Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

07.10.2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023-2025 роки в сумі 52440 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона працювала в регіональній філії Південно - Західна залізниця Акціонерне товариство «Українська залізниця» за контрактом з 04.08.1995 року по 25.08.2025 рік, тобто стаж роботи в галузі становить 30 років 00 місяців 21 день, табельний номер 0099800233. Останнє місце роботи та посада - касир квитковий 2 - ої категорії, дільниці обслуговування пасажирів по станції Славута Козятинського сектора приміських перевезень, є членом Первинно профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України. Наказом ( розпорядженням ) про припинення трудового договору /контракту/ директора філії «Приміська пасажирська компанія «Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 575/ос від 04.08.2025 її було звільнено за п.1. ст.36 КЗпП України, тобто за угодою сторін. Підставою для її звільнення є заява від 04.08.2025 року. За погодженням з відповідачем, останній взяв на себе обов`язок здійснити з позивачем повний розрахунок. Згідно до наказу/розпорядження/, їй було компенсовано а невикористану відпустку - 27 днів за період часу з 29.08.2024 року по 25.08.2025 рік; у графі « виплатити» - записи відсутні. Одночасно з цим, їй видано повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільнені, в якому зазначено види, суми нарахувань та утримань. Відповідно до Контракту, укладеного між нею та Державним територіально - галузевим об`єднанням «Південно- Західна залізниця»/правонаступником якого є АТ «Укрзалізниця», передбачено тривалість щорічної оплачуваної відпустки, а також виплату матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі і в порядку, передбаченому колективним договором. Так, Колективним договором від 2001-2005 року, пролонгованим на 2006-2022 роки, який діяв на час її звільнення, установлено обов?язок роботодавця надавати працівникам, які безпосередньо пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців, один раз на рік у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 6 прожиткових мінімумів. Про те, їй вказану матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 6 прожиткових мінімумів за 2023 - 2025 рік, у день звільнення та до цього часу не виплачено. Позивачка вказує, що розмір прожиткового мінімуму з 1 січня 2023 року становив 2 684 грн. Тому до виплати їй за вказаний рік належить 16 104 грн. Розмір прожиткового мінімуму з 01 січня 2024 року та з 1 січня 2025 року становить - 3028 грн. Тому до виплати за вказаний період їй належить 36336 грн. Таким чином загальна сума матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 - 2025 рік становить 52 440 грн. = 16 104 грн. + 36 336 грн. Просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 2025 роки в сумі 52440 грн, з подальшим відрахуванням встановлених законодавством податків та інших обов`язкових платежів при виконанні рішення суду. Ухвалою суду від 08.10.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 24.11.2025 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача позову не визнала, зазначивши що вимоги позивачки про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік є безпідставними, оскільки Акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», Товариство утворено як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності. Законодавством України виплата матеріальної допомоги на оздоровлення передбачена лише для деяких категорій працівників. Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам відповідача передбачена колективними договорами Залізниці. Оскільки у країні з 24.02.2022 року запроваджено воєнний стан та відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», АТ "Укрзалізниця" тимчасово призупинило виплати, передбачені галузевою угодою, колективними договорами, так як підприємство не може нормально здійснювати роботу через воєнну агресію росії. Тому вказана вимога позивачки є передчасною. Окрім того, позивачкою пропущено строк для звернення до суду з вказаною позовною вимогою, визначений ст.233 КзпП України, у 3 місяці. Відповідач не відмовляв позивачці у виплаті передбаченої колективним договором матеріальної допомоги, а лише призупинив її виплату. Щодо вимог про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024 рік представник відповідача зазначила, що позивачка звернулась із заявою про надання відпустки терміном на 07 календарних днів. При цьому позивачка заяви про надання їй матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки не подавала.Інша частина щорічної відпустки їй була компенсована. Позивачка не зверталась до адміністрації з заявою про надання щорічної відпустки строком 14 календарних днів або більше за цей період, так само не зверталась із заявою про надання матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024рік. Таким чином, вона не скористалась своїм правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024 рік. Протягом 2025 року позивачка також не зверталась із заявою про надання щорічної відпустки строком 14 календарних днів або більше, що дає право на матеріальну допомогу на оздоровлення згідно Колективного договору. При звільненні позивачці було виплачено грошову компенсацію за 27 днів невикористаної щорічної відпустки за період з 29.08.2024 по 25.08.2025 згідно наказу «Про припинення трудового договору (контракту)» від 04.08.2025 №575/ос. На підставі викладених заперечень у відзиві на позов, просила у позові відмовити в повному обсязі. Заслухавши вступні слова учасників справи, дослідивши докази у справі в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивачка працювала в регіональній філії Південно-Західної залізниці Акціонерного товариства «Українська залізниця» за контрактом з 04.08.1995 року по 25.08.2025 року, тобто стаж роботи в галузі становить 30 років 00 місяців 21 день, табельний номер 2299800233, що підтверджується копією трудової та контрактом №150 від 22.06.2000 р. П. 3.10 Колективного договору відокремленого підрозділу Козітинської дирекції залізничних перевезень на 2001-2005 роки, який пролонгований на 2006-2025 роки, передбачено надання працівникам дирекції, щорічно матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на день подання заяви. Відповідно до наказу (розпорядження) №575/ос від 04.08.2025 року [PERSON] звільнена 25.08.2025 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України та їй компенсовано невикористані 27 днів відпустки, в тому числі 27 днів за період з 29.08.2024 року по 25.08.2025 року, в графі «виплати» записи про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення відсутні. 06.09.2025 року позивачка зверталася до уповноваженої особи АТ "Українська залізниця" із заявою про виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення на 2023-2025 роки, проте їй було відмовлено. Відповідно до трудової книжки відповідачки, остання перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 04.08.1995 року до 25.08.2025 року. З витягу з протоколу № Ц-54/31 Ком.т.засідання правління АТ "Укрзалізниця" від 14.03.2022 року слідує, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 керівникам регіональних філій, філій, структурних (виробничих) підрозділів, апарату управління АТ "Укрзалізниця" забезпечити реалізацію наступних заходів : п. 1.1.4 Інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, призупинити. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики. З витягу з протоколу № Ц-54/90 Ком.т.засідання правління АТ "Укрзалізниця" від 14.03.2022 року слідує, що АТ "Укрзалізниця" було вирішено нарахування та виплату матеріальної допомоги, зазначеної у п. 13.1 цього рішення, проводити у хронологічній послідовності відповідно до її виникнення, починаючи з листопада 2022 року, згідно з графіком погашень. З витягу з протоколу № Ц-85/44 Ком.т.засідання правління АТ "Укрзалізниця" від 17.07.2023 року слідує, що АТ "Укрзалізниця" було вирішено здійснити нарахування та виплату працівникам АТ "Укрзалізниця" , які звільнились/будуть звільнені у період з січня до грудня 2023 року (включно), одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно до п. 3.2.21 Галузевої угоди, виплати яких були призупинені відповідно до підпункту 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14.03.2022 року. Нарахування та виплату матеріальної допомоги, зазначеної у п.26.1 цього рішення, проводити у хронологічній послідовності відповідно до її виникнення, починаючи з жовтня 2023 року, згідно з графіком погашень. З витягу з протоколу № Ц-82/63 Ком.т.засідання правління АТ "Укрзалізниця" від 14.10.2024 року слідує, що АТ "Укрзалізниця" було вирішено здійснити нарахування та виплату працівникам АТ "Укрзалізниця" одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію (включаючи додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті), яку було призупинено згідно з підпунктом 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14.03.2022 року, відновлювати поетапно, відповідно до п. 3.2.21 Галузевої угоди, які звільнилися/будуть звільнені у період з січня до грудня 2024 року в порядку черговості згідно з п. 2 цього рішення та з урахуванням п.3 цього рішення. Нарахування та виплату матеріальної допомоги, зазначеної у п.1 цього рішення, проводити у хронологічній послідовності відповідно до її виникнення, починаючи з листопада 2024 року, згідно з графіком погашень. З витягу з протоколу № Ц-82/39 Ком.т.засідання правління АТ "Укрзалізниця" від 27.06.2024 року слідує, що АТ "Укрзалізниця" було вирішено здійснити нарахування та виплату працівникам АТ "Укрзалізниця" одноразової матеріальної допомоги в єдиному розмірі мінімальної норми, передбаченої Галузевою угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками- 30 % місячної тарифної ставки (посадового окладу). Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення здійснюється з наказом АТ "Укразалізниця", регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, за письмовою заявою працівників, які безперервно пропрацювали в АТ "Укразалізниця" шість і більше місяців при виході працівника у щорічну відпустку (тривалість якої становить не менше 14 календарних днів) один раз на календарний рік в межах одного облікового періоду відпустки. Відповідно до п. 3.1 Порядку надання щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам регіональної філії "Південно-Західна залізниця", що є Додатком до п.3.10 Колективного договору між адміністрацією і Дорожнім комітетом профспілки Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2021 роки, матеріальна допомога на оздоровлення надається працівникам регіональної філії один раз у календарному році на підставі поданої заяви, як правило при наданні щорічної відпустки не менше 14 календарних днів. Позивачка 19.07.2023 року зверталася до начальника Козятинської дирекції залізничних перевезень із заявою про надання їй матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік, а також із заявою про надання їй щорічної відпустки з 04.08.2023 року. Наказом (розпорядженням) №778 від 19.07.2023 року АТ "Укразалізниця" [PERSON] надано щорічну відпустку за період роботи з 04.08.2022 по 03.08.2023 включно на 24 календарних днів. Наказом (розпорядженням) №1143/ос від 24.11.2023 року АТ "Укразалізниця" [PERSON] звільнено на підставі п.5 ст.36 у зв`язку з переведенням. Наказом від 18.12.2023 року № 1221/ос АТ "Укразалізниця" "По особовому складу", до наказу "По особовому складу"від 24.11.2023 № 1143/ос про звільнення [PERSON] внесені зміни в частині "Виплатити", а саме : додати "матеріальну допомогу у розмірі 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення 2023 рік, передбачені п.3.10 змінами та доповненнями до колективного договору на 2001-2005 р.