Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (надалі ТОВ «Споживчий центр») звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 22.01.2025-100001169 від 26.01.2025 в розмірі 18629,59 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 26.01.2025 укладено кредитний договір (оферти) № 22.01.2025-100001169, за яким відповідачу надано кредит в сумі 8000 грн, строком на 140 днів. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі, перерахувавши позичальнику кредитні кошти у розмірі 8000 грн. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату позовної заяви, у нього утворилась заборгованість у розмірі 18629,59 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7625,43 грн, проценти 7484,16 грн, неустойка - 3520 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Зважаючи на вищевказане просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» вказані суми заборгованості та 2422,40 грн судового збору. Відзив на позов відповідач до суду не подав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи У позовній заяві представник позивача просив справу розглянути в спрощеному позовному провадженні та за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр», не заперечував щодо винесення судом у справі заочного рішення. Відповідач, який повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов не подав, про причини неявки суд не повідомив. ІІІ. Процесуальні дії у справі 25.09.2025 відкрито провадження у справі і призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 24.11.2025 ухвалою суду витребувано за клопотанням представника позивача заявлені докази. 22.01.2026 ухвалою суду постановлено проводити заочний розгляд справи, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 26.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) № 22.01.2025-100001169, шляхом підписання відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) одноразовим ідентифікатором E398. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 8000 грн, строком на 140 днів. Дата повернення кредиту 26.01.2025. Відповідно до п. 4.1. Договору № 22.01.2025-100001169 Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5457-08XX-XXXX-7985. Відповідно до п. 6 Договору, Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Відповідно до п. 7 Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі "Комісія", економічна сутність плата за надання Кредиту) 20% від суми Кредиту та дорівнює 1600 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Згідно з п. 4.3. кредитного договору днем надання кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення Кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. Сторонами договору обумовлена відповідальність за невиконання умов договору: неустойка становить 80 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Згідно листа ТОВ «УПР» №80-2907 від 29.07.2025 на картковий рахунок [NUMBER] 26.01.2025 зараховано кошти в сумі 8000 грн. Відповідно до листа АТ КБ «Приват Банк» від 10.12.2025 №20.1.0.0.0/7-251205/49909-БТ на ім`я [PERSON] , (РНОКПП: [NUMBER] ) емітовано картку № [NUMBER] . Згідно з випискою по картковому рахунку [PERSON] 26.01.2025 на рахунок відповідача було перераховано кошти в сумі 8000 грн. Таким чином, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим має заборгованість в сумі 15109,59 грн, з яких: з заборгованість по тілу кредиту 7625,43 грн, заборгованість по процентам 7484,16 грн. Вказані обставини підтверджуються: довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №22.01.2025-100001169 від 26.01.2025, інформацією з BankDI щодо позичальника, пропозицією про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), кредитним договором №22.01.2025-100001169 від 26.01.2025, листом ТОВ «УПР» №80-2907 від 29.07.2025, листом АТ КБ «Приват Банк» від 10.12.2025 №20.1.0.0.0/7-251205/49909-БТ, до якого долучено виписку по рахунку [PERSON] . Між сторонами виникли кредитні правовідносини, які врегульовано нормами §§1-2 Глави 16 ЦК України, Глави 52 ЦК України, § 1,2 Глави 71 ЦК України, а також нормами Закону України «Про захист прав споживачів». V. Оцінка суду Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. За нормами ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вказане положення закону передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Оскільки кредитний договір підписаний [PERSON] , шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а тому такий договір укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку дії договору. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. В силу ч. 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 22.01.2025-100001169 від 26.01.2025 належним чином не виконував, а тому з нього на користь кредитора ТОВ «Споживчий центр» підлягає стягненню заборгованість в сумі 15109,59 грн, з яких: з заборгованість по тілу кредиту 7625,43 грн, заборгованість по процентам 7484,16 грн. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 3520 грн неустойки, суд зазначає про таке. Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України - у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, в подальшому його дія продовжувалася і останнім Указом Президента України № 793/2025 від 20.10.2025, затвердженому Законом України Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21.10.2025 продовжено строк дії воєнного стану в Україні 05 год. 30 хв. 05.11.2025 строком на 90 діб, - до 03.02.2026. Посилання представника позивача на відсутність в Законі України «Про споживче кредитування» заборони нарахування неустойки в період дії воєнного стану суд відкидає зважаючи на таке. За змістом частини 2 статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України. З системного аналізу приписів Закону України «Про споживче кредитування» і пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вбачається, що відповідні положення Закону України «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування неустойки у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, - прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». З урахуванням викладеного, позовна вимога про стягнення з відповідача неустойки задоволенню не підлягає. Таким чином, враховуючи, що позичальник [PERSON] не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором № 22.01.2025-100001169 від 26.01.2025, суд доходить висновку, що позов ТОВ «Споживчий центр» підлягає частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитним договором № 22.01.2025-100001169 від 26.01.2025 у розмірі 15109,59 грн, з яких: з заборгованість по тілу кредиту 7625,43 грн, заборгованість по процентам 7484,16 грн. VI. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов ТОВ «Споживчий центр» задоволено на 81,11% (15109,59 грн х 100 : 18629,59 грн), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1964 грн 81 коп. (2422,40 грн х 81,11% : 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial