Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

У травні 2024 року ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просило суд на підставі ст. 993, 1187, 1194 ЦК України стягнути з відповідача в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошові кошти у розмірі 23002,72 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 01.08.2019 року між позивачем та ТОВ «ОТП Лізинг» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 3001/294/0250001921, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Рено», державний номерний знак « [NUMBER] ». 24.06.2020 відповідач, керуючи транспортним засобом «Лексус» днз « [NUMBER] » у м. Харкові на вул. Свооди, допустив зіткнення з автомобілем «Рено» днз « [NUMBER] ». Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Постановою суду відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку та надав всі необхідні документи. На підставі наданих документів було складено страховий акт. яким ДТП визнана страховим випадком. На виконання зазначеного страхового акту ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 23002,72 грн. Цивільно-правова відповідальність на момент настання ДТП Відповідача не була застрахована. Отже, у відповідача на підставі ст. 993, 1187, 1194 ЦК України виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього. Відповідачу направлялася претензія щодо добровільного відшкодування шкоди. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання. Встановлено відповідачу строк 15 днів від дня отримання копії ухвали та додатків до неї на подання відзиву на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглянув справу на підставі наявних матеріалів. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач просив справу розглянути за його відсутністю. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до положень п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 1 ст. 280 ЦПК України). У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи викладене, оскільки відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, тому суд зі згоди позивача, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.08.2019 року між позивачем та ТОВ «ОТП Лізинг» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 3001/294/0250001921, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Рено», державний номерний знак « [NUMBER] ». Строк дії договору з 00.00 год. 20.08.2019 до 24.00 год. 19.08.2020. 24.06.2020 о 15 год. 45 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Lexus CT 200 Hybrit», д.н.з. [NUMBER] , за адресою: м. Харків, вул. Свободи, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Пушкінська, не надав переваги в русі автомобілю «Renault Sandero», д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Зазначені обставини встановлені постановою Київський районний суд м. Харкова від 10.09.2020м у справі № 953/10498/20, яка набрала законної сили 22.09.2020, та не підлягають доказуванню у цій справі згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Цією ж постановою [PERSON] , визнано винуватим у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, був пошкоджений автомобіль Рено, державний номерний знак « [NUMBER] ». 25.06.2020 [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «УНІВЕРСАЛЬНА» з Повідомоленням/Поясненням про подію, що має ознаки страхового випадку, яка відбулася 24.06.2020 року о 15:45 год м. Харків, вул. Пушкінська, 59 та із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку, а саме ДТП. 02.07.2020 місце огляду Соллі Плюс, проведено огляд транспортного засобу, про що складено Акт огляду транспортного засобу, яким зафіксовано пошкодження автомобіля Рено, державний номерний знак « [NUMBER] ». Згідно з рахунком № ЗРЕН0038655 від 02.07.2020, складеного ТОВ «Соллі Плюс», вартість відновлювального ремонту, з урахуванням ПДВ, складає 25663,50 грн. Відповідно до Страхового акту № 61111/1 по справі № 87201/61111, ПрАТ «СК «УНІВЕРСАЛЬНА» визнало страховим випадком дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася 24.06.2020 о 17:23 год. м. Харкові, вул. Пушкінська, 59., та прийняло рішення про виплату ТОВ «ОТП Лізинг» страхового відшкодування у розмірі 23002,72 грн. 23.11.2021 ПрАТ «Страхова компанія «УНІВЕРСАЛЬНА» здійснило переказ грошових коштів на банківський рахунок ТОВ «ОТП Лізинг» у розмірі 23002,72 грн, з призначенням платежу «страхове відшкодування д.н.АА785ТМ зг. CA№61111/1 без ПДВ 22010 9067», що підтверджується платіжною інструкцією № 20837 від 23.11.2021. На час скоєння вказаного ДТП автомобіль відповідача, не був забезпечений чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. 29.01.2024 ПрАТ «Страхова компанія «УНІВЕРСАЛЬНА» надіслало на адресу [PERSON] претензію про виплату страхового відшкодування у розмірі 23002,72 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 11, п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції, чинній станом на серпень-вересень 2022 року) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань : Договірне зобов`язання між позивачем і потерпілим - за договором добровільного майнового страхування; Деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. З огляду на вказане суд дійшов висновку про те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 7551/18006/15-ц. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Вимога страховика потерпілого до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 7551/18006/15-ц). Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між ПрАТ «СК «УНІВЕРСАЛЬНА» і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. В силу положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди 24.06.2020 водій автомобіля Лексус [PERSON] не застрахував свою відповідальність за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, водій [PERSON] , будучи особою, винною в настанні ДТП та заподіянні майнової шкоди, зобов`язаний сплатити страховій компанії потерпілої особи - ПрАТ «СК «УНІВЕРСАЛЬНА» здійснене останнім страхове відшкодування у розмірі 23002,72 грн. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті обставин цієї справи, суд зазначає, що позивач належними, допустимими та достовірними доказами довів обставини, на які він посилається як на підставу свої вимог, а саме щодо укладення договору добровільного страхування щодо автомобіля Рено, державний номерний знак « [NUMBER] », настання страхового випадку щодо вказаного автомобіля, заподіяння потерпілому майнової шкоди внаслідок страхового випадку, здійснення страхової виплати для проведення відновлювального ремонту автомобіля потерпілого у розмірі 23002,72 грн, вину відповідача у заподіянні шкоди, відсутність у відповідача на час ДТП договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. При цьому, відповідачем всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надано суду доказів добровільного відшкодування позивачу здійсненого останнім страхового відшкодування у розмірі 23002,72 грн; не надано доказів щодо існування обставин, які звільняють його від обов`язку щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» у повному обсязі та стягує з [PERSON] на користь позивача в порядку суброгації шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, у розмірі 23002,72 грн. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3028,00 грн, сплачений позивачем згідно з платіжною інструкцією № 39394 від 07.05.2024.

Outcome: approved