р., пролонгованого на 2006-2023 р.р. після отримання окремого рішення керівництва АТ "Укрзалізниця". З розрахунку заробітної плати за грудень 2024 року [PERSON] слідує, що їй було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік у розмірі 14886 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів. 07.03.2024 року позивачка звернулася до директора регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" із заявою про надання їй щорічної відпустки за рахунок переданих коштів на 7 днів з 12.04.2024 року. Наказом (розпорядженням) № 345 від 19.03.2024 року АТ "Укрзалізниця" Ковальчук Н.С. надано щорічну відпустку за період роботи з 04.08.2022 по 03.08.2024 включно на 7 календарних днів. Наказом (розпорядженням) №1351/ос від 20.08.2024 року АТ "Укрзалізниця" [PERSON] компенсовано 21 день відпустки: в тому числі 2 дні за період 28.11.2023-01.12.2023 року та 19 днів за період з 01.01.2024 - 28.08.2024 року. Наказом (розпорядженням) № 575/ос від 04.08.2025 року АТ "Укрзалізниця" [PERSON] компенсовано 27 днів відпустки за період з 29.08.2024-25.08.2025 року. Відповідно до повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні від 25.08.2025 року слідує, платіжної відомості № 689/998 за серпень 2025 року, [PERSON] виплачено компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 7875,67 грн. Статтею 4 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до статті 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців. За змістом статті 13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.). Аналогічні положення містяться у Законі України від 1 липня 1993 року №3356-ХІІ «Про колективні договори та угоди». В силу частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Статтею 2 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» (далі Закон №108/95-ВР) визначено структуру заробітної плати. Основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (статті 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Із положень частини першої статті 116 КЗпП України слідує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що заробітна плата це винагорода, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу згідно трудового договору. За своєю структурою заробітна плата на підприємствах, в установах, організаціях складається з основних виплат, які встановлюються у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників або посадових окладів для службовців, додаткових виплат, обумовлених певними умовами праці, а також із заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких, зокрема, належать грошові і матеріальні виплати, що не передбачені актами чинного законодавства, за спеціальними системами та положеннями. При вирішенні питання про здійснення таких виплат необхідно виходити з діючих на підприємстві нормативних актів, якими визначено умови та порядок цих виплат. Підстави та порядок заохочувальних і компенсаційних виплат можуть регулюватися галузевими угодами та колективними договорами підприємств. Такі виплати здійснюються на підставі відповідних рішень (наказів) роботодавця. Закон прямо покладає на підприємство обов`язок провести зі звільненим працівником остаточний розрахунок, виплатити всі належні йому суми (заробітну плату, вихідну допомогу, грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки тощо). Ці суми мають бути виплачені працівникові в день звільнення, коли ж працівник у день звільнення не працював, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимоги про розрахунок. За умовами чинного Колективного договору Відокремленого підрозділу на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2023 роки, відповідач зобов`язаний при звільненні виплатити позивачці матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 рік у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Наказом від 18.12.2023 року № 1221/ос АТ "Укрзалізниця" "По особовому складу", до наказу "По особовому складу"від 24.11.2023 № 1143/ос про звільнення [PERSON] внесені зміни в частині "Виплатити", а саме : додати "матеріальну допомогу у розмірі 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення 2023 рік, передбачені п.3.10 змінами та доповненнями до колективного договору на 2001-2005 р.р., пролонгованого на 2006-2023 р.р. після отримання окремого рішення керівництва АТ "Укрзалізниця". Тобто право на виплату позивачці матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік визнається відповідачем. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. 