Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України). 03.09.2025 представник ТОВ «Бізнес позика» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 411310-КС-001 у сумі 29980 грн 01 коп. 1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1. Позов мотивовано тим, що 15.10.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та [PERSON] укладений договір № 411310-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». 15.10.2021 ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 411310-КС-001 про надання кредиту. 15.10.2021 відповідач прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 411310-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-9904 на номер телефону [NUMBER] (що зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено (відправлено). Позичальник надав відповідачу грошові кошти у розмірі 12000 грн на умовах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,865875 % за кожен день користування кредитом. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 12000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № 411310-КС-001. Відповідач, відповідно до розрахунку заборгованості здійснив часткову оплату за договором № 411310-КС-001. Заборгованість відповідача станом на 08.08.2025 складає за договором № 411310-КС-001 про надання кредиту у розмірі 29980,01 грн, з яких: сума прострочених платежів за тілом кредиту - 11066,88 грн; сума прострочених платежів за відсотками -18913,13 грн. 1.2. Відповідач подала до суду письмову заяву, якою фактично визнала позовні вимоги; заявила клопотання 2. Рух справи у суді. Позовну заяву подано до суду 03.09.2025 Ухвалою від 29.09.2025 відкрито провадження у цивільній справи, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. 3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи без його участі; проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час, місце судового розгляду повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток; про поважність причин неявки, відкладення розгляду справи суду не заявив. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК України). 4. Фактичні обставини справи. 15.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та [PERSON] укладений договір № 411310-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». 15.10.2021 ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 411310-КС-001 про надання кредиту. 15.10.2021 відповідач прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 411310-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-9904 на номер телефону [NUMBER] (що зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено (відправлено). Умовами договору визначено, що сума кредиту становить 12000 грн (пункт 2.1 договору); строк кредитування - 24 тижні (до 01.04.2022); річна процентна ставка за користування кредитними коштами - 3599,19 %, що становить 0,86587500 % за стандартною процентною ставкою за кожен день користування кредитом, нараховується на залишок заборгованості по кредиту. Також відповідач ознайомилась із паспортом отриманого споживчого кредиту, що засвідчила електронним підписом. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 12000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № 411310-КС-001. Відповідач, відповідно до розрахунку заборгованості здійснив часткову оплату за договором № 411310-КС-001 на загальну суму 18913,13 грн. За розрахунком позивача, заборгованість відповідача станом на 08.08.2025 складає за договором № 411310-КС-001 про надання кредиту у розмірі 29980,01 грн, що складається з суми прострочених платежів за тілом кредиту - 11066,88 грн; суми прострочених платежів за відсотками -18913,13 грн. 5. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Згідно з приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до приписів ч. 1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Як вбачається з частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 Цивільного кодексу України). Абзац другий частини другої статті 639 Цивільного кодексу України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до п. 1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) цієї глави ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договорів (оферту) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису (стаття 641 Цивільного кодексу України). Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію »у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до вимог ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Порушень порядку надання і отримання доказів у суді не встановлено, у суду не було сумніву щодо відповідності паперової копії електронного доказу оригіналу. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20. Відповідач по справі, не скористався своїм правом бути присутнім в судовому засіданні, не надав суду жодного доказу на спростовування обставин, якими обґрунтований позов, та протилежного суду не довів; письмово визнав позовні вимоги. Враховуючи підтвердження позивачем описаними вище доказами отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів, користування кредитними коштами та порушення грошових зобов`язань, суд дійшов до висновку про правомірність позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11066,88 грн з урахуванням часткового погашення тіла кредиту у сумі 933,12 грн. Що стосується стягнення процентів, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги, загальної суми нарахованих відсотків до 15.10.2021 відповідно до наданого розрахунку (24080 грн) урахуванням строку наданого кредиту 24 тижні (до 01.09.2025), процентною ставкою та частковим погашення заборгованості за процентами відповідачем (5166,88 грн), отже сума боргу у цій частині становить 18 913,13 грн. 6. Щодо відстрочення виконання судового рішення. Клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення строком на один рік мотивоване таким. Відповідач погоджується з обставинами укладення кредитного договору та отримання позики, а також з правильністю нарахування позивачем загальної суми виниклої заборгованості. Визнаючи свій обов`язок з повернення отриманого кредиту на умовах укладеного договору, відповідач зазначає про відсутність недобросовісних мотивів з ухилення від його виконання, пояснюючи виниклу ситуацію скрутним матеріальним становищем та погіршенням стану свого здоров`я. Так, відповідач є особою літнього віку, яка проживає сама та має єдине джерело доходів у вигляді пенсії за віком, розмір якої не покриває мінімальні потреби особи та не забезпечує обов`язкові щомісячні життєві витрати; має захворювання. Перелічені обставини підтвердила паспортом громадянина України в частині належності відповідача до категорії літніх людей, довідкою ОСББ № 12 від 18.11.2025 року з місця проживання та склад сім`ї, довідкою ОСББ № 13 від 18.11.2025 року, довідкою про доходи № 7923 9493 2579 7926 від 05.11.2025 року про розмір отриманої пенсії за віком у 2024 році, довідкою про доходи № 0834 8582 7721 2813 від 05.11.2025 року про розмір отриманої пенсії за віком у 2025 році, відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 20.11.2025 року № 1185/15-32 від 20.11.2025 року щодо відсутності інших видів доходів, консультативним висновком спеціаліста № 1397 від 26.11.2025 року, а також медичною довідкою № 242 від 30.09.2024 року. Іншого майна, яке належало б відповідачу на праві власності, як нерухомого, так й рухомого, остання не має, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав. Позивач подав до суду письмові заперечення відповідного до яких просить суд відмовити у відстроченні виконання рішення оскільки відповідач не обґрунтувала обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, з посиланням на відповідні належні, достатні, та достовірні докази; в підтвердження скрутного матеріального становища відповідача не надала жодних належних, достатніх та достовірних доказів. Відповідно до положень ч.1 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу, як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.3 ст.435 ЦПК України). Частини четверта та п`ята статті 435 ЦПК України передбачають, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. У разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про, зокрема, надання відстрочення або розстрочення виконання рішення (пункт 2 частини сьомої статті 265 ЦПК). Верховний Суд України у п.10 Постанови «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26грудня 2003року №14 вказує, що судам у вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає,

Outcome: approved