Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно. В обґрунтування позову вказує, що 03.06.2023 він уклав з [PERSON] договір позики, відповідно до умов якого Позивач передав [PERSON] грошові кошти у сумі 90 000 грн. Остання зобов`язалась повернути вказану суму до 25 лютого 2025 року. У разі неповернення позивачу вказаної суми коштів, [PERSON] зобов`язувалась здійснити відчуження на користь [PERSON] будівлю комори «Б», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і належить їй на праві приватної власності. На підтвердження здійснення вказаного правочину [PERSON] власноручно написала письмову розписку, згідно змісту якої вона дійсно зобов`язується повернути позивачу вказану суму грошей до 25 лютого 2025 року або здійснити відчуження зазначеної вище будівлі комори. Станом на момент подання позовної заяви [PERSON] коштів не повернула, повідомила позивача про те, що коштів на повернення боргу у неї немає. Позивач також вказав, що йому було передано оригінали правовстановлюючих документів на будівлю комори. Таким чином, враховуючи наявність відмови відповідача від повернення заборгованих коштів позивачу, а також відсутність можливості нотаріально посвідчити договір відчуження спірних земельних ділянок, позивач змушений звернутись до суду із даним позовом. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними звукозаписувальними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики с укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається письмовій формі, якщо Його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно положень ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідио до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 526 ЦІК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Ст. 1050 ЦК України зазначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В ст. 328 ЦК України зазначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Як встановлено судом, згідно витягу з Державного реєстру речових прав від 05.03.2025 року № 416504895 [PERSON] є власником будівлі комори «Б», загальною площею 1230.3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акту приймання-передачі нерухомого майна від 03.03.2025, зареєстрованого в реєстрі за № 1664, 1665, Приватне підприємство «Віконт» передає, а [PERSON] приймає у власність будівлю комори «Б» по [ADDRESS] , у зв`язку із виходом [PERSON] із числа власників ПП «Віконт» і виплатою належної їй частки у статутному капіталі у вигляді вищевказаного майна. Згідно боргової розписки від 03.06.2023, [PERSON] зобов`язується повернути позивачу 90 000 грн. до 25 лютого 2025 року або здійснити відчуження будівлі комори «Б», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено судом, станом на день подання позовної заяви відповідач [PERSON] взятих на себе зобов`язань згідно боргової розписки не виконала. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно змісту ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. З врахуванням того, що відповідачем позов визнано до проведення підготовчого засідання, таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також з врахуванням того, що відповідач, отримавши кошти від позивача, не виконала своїх зобов`язань згідно боргової розписки, зокрема, повернути кошти в обумовлений договором строк, а в іншому випадку - передати у власність позивачу належну їй будівлю комори, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і такі слід задовольнити.

Outcome: approved