Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Харківська міська рада звернулася до суду з позовом, в якому просить зобов`язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної форми власності, розташовану між нежитловою будівлею [ADDRESS] та гаражем літ. «А-1» по [ADDRESS] від самочинної забудови та будівельних матеріалів, привівши за власний рахунок об`єкт благоустрою земельну ділянку до вимог чинного законодавства в сфері благоустрою та встановлених Правил благоустрою на території м. Харкова, відшкодувати судові витрати. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.07.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.04.2024 закрито підготовче провадження у справі, справи призначено до розгляду по суті. Представник позивача Харківської міської ради Безродна І.В. у судове засідання не з`явилась, надала суду клопотання, в якому просила розгляд справи проводити за її відсутності, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 7 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження у галузі будівництва, а саме: надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок, надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу. Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації (ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду (ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів (ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). За вимогами ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Статтею 80 ЗК України унормовано, що територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності і реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної масності, знаходяться у комунальній власності (ст. 83 ЗК України). Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення є пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами. Для здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, виконанням Правил благоустрою території населеного пункту, в тому числі організації озеленення, охорони зелених насаджень водойм, створення місць відпочинку громадян, утриманні в належному стані закріплених за підприємствами, установами, організаціями територій, сільські, селищні, міські ради можуть утворювати інспекції з благоустрою населених пунктів. Рішенням Харківської міської ради від 19.08.2020 № 2224/20 «Про внесення змін до структури виконавчих органів Харківської міської ради 7 скликання» в структурі Апарату міської ради та виконавчого комітету створено Інспекцію з благоустрою Департаменту територіального контролю Харківської міської ради. Відповідно до Положення про Інспекцію з благоустрою, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 20.11.2015 року № 7/15, яке діяло на момент виявлення порушення Правил благоустрою міста Харкова, Інспекція з благоустрою утворюється Харківською міською радою та діє на правах відділу у складі Департаменту територіального контролю Харківської міської ради. Інспекція з благоустрою забезпечує проведення рейдів та перевірок території міста Харкова щодо виявлення фактів самовільного виконання земляних, ремонтних, будівельних, монтажних робіт, огородження територій загального користування та/або вчинення інших дій, що супроводжуються порушенням об`єктів (елементів) благоустрою та/або погіршенням їх наявного стану. Окрім іншого, відповідно до п. 3.3.7 цього Положення, Інспекція з благоустрою має право виявляти факти самочинного будівництва. У зв`язку з ухваленням Харківської міською радою рішення від 30.12.2020 № 19/20 «Про внесення змін до структури виконавчих органів Харківської міської ради 8 скликання» створено Департамент територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради і припинено діяльність Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, перейменовано Інспекцію з благоустрою Департаменту територіального контролю Харківської міської ради на Інспекцію з благоустрою Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради. Розпорядженням Харківського міського голови № 26 від 01.02.2021 року «Про деякі питання організації роботи виконавчих органів Харківської міської ради» визначено, що Департамент територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради забезпечує в межах наданих повноважень подальшу роботу з матеріалами та документами, створеними та зібраними Департаментом територіального контролю Харківської міської ради та його структурними підрозділами за результатами вжитих заходів самоврядного контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів, виконання повноважень з питань державного архітектурно-будівельного контролю, з виявлення та звільнення території міста Харкова від самовільно (незаконно) встановлених об`єктів, контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, розміщенням, функціонуванням та обладнанням майданчиків для паркування, при здійснення претензійно-позовної роботи та виконанні інших завдань, покладених на Департамент територіального контролю Харківської міської ради та його структурні підрозділи. До об`єктів благоустрою території житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, на яких розміщені об`єкти житлової забудови, громадські будівлі та споруди, інші об`єкти загального користування (ст. 23 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»). Законом України «Про благоустрій населених пунктів» визначається, що елементами (частинами) об`єктів благоустрою є будівлі (п. 6 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»). В ст. 145 Конституції України закріплено, що права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку. Відповідно до ст. 11 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка була ратифікована Україною 15 липня 1997 року, органи місцевого самоврядування мають право використовувати засоби правового захисту для забезпечення вільного здійснення своїх повноважень і поважання принципів місцевого самоврядування, які утілені в Конституції чи національному законодавстві. Одним з фундаментальних принципів місцевого самоврядування, визначених у чинному законодавстві, є судовий захист прав місцевого самоврядування (ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Вказаний принцип отримав своє нормативне вираження в ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», де закріплено право органу місцевого самоврядування бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. За вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Таким чином, законодавством України передбачені повноваження органів місцевого самоврядування для звернення до суду з метою реалізації власних та/або делегованих повноважень, захисту порушених прав місцевого самоврядування та законних інтересів територіальної громади. В окремих правовідносинах орган місцевого самоврядування може одночасно виступати як суб`єкт владних повноважень, а також як суб`єкт господарювання (власник земельної ділянки, власник житлових та нежитлових приміщень, балансоутримувач будинку, суб`єкт реєстрації речових прав на нерухоме майно, орган державного архітектурно- будівельного контролю, орган самоврядного контролю тощо). Разом з тим, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно- правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 червня 2019 року у справі № 917/375/18 сформувала таку правову позицію. За ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво або за її рахунок. Таким чином, орган місцевого самоврядування, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, наділений повноваженнями звернутися до суду за захистом своїх порушених прав як власник земельної ділянки, тобто за захистом майнових прав у межах приватноправових відносин. Спір між власником земельної ділянки (в тому числі органом місцевого самоврядування) щодо захисту майнового права на цю земельну ділянку та особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на цій земельній ділянці, підлягає розгляду за правилами господарського або цивільного судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору (п. 6.28 - 6.30 постанови). Вказаної правової позиції Велика Палата Верховного Суду дотримувалася при розгляді інших типових справ, зокрема в постанові від 7 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (п. 6.17), в постанові від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц (п. 37-п. 40) та ін. Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України також визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В ході проведення заходу самоврядного контролю у сфері благоустрою Інспекцією з благоустрою Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, на підставі звернення [PERSON] від 21.12.2020 та виданого начальником Інспекції з благоустрою Департаменту територіального контролю Харківської міської ради правлення від 13.01.2021 за № 14-Н, у відповідності до ст. 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», § 8 Правил благоустрою території міста Харкова, затверджених рішенням Харківської міської ради від 16.11.2011 № 504/11 (зі змінами та доповненнями), було здійснено перевірку благоустрою міста Харкова, а саме території за адресою: м. Харків, вул. Микити Гомоненка,10. Актом перевірки благоустрою міста Харкова № 14-А від 28.01.2021, встановлено факт порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів, зокрема Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та Правил благоустрою м. Харкова, а саме: проведення будівельних робіт з нового будівництва нежитлової будівлі - гаражу, яке відбувається між нежитловою будівлею [ADDRESS] та гаражем літ. «А-1» по [ADDRESS] . На час проведення перевірки виконано роботи з бетонування фундаменту на земельній ділянці комунальної форми власності, орієнтовною площею 150 м2 та розпочато роботи мурування стін з газоблоку. На вказаній земельній ділянці відбувається складування будівельних матеріалів. Під час проведення перевірки не представлено документ, що надає право на виконання будівельних робіт та містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки. В реєстрі будівельної діяльності, розміщеному на офіційному вебсайті Держархбудінспекції України («www.dabi.gov.ua»), який містить відповідну інформацію з травня 2011 року, відсутня інформація щодо вищевказаного об`єкту. Таким чином, за результатами перевірки благоустрою міста Харкова встановлено порушення п. 1 ч. 1 ст. 16, п. 1, 2 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», п. 5.7.1.1 Правил благоустрою території міста Харкова, затверджених рішенням Харківської міської ради 16.11.2011 № 504/11. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутня інформація щодо об`єкта за вказаною адресою. Водночас, під час перевірки було встановлено, що власником гаражу літ. «А-1», що розташовується по [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] , були виконані роботи з влаштування фундаменту та розпочато роботи мурування стін з газоблоку за вказаною вище адресою. Стосовно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення № 333-Пр від 27.01.2021 та передано для розгляду на засідання міської адміністративної комісії Харківської міської ради, що діє на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про утворення адміністративних комісій» № 481 від 08.12.2010. Припис про усунення порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території міста Харкова № 14-П від 25.01.2021 (строком усунення до 27.01.2021), отримано [PERSON] , який зобов`язався усунути самостійно самочинне будівництво. Під час виходу на місце 28.01.2021 щодо перевірки виконання вимог припису № 14-П від 25.01.2021 встановлено, що вимоги зазначеного припису не виконано, інформація про результати розгляду припису до Інспекції не надходила. [PERSON] в порушення вимог законодавства в сфері благоустрою населених пунктів та містобудівної діяльності, без належного дозволу, виконав самочинно будівельні роботи з нового будівництва гаражу, а отже його дії є протиправними. Відповідно до ст. 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Отже, Харківською міською радою застосовано неюрисдикційну форму захисту порушеного права власності, реалізовуючи право на самозахист цивільних прав, шляхом здійснення законодавчо визначеного повноваження щодо самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів, встановлено факт самочинного виконання будівельних робіт за відсутності декларативно-дозвільних документів, які дають право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Правовий аналіз наведеної норми дозволяє виділити наступні ознаки самочинного будівництва: 1. об`єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку; 2. відсутність належного дозволу; 3. відсутність належно затвердженого проекту для будівництва; 4. створення об`єкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Кожна із зазначених ознак є самостійною і достатньою для того, щоб визнати об`єкт нерухомого майна самочинним будівництвом. Тому, при вирішенні спору, що виникає у зв`язку з будівництвом на земельній ділянці об`єкта нерухомості, повинно досліджуватися питання наявності дозвільної документації на будівництво спірних об`єктів і документів про виділення земельної ділянки (п. 6.13. і п. 6.14. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.07.2019 у справі № 910/10932/17). Об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності хоча б однієї з вищенаведених умов. Таким чином, нове будівництво одноповерхової нежитлової будівлі гаражу здійснене на земельній ділянці комунальної форми власності, що розташована між нежитловою будівлею [ADDRESS] та гаражем літ. «А-1» по [ADDRESS] , є самочинним будівництвом. Так, згідно зі статями 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля та її надра є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і Законами України. На підставі ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого врядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Отже, відповідно до вимог наведеного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки. Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до наявної інформації в Управлінні земельних відносин Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради (лист № 671/0/553-21 від 04.03.2021) згідно наявних інформаційних масивів та інформації державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, правовстановлюючі документи на право власності або на право користування на земельну ділянку біля будинку по [ADDRESS] відсутнє. Рішень щодо продажу земельних ділянок за вказаною адресою не приймалось. Відповідно до листа Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради від 09.03.2021 № 1308/0/605-21, проекти рішень Харківської міської ради щодо оформлення земельної ділянки не готувались. Отже, земельну ділянку за вказаною адресою не оформлено, земельна ділянка не сформована, її межі не встановлені. Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (ст. 212 ЗК України). Враховуючи те, що на вказану земельну ділянку будь-яких прав не зареєстровано, а рішення органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) не приймались та вона не відводилася [PERSON] для будівництва одноповерхової нежитлової будівлі - гаражу, останній фактично використовує земельну ділянку комунальної форми власності для самочинного будівництва, шляхом її самовільного використання без належних на те документів, чим порушує вимоги земельного, цивільного, містобудівного законодавства, законодавства у сфері благоустрою населених пунктів, майнові права територіальної громади міста Харкова, зокрема право власності територіальної громади на земельну ділянку, що підриває конституційно визначені матеріальні та економічні основи місцевого самоврядування, а отже такі дії [PERSON] порушують законні права та інтереси Харківської міської ради як власника земельної ділянки, на якій розміщено самочинно збудований об`єкт. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved