Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

28.11.2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] , про стягнення неустойки у зв`язку із несплатою аліментів. В обґрунтування вимог позивачка зазначає про те, що з 07 липня 2007 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.09.2017 року по справі №490/6337/17. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . 28.05.2021 року Центральним районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ (справа №490/3593/21), яким постановлено стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання спільної доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 17.05.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач тривалий час не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини. Внаслідок невиконання відповідачем судового рішення у справі №490/3593/21 за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання дитини, яка станом на 30.11.2024 року становить 147326,62 грн. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.10.2025 року у справі №490/70/25 було задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 147326,62 грн. Вказаний розмір пені стягнуто за період з листопада 2021 року по 30.11.2024 року. За проведеними стороною позивача розрахунками, за період з 01 грудня 2024 року по 30 вересня 2024 року, неустойка за несвоєчасну сплату аліментів відповідача на утримання спільної доньки становить: 62913,11 грн. Оскільки, загальний розмір пені за прострочення по сплаті аліментів перевищує розмір загальної заборгованості відповідача за аліментами, сторона позивачки вважає можливим, виходячи із положень ч. 1 ст.196 СК України, стягнути з відповідача на користь позивачки пеню за прострочення по сплаті аліментів в розмірі 37582,50 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 28.11.2025 року матеріали справи передано для розгляду судді. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 01.12.2025 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 25.12.2025 року. В судове засідання 25.12.2025 року сторони не з`явилися. 24.12.2025 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку з хворобою. 25.12.2025 представниця [PERSON] адвокат Ротар А.Л. подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та позов просить задовольнити. Розгляд справи просила проводити без участі позивача та його представника. У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання 25.12.2025 року, судове засідання було відкладено на 26.01.2026 року на 16:00 год. В судове засідання 26.01.2026 року сторони не з`явилися. 23.01.2026 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку з перебуванням у відрадженні у місті Києві. Оскільки в даному випадку має місце повторна неявка відповідача, на підставі статей 223 та 247 ЦПК України, розгляд справи проводиться за відсутності сторін та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 29.09.2017 року (справа №490/6337/17). У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 20.05.2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №1500. Судовим наказом Центрального районного суду м.Миколаєва у справі №490/3593/21 від 28.05.2021 року стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання спільної доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 17.05.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.10.2025 року у справі №490/70/25 було задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 147326,62 грн. Вказаний розмір пені стягнуто за період з листопада 2021 року по 30.11.2024 року. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса), встановлено, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання доньки на користь [PERSON] , за період з 01 грудня 2024 року по 30 вересня 2025 року складає 37582,50 грн. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 1 б липня 2015 Року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, N 31111 /04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно, несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Отже, з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. У п. 22 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК Українивідповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, умножену на 1%. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У частині восьмій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до положень ч. 1 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як було зазначено вище, відповідач [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів за період по 01 грудня 2024 року по 30 вересня 2025 року включно у розмірі 37582,50 грн. Згідно розрахунку, наданого позивачем та який приймається судом, розмір пені за вказаний період становить 62913,11 грн, що перевищує розмір заборгованості. Отже, розмір неустойки (пені) зі сплати аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача становить 37582,50 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачку звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи про стягнення аліментів в усіх судових інстанціях, з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 8000,00 грн,суд зазначає таке. Відповідно до вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В позовній заяві представницею позивачки зазначено, що докази понесення витрат на правову допомогу буде надано під час судового розгляду. При цьому, станом на 26.01.2026 року позивачкою не надано суду доказів понесення витрат на правову допомогу, що має наслідком відмову в стягненні таких з відповідача.

Outcome: approved