Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачки. У жовтні 2025 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі - Товариство) звернулось з позовом, в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 00-9767320 від 12.05.2024 (далі - Договір). В обґрунтування вимог зазначило, що 12.05.2024 між ТОВ «Макс кредит» та відповідачкою в електронній формі укладено кредитний договір № 00-9767320 на суму 5000,00 гривень, строком на 360 днів. 25.11.2024 між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу № 25112024-МК/Ейс, відповідно до якого до Товариства відступлено право грошової вимоги до відповідачки за вищевказаним кредитним договором. Посилаючись на те, що відповідачка не виконала належним чином зобов`язання за договором та порушує його умови, Товариство просить суд стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати по справі. Відповідачці копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 20.11.2025 за її зареєстрованим місцем проживання, що відповідає місцю проживання, вказаним в позовній заяві та витязі з Єдиного державного демографічного реєстру. Поштовий конверт повернувся на адресу суду з відміткою відділення АТ «Укрпошта» від 08.12.2025 про те, що адресат відсутній за цією адресою. При цьому відправлення, надіслане за зареєстрованим місцем проживання відповідачки згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається врученим. У встановлений судом строк відповідачка відзив на позов не подала. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Позовна заява надійшла до Полонського районного суду Хмельницької області 17.10.2025. Ухвалою суду від 19.11.2025 відкрито провадження та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами та задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 68-69). Копію позовної заяви з додатками відповідачці направлено позивачем цінним листом 10.10.2025 (а.с. 53). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та на підставі ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, викладеною в позовній заяві, проводить заочний розгляд справи. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 12.05.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-9767320 (а.с. 9-13), відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит. Сума кредитного ліміту склала 5000,00 грн, на строк 360 календарних днів, зі сплатою фіксованої відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 1,47% (стандартна процентна ставка), 1% (знижена процентна ставка). Відповідно до пункту 1.6 Договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у фіксованому розмірі, яка складає: 500 грн. Кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту: 12.05.2024. Сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 5000.00 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] (пункт 2.8 Договору). Договір підписаний електронним підписом сторін, відтвореним шляхом використання позичальницею одноразового ідентифікатора «38322», який був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки, який вказаний у реквізитах договору. Як вбачається із вказаного договору та паспорту споживчого кредиту (а.с. 18-19), який підписаний відповідачкою, вона ознайомлена з умовами кредитування, зокрема: тип кредиту, строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, тип процентної ставки, загальні витрати за кредитом, реальна процентна ставка, кількість та розмір платежів, періодичність внесення, про що свідчить її підпис у договорі та паспорті споживчого кредиту, шляхом накладення особистого електронного підпису. Відповідно до даних довідки про ідентифікацію для [PERSON] на номер телефону [NUMBER] направлено 12.05.2024 о 16:10:25 год. одноразовий ідентифікатор «38322» для підписання договору № 00-9767320 (а.с. 21). Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 18.12.2024, перерахування коштів на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] в сумі 5000,00 грн проведено 12.05.2024 (а.с. 12-16). Факт перерахунку указаних вище грошових коштів за Договором на платіжну картку № [NUMBER] , яка емітована на ім`я відповідачки [PERSON] , підтверджено інформацією, яка надана листом АТ КБ «ПриватБанк» від 26.11.2025 на виконання ухвали суду про витребування доказів. Згідно з наданим позивачем детальним розрахунком заборгованості за кредитним договором № 00-9767320, розмір заборгованості відповідачки за даним кредитним договором станом на 30.09.2025 становить 11086 грн, що складається з: заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 5000 грн; заборгованості за нарахованими процентами 5586 грн; комісії - 500 грн (а.с. 42). 25.11.2024 між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу № 25112024-МК/Ейс, відповідно до якого до Товариства перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 00-9767320 (а.с.33-39). Відповідно до Реєстру боржників від 25.11.2024 до вказаного договору факторингу Товариство отримало право вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 00-9767320 від 12.05.2024 на загальну суму 11086 грн (а.