Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 04 червня 2011 року між ним та [PERSON] , було укладено шлюб, який зареєстровано 04.06.2011 року виконавчим органом Новгородської селищної ради міста Торецька Донецької області, про що складено відповідний актовий запис №10. У шлюбі в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 30.01.2019 року шлюб між ними було розірвано. Після завершення процедури розлучення, через певний проміжок часу, відповідач залишила територію України та здійснила переїзд до рф. Після розлучення, їх спільна дитина [PERSON] , [INFO] , постійно проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS] по теперішній час та перебуває на його повному утриманні та вихованні. Відповідач - [PERSON] проти цього не заперечує, про що надала відповідну заяву до Служби у справах дітей, де зазначила, що вона не заперечує щодо встановлення місця проживання дитини разом з батьком, оскільки вона проживає в рф і не має можливості забезпечити умови для проживання доньки. З метою встановлення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , комісією з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради було надано висновок про можливість визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, гр. [PERSON] , [INFO] . З врахуванням наведених обставин, позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . 25 червня 2025 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі та просили його задовольнити з наведених у ньому підстав. Позивач пояснив, що визначення місця проживання дитини разом з ним необхідно для захисту прав доньки, можливості вільного пересування без згоди матері, яка не заперечує фактично проти цього, але проживає у рф та узгоджувати з нею ці питання фактично неможливо. Крім того, з відповідачем вони домовлялись про те, що їх донька буде проживати разом з ним, бо мати не може приїхати сюди, а донька не може поїхати до неї. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась через оголошення на сайті «Судова влада» своєчасно та належним чином, причини неявки до суду не повідомила, заяв про розгляд справи без її участі до суду не надходило, у зв`язку з чим, суд відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Від представника третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради Ільчук В.О. надійшла заява про розгляд справи без їх участі. В порядку ч. 1 ст. 45 ЦПК України, яка передбачає право малолітньої або неповнолітньої особи безпосередньо або через представника чи законного представника висловлювати свою думку, в судовому засіданні було також вислухано і думку неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка пояснила, що їй виповнилося 13 років. Зараз вона проживає разом з батьком в [ADDRESS] близько 2 років та навчається у 7 класі в ліцеї № 80. Її мама проживає у рф з її сестрою і останній раз вона бачила її у лютому 2022 року. Зв`язок з нею вона підтримувала у телефоном режимі півроку тому, але стосунки в них не дуже добрі. Вона була на комісії, коли розглядалось питання та бажає проживати разом з батьком, про що і там повідомляла. Батько її забрав десь у серпні 2023 року, а до цього вона проживала разом із батьками мами у Львові, потім в Києві з друзями дідуся, а потім вона переїхала до Одеси. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, а також з`ясувавши думку самої неповнолітньої доньки [PERSON] , приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 04 червня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який було зареєстровано 04.06.2011 року виконавчим органом Новгородської селищної ради міста Торецька Донецької області, про що складено відповідний актовий запис №10. Під час перебування у шлюбі, у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02 жовтня 2012 року виконавчим органом Новгородської селищної ради міста Дзержинська Донецької області, про що складено відповідний актовий запис №85. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 30.01.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розлучення, відповідач залишила територію України та здійснила переїзд до рф. Спільна дитина сторін [PERSON] з серпня 2023 року проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] по теперішній час, про що підтвердила в судовому засіданні і сама дитина [PERSON] , а ці обставини узгоджується і з довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03 лютого 2025 року № 5106- 5003599200, виданої Управлінням соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси позивачу [PERSON] та довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03 лютого 2025 року №5106-5003599219, виданої Управлінням соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси, [PERSON] . Спільна дитина сторін [PERSON] дійсно з 2023 року перебуває на повному утриманні батька, який працює в ТОВ «ДП ВОРЛД ТІС ПІВДЕННИЙ» з 27.09.2021 року на посаді - фахівець із закупівель, про що свідчить довідка з місця його роботи, згідно якої він має середньомісячний дохід 52 432,06 грн. З характеристики, виданої класним керівником [PERSON] - Роксоланою КОЧЕТКОВОЮ Одеського ліцею № 80 Одеської міської ради від 14.02.2025 року вбачається, що [PERSON] має гарні здібності у навчанні, а батько дитини цікавиться навчанням дитини і відповідально ставиться до її виховання, що також підтверджується довідкою особистого психолога [PERSON] - [PERSON] . З декларації № 0001-49Н6-ТА10 КНП «Дитяча міська поліклініка №6» Одеської міської ради, стосовно [PERSON] вбачається, що законним представником зазначено позивача - [PERSON] . Вказані обставини свідчать про те, що позивач дійсно займається вихованням їх спільної дитини, забезпечує її всім необхідним, про що остання також наголошувала в судовому засіданні. Вказані обставини також підтверджуються висновком, виданим Київською районною адміністрацією Одеської міської ради від 11.04.2025 року, згідно якого остання зазначає про можливість визначення місця проживання з батьком [PERSON] [INFO] , з огляду на те, що останнім створені належні умови для виховання, проживання та розвитку дитини, батько зданий виконувати обов`язки щодо виховання та догляду за малолітньою дитиною, бажання дитини проживати з батьком, згода матері щодо визначення місця проживання дитини з батьком, а тому згідно протоколу засідання комісії з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 03 квітня 2025 року № 7, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає можливим визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, гр. [PERSON] , [INFO] . З копії заяви відповідача (матері дитини), яка адресована начальнику Служби у справах дітей Одеської міської ради від 26.02.2025 року вбачається, що вона не заперечує щодо встановлення місця проживання їх доньки разом з батьком, оскільки вона проживає у рф і не має можливості забезпечити умови для проживання доньки. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.3 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За змістом ч.1-2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди що до того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Таким чином, передумовою для звернення до суду із позовом одного з батьків для визначення місця проживання дитини у віці від десяти до чотирнадцяти років є неможливість самостійного вирішення цього питання батьками між собою, тобто наявності спору про місце проживання дитини, який підлягає вирішенню органом опіки та піклування або судом. За результатами розгляду даної справи судом встановлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] , якій виповнилось вже 13 років фактично проживає за адресою реєстрації батька, таким чином самостійно визначила для себе місце проживання разом з ним, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 160 СК України, відповідно до яких, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. З наданих суду відомостей не вбачається спору між сторонами про місце проживання їх спільної дитини, оскільки донька на час розгляду справи вже тривалий час проживає з батьком (та самостійно бажає цього) і такі умови вже існували на час звернення до суду з позовом. При цьому, відповідач, як мати дитини не заперечує проти цього, про що надала відповідну письмову заяву до органу опіки та піклування, що беззаперечно свідчіть про відсутність спору між батьками про визначення місця проживання дитини та не потребує судового захисту прав позивача, які відповідачем жодним чином не порушуються, не оспорюються або не визнаються. Крім того, у позовні заяві позивач сам вказує про те, що відповідач - [PERSON] проти задоволення позову не заперечує, на підтвердження чого надаються знімки екрану листування з нею в месенджері «Telegram», де наявні відомості про надання останньою згоди про те, що вона не заперечує щодо встановлення місця проживання її дитини [PERSON] разом з батьком. Оцінюючи твердження представника позивача, який наполягав на задоволенні позову з метою забезпечення можливості безперешкодного виїзду дитини в майбутньому за кордон або можливості захищати права та інтереси дитини без згоди матері, суд відхиляє їх як такі, що не ґрунтуються на законі, оскільки захист порушених прав на майбутнє не передбачений діючим законодавством. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності будь-яких заперечень з боку матері про визначення місця проживання дитини за адресою батька, суду не надано та від останньої на адресу суду жодних заяв з цього питання не надходило. Крім того, заявлені представником позивача підстави для задоволення даного позову по суті є іншим предметом спору у випадку незгоди матері на зміну місця реєстрації дитини, або ненадання дозволу на виїзд за кордон. Враховуючи, що позивачем не надано суду доказів порушення, невизнання чи оспорювання його прав, а також існування між сторонами спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої доньки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відмовляючи у задоволенні позову, суд також враховує правовий висновок, викладений і в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2025 року у справі № 755/15383/23, де суд зазначає, що малолітня дитина, проживає разом із батьком, а мати дитини як на час подання позову, так і під час розгляду справи в суді не заперечувала проти цього, підтвердивши тим самим, що сторони дійшли домовленості щодо проживання доньки саме з позивачем. З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що мати та батько (сторони у справі), які проживають окремо, дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довів, що його права порушені, не визнані або оспорюються відповідачкою. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що у задоволені позовних вимог відмовлено, то судові витрати сплачені позивачем відносяться за його рахунок і компенсації не підлягають.

Outcome: dismissed