Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

08.08.2025 представник позивача [PERSON] адвокат Бобак О.Б. звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 71,1 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла [PERSON] . Із заповіту складеного [PERSON] 04 жовтня 2017 року відомо, що вона все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належатиме їй і на що за законом матиме право заповіла [PERSON] . Спадкове майно [PERSON] становить, в тому числі, житловий будинок по [ADDRESS] , що належав її чоловіку, [PERSON] , який помер [INFO] , після смерті котрого вона прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Стверджує, що на заяву позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок нотаріус Самбірської державної нотаріальної контори листом №193/02-14 від 29.01.2025 року повідомив, оскільки не наданий оригінал правовстановлюючого документу на житловий будинок, то видати свідоцтво про право на спадщину неможливо. З огляду на наведене, просить визнати за [PERSON] право власності на вищевказаний житловий будинок вцілому. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2025 справу передано для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 13.08.2025 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, проте представник позивача подала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у їх відсутності, зазначає, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, проте подав до суду відзив на позовну заяву, в якому визнав позов, та зазначив, що не заперечує, щоб суд визнав [PERSON] власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання, з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.09.1983 (а.с.25). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.04.2003 (а.с.11), [INFO] помер [PERSON] , про що зроблено запис за №8. До складу спадщини, що відкрилась внаслідок смерті [PERSON] , входить право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 25 квітня 1989 року (а.с.14). Згідно довідки про технічну характеристику об`єктів нерухомого майна №209 від 04.06.2025 (а.с.16) та даних технічного паспорту на житловий будинок (а.с.17-19) по [ADDRESS] , відомо, що вищевказаний житловий будинок 1970 року побудови, одноповерховий, розмір загальної площі будівлі 71,1 кв.м., розмір житлової площі будівлі 45,0 кв.м. Згідно довідки №516 від 25.11.2024 виданої старостою старостинського округу №2 Хирівської міської ради (а.с.13), [PERSON] , який помер [INFO] до дня смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . На день смерті з ним були зареєстровані та проживали: дружина [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] . Заповіт від імені [PERSON] у виконкомі Скелівської сільської ради не посвідчувався. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.09.2024 виданого Хирівською міською радою Самбірського району Львівської області (а.с.6), [INFO] померла [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за №119. Згідно довідки №517 від 25.11.2024 виданої старостою старостинського округу №2 Хирівської міської ради (а.с.8) відомо, що [PERSON] , яка померла [INFO] до дня смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . На день смерті з нею були зареєстровані та проживали: син [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] . Заповіт від імені [PERSON] у виконкомі Скелівської сільської ради посвідчувався 04.10.2017 року за реєстраційним номером 41. За життя [PERSON] склала заповіт від 04.10.2017 року (а.с.7), яким все своє майно заповіла своєму синові [PERSON] (позивачу у справі). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №868/2024, заведеної 18.09.2024 у Самбірській державній нотаріальній конторі Львівської області після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , подавши 27.12.2024 року до нотаріуса у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини (а.с.41). 07 серпня 2025 року у місцевій газеті «Голос Самбірщини» №29 (2660) (а.с.23, 24) розміщено оголошення, в якому зазначено, що свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок в [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] , [INFO] , було втрачене. Державний нотаріус Самбірської державної нотаріальної контори Львівської області листом №193/02-14 від 29.01.2025 (а.с.5) повідомив позивача, що не вправі видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що [PERSON] не надав правовстановлюючих документів на вищезгадане майно. Правовідносини, наявні між сторонами, мають наступне правове регулювання. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідност.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 р.) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що у даних правовідносинах слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963р.). Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Відповідно до ч.1 ст.529 цього кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом положень ст.ст.560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, згідно з вимогами частини першої статті 206 ЦПК України, може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій заяві. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач визнав позов, про що зазначив у поданому до суду відзиві. Як вбачається із матеріалів справи та учасниками справи не оспорюється, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] , до складу якої входить право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON] , яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини. В подальшому, право власності на спірний житловий будинок, який належав [PERSON] , після смерті якого спадщину прийняла його дружина [PERSON] , перейшло за правилами спадкування за заповітом до [PERSON] (позивача у справі), як до спадкоємця, який у відповідності до ст.1269 ЦК України прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , подавши до нотаріуса у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини. Однак, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину на зазначене спадкове майно, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Таким чином, з огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави згідно положень ч.4 ст.206 ЦПК України для задоволення позову і визнання за позивачем права власності на спірне спадкове майно.

Outcome: approved