с.4-41). З відомостей виписки з особового рахунку за кредитним договором № 00-9767320 від 12.05.2024 заборгованість перед Товариством за Договором станом на 01.10.2025 складає 11086 грн, що включає прострочену заборгованість за сумою кредиту в сумі 5000 грн та заборгованість за процентами в розмірі 5586 грн (а.с. 45). 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками, та норми права, які застосував суд. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з положеннями ст. 3, ст. 11, ст. 12 цього Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний одноразовим ідентифікатором, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. На підставі викладеного вище суд вважає, що Договір, підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеними, первісний кредитор виконав умови договору та надав позичальниці кредит в узгодженому сторонами розмірі. Своєю чергою, відповідачка свої обов`язки за договором належно не виконувала, у встановлений договором строк кредит в повному обсязі не повернула. Дослідивши надані позивачем докази щодо зміни кредитора, суд доходить до висновку про правомірність набуття ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» права вимоги до відповідачки. Судом встановлено, що право вимоги за договором перейшло від первісного кредитора ТОВ «Макс кредит» до позивача на підставі договору факторингу, що відповідає вимогам ст. 1077-1082 ЦК України. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги, не звільняється від обов`язку погашення кредиту. Щодо вимоги про стягнення основного боргу, суд вважає її обґрунтованою. Встановлено, що відповідачка отримала кредит у розмірі 5000 грн та не надала доказів його повернення. Таким чином, вимога про стягнення заборгованості за основним боргом в розмірі 5000 грн підлягає задоволенню. Надаючи правову оцінку включенню до розрахунку заборгованості комісії за надання кредиту в розмірі 500 грн, суд зазначає таке. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частин 1 та 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», надання інформації про заборгованість, а також інші супутні послуги, пов`язані з обслуговуванням кредиту, мають надаватися споживачу безоплатно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 дійшла висновку, що встановлення комісії за послуги, які супроводжують кредит, але не є самостійними послугами у розумінні закону (зокрема, за надання кредиту, його обслуговування), є незаконним, а відповідні умови договорів - нікчемними. Суд звертає увагу, що позивачем у п. 1.6 Договору встановлено комісію за надання кредиту, проте не зазначено жодного переліку додаткових чи супутніх послуг, які надаються за цю плату, окрім власне виконання зобов`язання з передачі коштів, що є предметом кредитного договору. Враховуючи викладене, суд визнає умову договору щодо встановлення комісії нікчемною в силу закону. Тому у задоволенні позову в частині стягнення комісії у розмірі 500 грн слід відмовити. Перевіряючи правомірність нарахування відсотків, суд враховує Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ. Відповідно до змін, максимальний розмір денної процентної ставки обмежується: з 24.12.2023 - не більше 2,5%, з 22.04.2024 - не більше 1,5%, з 20.08.2024 - не більше 1%. Судом встановлено, що нарахування відсотків за користування кредитом позивач здійснював за період з 12.05.2024 по 26.07.2024. Весь період нарахування (травень - липень 2024 року) припадає на дію законодавчого обмеження максимальної ставки на рівні 1,5 % за день. Відповідно до умов укладеного Договору, фіксована відсоткова ставка за користування кредитом становить 1,47 % (стандартна ставка). Порівнюючи умови договору з вимогами закону, суд констатує, що застосована позивачем процентна ставка в розмірі 1,47 % є меншою за гранично допустимий розмір (1,5 %), встановлений законом на час дії кредитних відносин. Таким чином, нарахування відсотків здійснено правомірно. Суд погоджується з розрахунком заборгованості за відсотками, наданим позивачем, який за період з 12.05.2024 по 26.07.2024 становить 5586,00 грн, та визнає цю суму такою, що підлягає стягненню. Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки, становить 10586,00 грн (5000 грн основного боргу та 5586 грн відсотків). 5. Розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133, ст. 141 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна ціна позову складала 11 086,00 грн. Судом задоволено вимоги на суму 10 586,00 грн, що становить 95,49 % від ціни позову. На підтвердження своїх витрат на правову допомогу позивач надав: договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 (а.с. 46-47), додаткову угоду (а.с. 48), акт прийому-передачі послуг на суму 7000,00 грн (а.с. 49), довіреність (а.с. 52) та свідоцтво адвоката (а.с. 51). При розв`язанні цього питання суд враховує положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено частково (95,49 %), з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6684,30 грн (7000 грн ? 95,49 %). Також стягненню підлягає судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 2313,15 грн (2422,40 грн ? 95,49 %).

Outcome: partial