Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Верхівцевської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ТОВ «Верхньодніпровське БТІ» про встановлення права власності на самочинно збудовані господарські будівлі. Позивач просить визнати за ним право власності на самочинно збудовані господарські будівлі сарай та гараж, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В 2019 році позивач закінчила будівництво господарських будівель, дозвіл для будівництва яких не отримувала. Проте, звернувшись до державного реєстратора позивач отримала відмову через відсутність декларації про введення в експлуатацію будівель. Ввести об`єкт нерухомості в експлуатацію позивач немає можливості, так як згідно до Порядку введення об`єктів в експлуатацію необхідно отримати рішення суду. У зв`язку з чим, з метою захисту своїх праві законних інтересів позивач змушений звернутись з відповідним позовом до суду. Відповідно до автоматизованного розподілу справ справа надійшла в провадження судді Кожевник О.А. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. від 03 листопада 2025 року прийнято заяву та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче засідання. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. від 01 грудня 2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила. Представник відповідача в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, подав до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким заперечень проти позову не зазначив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, будь-яких заперечень щодо позову не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Між сторонами виникли правовідносини із визнання права власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 липня 2008 року, є власником земельної ділянки з кадастровим номером 1221010300:03:154:0014 та житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом № 310760761 та 263326854 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В грудні 2024 року позивач звернулася до КП «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», яким виготовлений технічний паспорт на об`єкти, в якому підтверджується наявність збудованих господарчих будівель. Після закінчення реконструкції позивач має на меті отримати документи про право власності на самочинно збудовані об`єкти, що є можливим лише після введення їх в експлуатацію. Ввести об`єкт нерухомості в експлуатацію позивач не має можливості, так як відповідно до Порядку введення об`єктів в експлуатацію необхідно отримати рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом Згідно з вимогами ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а держава не втрачається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно № 79631121 від 26 червня 2025 року позивачу відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що позивачем не надано декларацію на збудовані у 2024 році 3-1 сарай та О-1 гараж. Відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року зазначено, що у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, а саме об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. Згідно з порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Згідно до висновку з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, в результаті обстеження будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , встановлено їх можливість надійної та безпечної експлуатації. Тип висновку - позитивний. Частиною 3 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. На підставі вищевикладеного суд відповідно до способу захисту невизнаних прав, обраного позивачем, який передбачений ст. 16 ЦК України, та з яким погоджується суд, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, визнавши за позивачем право власності на самочинно збудовані господарські будівлі сарай та гараж, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача, а необхідність звернення до суду виникла в зв`язку з недотриманням порядку реконструкції нового майна.

Outcome: approved