Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

ТОВ «ГЕЛЕКСІ» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 24.11.2018 року між ТОВ «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] був укладений договір позики № 39983, за умовами якого відповідачу надано кошти у розмірі 5000 грн., на строк до 23.12.2018 року, зі сплатою відсотків та комісії. Вказує, що товариство виконало свою частину умов кредитного договору у повному обсязі. Разом з тим, [PERSON] належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у неї станом на день звернення до суду виникла заборгованість в розмірі 25249,50 грн. з яких: тіло кредиту 5000,00 грн., відсотки та комісія 20249,50 грн. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ГЕЛЕКСІ» вказану заборгованість, а також судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2025 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Так, ухвала суду про відкриття провадження у справі з доданою позовною заявою та з додатками була отримана відповідачем 04.12.2025 року, про що свідчить повідомлення Укрпошти про вручення поштового рекомендованого відправлення. При цьому, відзив на позов відповідачем у визначений в ухвалі суду термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 24.11.2018 року між ТОВ «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] був укладений договір позики № 39983, за умовами якого відповідачу надано кошти у розмірі 5000 грн., на строк до 23.12.2018 року, зі сплатою відсотків та комісії (а.с. ). Крім того, 27.11.2018 року між ТОВ «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до договору позики, згідно якої внесено зміни до пунктів п. 1.1.1, 1.1.5, 4.1 договору. Так, відповідно до п.1.1.1 договору сума позики 5000,00 грн., 1.1.5 строк повернення позики 25 січня 2019 року. П. 4.1. договору позики передбачено, що позичальник зобов`язується повністю повернути позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені договором не пізніше 25 січня 2019 року (а.с. ). Відповідно до п. 5.3 договору, у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожен день (а.с. ). За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як з`ясовано судом, що [PERSON] порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у неї виникла перед позивачем заборгованість у розмірі 25249,50 грн. з яких: тіло кредиту 5000,00 грн., відсотки та комісія 20249,50 грн. (а.с. ). З встановлених судом обставин слідує, що позивач дійсно порушила свої зобов`язання за кредитним договором, а саме: не повернула кредит у строк, встановлений договором, чим порушила приписи частини першої статті 526 ЦК України. У зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за відсотками та комісією на суму 20249,50 грн., то суд зазначає наступне. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк повернення неохопленої попередніми періодами заборгованості за кредитним договором вважається таким, що настав, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до договору позики №39983 від 24.11.2018 р. та додаткової угоди до нього від 27.12.2018 року строк повернення позики (термін платежу) 25.01.2019 р., плата за користування позикою складається з процентів у розмірі 0,01% в день від поточного залишку позики та комісії у розмірі 1,5% в день від початкового розміру позики. Таким чином, суд враховує, що відсотки за користування кредитом нараховуються протягом строку дії кредитного договору або до моменту зміни сторонами строку повернення кредиту в повному обсязі згідно положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Нарахування та стягнення процентів та комісійної винагороди за користування позикою поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам Цивільного кодексу України. Оскільки, за вказаними умовами договору позики сторони погодили строк його дії до 25 січня 2019 року, тому після зазначеної дати, позивач не мав права нараховувати проценти та комісійну винагороду за користування позикою. Отже, заборгованість [PERSON] за договором позики №39983 від 24.11.2018 р. станом на 25 січня 2019 року (останній день строку дії договору позики) становить 7189,50 грн., до якої входять заборгованість за позикою 5000,00 грн., проценти 14,50 грн., комісія 2175,00 грн. Вимоги про стягнення заборгованості відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України позивач не заявляв. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків та комісії за користування кредитом та вважає, що з відповідача слід стягнути заборгованість у розмірі 7189,50 грн., а у задоволенні решти вимог слід відмовити. При цьому, до часткового задоволення підлягають вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 133 ч. 1, 3 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вказаних вимог закону позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 09.07.2025 року, акт №39983 наданих послуг від 01.09.2025 року до договору про надання правової допомоги, укладені з адвокатом Рудзей Ю.В.; згідно яких товариству було надано правову допомогу, вартість якої визначена в розмірі 5000,00 грн. Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2423,00 грн., однак, зважаючи, що судом задоволено позовні вимоги частково в сумі 7189,50 грн., тому на користь позивача слід стягнути у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 689,92 грн. ((7189,50/25249,50) * 2423,00).

Outcome: partial