15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності 24 березня 2022 року (далі Закон №2136-ІХ). Цей закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Відповідно до статті 11 Закону №2136-ІХ на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону №2136-ІХ визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану, та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану. Отже положення Закону №2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Правління АТ «Українська залізниця» своїм рішенням від 14 березня 2022 року №Ц-54/31 в односторонньому порядку призупинило положення колективного договору Відокремленого підрозділу щодо виплати працівникам матеріальної допомоги на оздоровлення, проте до набрання чинності Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності 24 березня 2022 року (далі Закон №2136-ІХ), а тому таке призупинення положень колективного договору є незаконним. Проте виплата [PERSON] матеріальної допомоги на оздоровлення передбачена наказом (розпорядженням) № 830/ос від 24.11.2023 № 1143/ос про звільнення [PERSON] , який є обов`язковим для виконання. Відповідно до ст. 233 КЗпП працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 233 КЗпП. Згідно ст. 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. Суд вважає, що позивачкою не пропущено строку звернення до суду, передбаченого ст.233 КзпП України, оскільки про порушення свого права позивачка дізналася лише після її звільнення, коли відповідачем в порушення ст.116 КзпП України не було проведено із позивачкою остаточного розрахунку, а саме в частині виплати їй матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік в розмірі 6 прожиткових мінімумів, в сумі 16 104 грн. Суд приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що строк позовної давності позивачкою пропущено без поважних причин, оскільки позивачка, отримавши наказ про припинення трудового договору, у якому містилася вказівка про виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік, добросовісно очікувала виплати такої допомоги. Оскільки в наказі не було зазначено строків проведення виплати, не дочекавшись окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця» та відповідних виплат, позивачка подала відповідну заяву про виплату матеріальної допомоги, проте не отримала її, після чого звернулася із відповідним позовом до суду . Окрім того, рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України (справа щодо строків звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат) від 11 грудня 2025 року (Справа № 1-7/2024(337/24), визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат. Що стосується стягнення із відповідача матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024-2025 роки, суд вважає, що в цій частині позов не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 3.1 Порядку надання щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам регіональної філії "Південно-Західна залізниця", що є Додатком до п.3.10 Колективного договору між адміністрацією і Дорожнім комітетом профспілки Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2021 роки, матеріальна допомога на оздоровлення надається працівникам регіональної філії один раз у календарному році на підставі поданої заяви, як правило при наданні щорічної відпустки не менше 14 календарних днів. Тобто матеріальна допомога на оздоровлення надається лише у разі надання щорічної відпустки не менше 14 календарних днів. У випадку виплати компенсації за невикористану відпустку допомога на оздоровлення не виплачується (постанова Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 464/2409/16, від 30 червня 2020 року у справі № 761/1091/18). З доказів наданих суду слідує, що у 2024 році позивачці на підставі її заяви надавалася щорічна відпустка терміном 7 календарних днів та виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку, у 2025 році щорічна відпустка взагалі не надавалася і позивачка не зверталася до роботодавця за її наданням. Проте наказом (розпорядженням) № 575/ос від 04.08.2025 року АТ "Укрзалізниця" Ковальчук Н.С. компенсовано 27 днів відпустки за період з 29.08.2024-25.08.2025 року. З урахуванням наведеного суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024-2025 роки немає, оскільки позивачці в 2024 році було надано відпустку менше 14 календарних днів, а в 2025 році щорічна відпустка не надавалася, їй було виплачено компенсацію за невикористані відпустки, що унеможливлює виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення, яка надається разом із щорічною відпусткою. Таким чином, з огляду на зазначене, позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 -2025 рік підлягають задоволенню частково в розмірі 16 104 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд керується ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачка, представник позивача просили суд стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн. На підтвердження розміру витрат на правову допомогу, представником позивача надано договір про надання професійної правничої допомоги від 15.09.2025 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 459 від 01.09.2025 року на суму 6 000 грн, які прийнято від позивачки. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Враховуючи складність справи, участь представника позивача у судових засіданнях, тривалість судових засідань, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу відповідають критерію розумності та реальності, необхідності для представництва інтересів позивачки, тому підлягають з стягненню з відповідача на користь позивачки в розмірі 1842,56 грн., пропорційно сумі задоволених позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути також судовий збір пропорційно сумі задоволених позовних вимог в розмірі 371,95 грн. В іншій частині позову відмовити.

Outcome: partial