Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

У жовтні 2025 до суду надійшла позовна заява [PERSON] , який просив визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] (загальною площею 61,2 кв. м., житловою площею 44,2 кв. м., частина підвалу від сарай площею 5,4 кв. м.). Мотивував заявлені вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 2016 по 2025 роки. Під час перебування у шлюбі сторонами набуто спільне майно, а саме квартиру по [ADDRESS] . Оскільки сторонами не вдається мирним шляхом врегулювати спір, то позивач був вимушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 30.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження. Відповідач 09.12.2025 надала заяву про визнання позову та зменшення судових витрат. У якому зазначила, що позов вона визнає, просила зменшити судові витрати. Сторона позивача у судове засідання не з`явилася, представник позивача адвокат Власюк І.Т. суду надав заяву у якій просив розгляд справи здійснити у його відсутність, заявлені вимоги підтримав. Повідомив, суд, що докази судових витрат з надання правничої допомоги будуть надані у визначені законом строки. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву у якій зазначила, що позовні вимоги визнає згідно заяви, що була надана раніше. Просила розгляд справи здійснити у її відсутність. Суд дослідивши надані докази установив, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 06.08.2016 року. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2025 року шлюб між подружжям розірвано. З однієї сторони [PERSON] та з іншої [PERSON] (покупець) 21.09.2021 уклали договір купівлі продажу. Згідно договору [PERSON] набула права власності на квартиру по [ADDRESS] . Загальна площа 61,2 кв. м., житлова площа 44,2 кв. м., частина підвалу від сарай площею 5,4 кв. м. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд дослідивши норми закону враховувавши визнання відповідачем позову прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом також враховано, що майно було набуто в період перебування сторін у шлюбі та рівності часток майна подружжя при його поділі. З урахуванням визнання відповідачем заявленого позову до початку розгляду справи по суті, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви у розмірі 4542 грн. Решту 50% від суми сплаченого позивачем судового збору в загальному розмірі 4542 грн. повернути позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved