Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» через свого представника Романенка М.Е. звернулось до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою, в якій просить: стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №100512224 від 19.07.2021 в розмірі 55920,00 грн., з яких: 12000,00 сума заборгованості за тілом кредиту, 42120,00 сума заборгованості за відсотками, 1800,00 заборгованість за комісійними винагородами, 0,00 грн заборгованість за пенею, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 19.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №100512224, за яким відповідачу перераховано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 12000,00 грн. Підписання договору здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладенні кредитного договору. Представник позивача стверджує, що відповідач не виконав кредитні зобов`язання. 29.10.2021 згідно умов Договору про відступлення права вимоги №11Т, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним договором №100512224 від 19.07.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», яке таке право вимоги набуло. Сума боргу перед новим кредитором становить 55920,00 грн, з яких: 12000,00 сума заборгованості за тілом кредиту, 42120,00 сума заборгованості за відсотками, 1800,00 заборгованість за комісійними винагородами, 0,00 грн заборгованість за пенею. Посилаючись на викладені обставини, просить суд позов задовольнити. Ухвалою судді від 24.09.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 24.09.2025 на адресу суду надійшла заява від представника відповідача Швайковського А.А. про надання доступу до матеріалів цивільної справи в електронному вигляді в підсистемі Електронний суд. Доступ надано. 31.10.2025 від представника відповідача Швайковського А.А. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач частково визнала позов в розмірі заборгованості за тілом кредиту в сумі 12000,00 грн., заборгованості за комісією у розмірі 1800,00 грн. і суми заборгованості за відсотками в розмірі 6120,00 грн. В іншій частині позовних вимог представник відповідача просив відмовити, а також зменшити розмір витрат на правничої допомоги до 1000,00 грн. У відзиві на позовну заяву представник відповідача підтвердив факт укладення 19.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] договору про споживчий кредит№100512224 та отримання грошових коштів в розмірі 12000,00 грн., а також визнав перехід права вимоги за договором до нового кредитору, яким є позивач. Заперечуючи проти суми нарахованих позивачем відсотків представник відповідача посилається на умови кредитного договору, а саме на п.1.3. та 1.4. договору, згідно з якими кредит надається на строк 30 днів, тобто з 19.07.2021 до 18.08.2021; строк дії договору 30 днів, але в будь-якому випадку, договір діє до повного його виконання сторонами. Сторона відповідача вважає, що відповідно до Додатку № 1 до договору, яким є графік платежів за договором, сторонам на строк кредитування узгоджений розмір процентів за користування кредитом в сумі 6120,00 грн., а тому розмір процентів не може перевищувати дану суму. 05.11.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача Павлової О.С. надійшла відповідь на відзив, в якій вона наголосила на тому, що у п.2.3. кредитного договору передбачена можливість пролонгації строку кредитування. Вказує, що у період з 20.07.2021 по 18.08.2021 їй нараховувалися проценти за користування кредитом в розмірі 204,00 грн., тобто 1.70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Оскільки Відповідач 18.08.2021 кредит в сумі 12000,00 грн. не повернула, а продовжувала користуватися кредитними коштами, то ТОВ «Мілоан» відповідно до умов п. 2.2.3. Договору, з якими погодилася Відповідач, нарахував проценти за користування кредитом за ставкою 5.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом за 60 днів, тобто за період з 19.08.2021 по 17.10.2021. Вказані нарахування відповідають вимогам чинного законодавства та умовам укладеного ТОВ «Мілоан» та [PERSON] договору. Враховуюче доводи, викладені у відповіді на відзив, представник позивача просить позов задовольнити в повному обсязі. 18.11.2025 до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Швайковського А.А. про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю підготувати заперечення на відповідь на відзив. Розгляд справи було відкладено, однак на день ухвалення рішення як від відповідача [PERSON] , так і від її представника адвоката Швайковського А.А. жодних процесуальних документів до суду не надходило. У судове засідання представник позивача не з`явився, розгляд справи просив здійснювати за її відсутності. Відповідач та його представник до суду не з`явились, причин неявки суду не повідомили, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином у встановленому законодавством порядку. В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом досліджені надані позивачем анкета-заява на кредит №100512224 від 18.07.2021, договір про споживчий кредит №100512224 від 19.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених договором, на строк визначений в п.1.3.договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Згідно із п.1.2. договору сума кредиту становить 12000,00 грн. Додатками до кредитного договору є графік платежів за договором та паспорт споживчого кредиту. Відповідно до п.1.3. кредитного договору, сторони погодили, що кредит надається строком на 30 днів з 19.07.2021. Згідно із п.1.4. договору, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 18.08.2021. У пункті 1.5.1. комісія за надання кредиту становить 1800,00 грн., яка нараховується за ставкою 15,00% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом погоджені у п.1.5.2. договору, становлять 6120,00 грн. та нараховуються за ставкою 1,70% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно із п.1.6. договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 2.2.2. Договору передбачено, що нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3. Договору. Згідно з п. 2.2.3. Договору, проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування, визначеного п. 1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою, встановленою п. 1.6, та процентною ставкою, визначеною п. 1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника. З наданої позивачем відомості про щоденні нарахування та погашення кредиту [PERSON] видно, що у передбачений п. 1.4. Договору термін - 18.08.2021 заборгованість за кредитом у повному обсязі позичальником не була погашена. У зв`язку з цим, Кредитодавцем після настання дати повернення кредиту було нараховані відсотки за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 Договору. Згідно з п. 2.3.1.2. Договору, збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. За положеннями п. 4.2. Договору сторони погодили, що у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги Кредитодавця. Відповідно до розрахунку ТОВ "Мілоан", заборгованість за наданим позичальнику [PERSON] кредитом становить 55920,00 грн., та складається з наступного: 12000,00 грн. - борг по тілу кредиту, 42120,00 грн. - заборгованість по відсоткам; 1 800,00 грн. - заборгованість за комісією. Згідно з Договором факторингу N11Т від 29.10.2021 року ТОВ "Мілоан" відступило, а ТОВ "Діджи Фінанс" набуло права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором N 100512224 від 19.07.2021.. За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі N 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі N 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі N 127/33824/19. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Суд враховує, що відповідач визнав факт укладення кредитного договору, невиконання нею своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів та наявності боргових зобов`язань перед позивачем, який набув право вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі N 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Досліджені докази вказують на те, що між ТОВ "Мілоан" та відповідачем 19.07.2021 було укладено договір по споживчий кредит N100512224, на виконання якого ТОВ "Мілоан" " перерахувало на банківський рахунок відповідача кредит у розмірі 12 000,00 грн., які відповідач зобов`язалася повернути через 30 днів, тобто 18.08.2021, і сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 6120,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,7% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. У подальшому ТОВ "Мілоан" відступило ТОВ "Діджи Фінанс" право вимоги до відповідача за кредитним договором. Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа N 444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (N 202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Щодо розміру нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за договором про споживчий кредит N100512224 від 19.07.2021 в розмірі 42120,00 грн. суд зазначає наступне. За умовами договору про споживчий кредит N100512224 від 19.07.2021 сторони встановили строк кредитування 30 днів, тобто до 18.08.2021, включаючи дату отримання та повернення позики. Тобто, с трок кредитування був погоджений сторонами та становив 30 днів. У п. 1.5. договору про споживчий кредит та додатку N 1 до договору (Графік платежів), який є невід`ємною частиною договору, зазначено, що загальна вартість кредиту становить 19 920,00 грн., з яких: сума кредиту 12 000,00 грн., сума нарахованих процентів за користування кредитом за 30 днів розрахункового періоду становить 6120,00 грн., що розраховані за процентною ставкою 1,70 %, комісія за надання кредиту 1 800,00 грн. Враховуючи наведене, та у відповідності до норм права, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа N 444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (N 202/4494/16-ц), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. З огляду на погоджені сторонами умови договору про споживчий кредит, відсутні підстави для нарахування процентів з 18.08.2021, тобто за межами строку кредитування, а їх нарахування позивачем є неправомірним. Нараховані проценти за користування кредитними коштами станом на 18.08.2021 складають 6120,00 грн., тому саме вказана сума має бути стягнута з відповідача в погашення заборгованості за процентами за користування кредитом. Доводи представника ТОВ "Діджи Фінанс" з приводу пролонгації строку кредитування є безпідставними з огляду на встановлений строк кредитування в договорі, визначену суму відсотків за користування кредитними коштами у цей період, узгодження таких умов сторонами договору. Щодо комісії за надання кредиту суд зазначає наступне. Пунктом 1.5.1 договору про споживчий кредит визначено, що комісія за надання кредиту становить 1 800,00 грн., яка нараховується за ставкою 15,00 % від суми кредиту одноразово. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (постанова Верховного Суду в складі ії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі N 613/1436/17 (провадження N 61-17583св20)). У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Своєю вимогою про стягнення комісії за надання кредиту позивач не означив та не деталізував поняття "комісія за надання кредиту". Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України "Про споживче кредитування"). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону "України "Про банки та банківську діяльність"). Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги ТОВ "Діджи Фінанс" про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в сумі 1 800,00 грн. не підлягають задоволенню. Таким чином, за умовами договору про споживчий кредит відповідач повинен повернути тіло кредиту в сумі 12 000,00 грн. та відсотки в розмірі 6120,00 грн., а всього 18120,00 грн. З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги ТОВ «Діжди Фінанс» до [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача суду надано договір про надання правової допомоги № 42649746 від 05.05.2025, згідно з яким, правова допомога ТОВ «Діджи Фінанс» надавалась адвокатом Міньковською А.В., додаткову угоду №100512224 від 29.07.2025, детальний опис робіт (наданих послуг). Згідно з актом про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги та детальним описом робіт, адвокатом Міньковською А.В. надано наступні послуги: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання консультації 1000 грн., складання позовної заяви, розрахунок витрат 3000 грн., формування додатків до позовної заяви 500 грн., подання позовної заяви до суду 500 грн., загальна вартість яких склала 5000 грн. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України). Відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу через їх неспівмірність складності справи не подавалось. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial