Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення коштів. На підставу своїх вимог спирається на те, що 11 грудня 2024 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 3543/2024/5048396 транспортного засобу Volkswagen Caddy, номерний знак [NUMBER] сплативши відповідачу обумовлену договором вартість транспортного засобу. Відповідач не повідомив позивача про наявність обтяження транспортного засобу у вигляді арешту накладеного виконавчою службою в межах виконавчого провадження про стягнення з відповідача аліментів, а також не виконав домовленості щодо сплати коштів за перереєстрацію транспортного засобу. В зв`язку з цим з метою реалізації свого права власності набутого на підставі договору купівлі-продажу позивачем було понесено додаткові витрати в сумі 52 126,90 грн., які складаються з 37 040,50 грн., заборгованість по сплаті аліментів на користь колишньої дружини відповідача [PERSON] , яку позивач сплатив з метою зняття арешту з автомобіля, та 15 086,40 грн., сплачені кошти за переоформлення транспортного засобу. Відповідач добровільно відшкодувати понесені позивачем додаткові витрати відмовився. 12.02.2025 року позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу про повернення коштів, однак відповіді так і не отримав. Відповідач ухиляється від спілкування з позивачем, не бере слухваку коли він йому телефонує, не відповідає на його повідомлення у Вайбері, що і змусило позивача звернутися з даним позовом до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 03.12.2025 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явився, але згідно письмової заяви просить справу розглядати у його відсутності та підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України), причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі зібраних доказів. Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 11 грудня 2024 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 3543/2024/5048396 транспортного засобу Volkswagen Caddy, номерний знак [NUMBER] . Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач не повідомив позивача про наявність обтяження транспортного засобу у вигляді арешту накладеного виконавчою службою в межах виконавчого провадження про стягнення з відповідача аліментів, а також не виконав домовленості щодо сплати коштів за перереєстрацію транспортного засобу, в зв`язку з чим позивачем було понесено додаткові витрати в сумі 52 126,90 грн., які складаються з 37 040,50 грн., заборгованість по сплаті аліментів на користь колишньої дружини відповідача [PERSON] , яку позивач сплатив з метою зняття арешту з автомобіля, та 15 086,40 грн., сплачені кошти за переоформлення транспортного засобу. 12.02.2025 року позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу про повернення коштів, однак відповіді так і не отримав. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду з вимогою про стягнення з відповідача грошових коштів. У відповідності до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Аналогічний висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 27.12.2019 року у справі № 641/6191/17. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже слід виснувати, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Всупереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України суду не надано належних і достатніх доказів того, що позивачем понесені додаткові витрати пов`язані із договором купівлі-продажу № 3543/2024/5048396 транспортного засобу. Крім того, суд вважає, що доводи позивача про те, що останнім понесені додаткові витрати в сумі 52 126,90 грн., які складаються з 37 040,50 грн., заборгованість по сплаті аліментів на користь колишньої дружини відповідача [PERSON] , яку позивач сплатив з метою зняття арешту з автомобіля, та 15 086,40 грн., сплачені кошти за переоформлення транспортного засобу не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки як вбачається з доданої до матеріалів справи копії розписки від 28.02.2025 року не можливо встановити, що грошові кошти, які [PERSON] отримала від позивача сплачені останнім в рахунок погашення заборгованості відповідача, яка виникла по сплаті аліментів. Також метеріали справи не містять доказів того, що між позивачем та відповідачем була домовленість щодо порядку сплати коштів за перереєстрацію транспортного засобу, а також не додано платіжної інструкції про сплату коштів позивачем за переоформлення транспортного засобу. Отже, враховуючи вищевикладені обставини та приймаючи до уваги надані сторонами докази, якими обґрунтовуються доводи сторін, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведений належними та переконливими доказами факт, що діями відповідача було порушено права позивача, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed