса з метою успадкування майна після померлої матері та в процесі збору документів позивач дізналась, що на майно матері було накладено арешт в межах виконавчого провадження № 19110058, яке було відкрито на підставі виконавчого листа № 2-201/09 від 02.03.2010 року виданого Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська, про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» заборгованості, на даний час ПАТ "ДНІПРОВСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ». Зазначене виконавче провадження перебувало Південному відділі державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області в період 22.04.2010 року по 20.01.2013 рік. 20.01.2013 року виконавче провадження було завершено та знищено. Існування зазначеного арешту є перешкодою для позивача в отриманні свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Кузнєцової А.С. справу було прийнято до розгляду та призначено до розгляду в порядку загально позовного провадження, призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.04.2025 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача адвокат Горкун Д.О. у судове засідання не з`явився, суду, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України, адресовано заяву про розгляд справи в його та позивача відсутність, заявлені вимоги підтримано. Представник відповідача до суду не з`явився, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Представник третьої особи Лінік С.С. в судове засідання не з`явилась, надала суду клопотання про розгляд справи без представника відділу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (відомості підтверджено копією паспорта та картки платника податків а.с. 8). [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] (підтверджено копією свідоцтва про народження а.с. 10). На підставі свідоцтва про шлюб позивачем було змінено прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.11) Відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Південним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Одеса), [PERSON] помела [INFO] , в силу ч. 1 ст. 1220 ЦК України, після її смерті відкрилася спадщина (а. с. 13). Після смерті матері позивач звернулася до приватного нотаріуса Красношлик Л.Л. з заявою про прийняття спадщини. На підставі поданої заяви була відкрита спадкова справа № 53/2023 (а.с.14). Відповідно до листа, наданого начальником Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області на майно [PERSON] було накладено арешт в межах виконавчого провадження № 19110058, яке було відкрито на підставі виконавчого листа № 2-201/09 від 02.03.2010 року виданого Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська , про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» заборгованості, на даний час ПАТ 'ДНІПРОВСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ». (а.с.15) Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя не скористалась наданим ст. 1234 ЦК України правом на залишення заповіту, тому спадкування здійснюється за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] (позивач у справі). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1268, 1269 ЦК України визначено порядок прийняття спадщини. Позивач подала до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик Л.Л заяву про прийняття спадщини за законом. На даний час позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 461569371 від 26.01.2026 року зареєстровано обтяження на нерухоме майно, належне [PERSON] (а.с. 43-44 ). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 382304341 від 11.06.2024 року квартира за адресою: [ADDRESS] , належала в рівних долях [PERSON] та [PERSON] . Підстава виникнення права власності - договір дарування, ВКВ №756123, реєстр. №4-3553, 16.11.2007 року, Перша дніпродзержинська державна нотаріальна контора (а.с.17) Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивачем [PERSON] в судовому порядку заявлено вимогу зняття арешту з нерухомого майна, яке входить до складу спадщини після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що арешт на нерухоме майно, належне за життя майна [PERSON] , накладено постановою Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області. З метою вирішення питання щодо зняття арешту з майна, 23.07.2024 р. позивач звернулася до Південного ВДВС у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з заявою про звільнення майна з під арешту. 08.08.2024 року [PERSON] отримала відповідь за вих. №05/28.5-34/77595 від 08.08.2024 року в якій зазначено, що дійсно на майно [PERSON] було накладено арешт в межах виконавчого провадження № 19110058, яке було відкрито на підставі виконавчого листа № 2-201/09 від 02.03.2010 року виданого Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська, про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» заборгованості, на даний час ПАТ 'ДНІПРОВСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ». 20.01.2013 року виконавче провадження було завершено на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Також зазначено, що виконавче провадження було знищено у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с.15). Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. [PERSON] прийняла спадщину після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , тому нерухоме майно належить спадкоємцеві (позивачу) з часу відкриття спадщини, що узгоджується з ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Перешкодою в отриманні позивачем свідоцтва про право на спадщину беззаперечно є накладений на спадкове майно арешт. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно роз`яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 № 6 - вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Крім того, Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні; позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Вимоги позивача, що ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 15 травня 2013 року у справі №6-26цс13 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Суд, з підстав вищевикладеного, з урахуванням вказаних правових норм, - приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про зняття арешту зі спадкового майна. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Вимоги про стягнення судового збору позивачем не заявлено. На підставі ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1265, 1297, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. ст. 40, 59 ЗУ «Про виконавче провадження» ст. ст. 13, 19, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved