Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи Міністерство юстиції України про скасування запису та рішення про державну реєстрацію права власності. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 29.09.2008 між ЗАТ «Трест Київміськбуд - 1» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна в новобудові, відповідно до умов якого ЗАТ «Трест Київміськбуд - 1» за ним було закріплено на умовах договору квартиру [ADDRESS] . 29.09.2008 ЗАТ «Трест Київміськбуд - 1» за актом приймання - передачі квартири та майнових прав передав, а він прийняв нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Згодом, він дізнався, що укладений ним договір купівлі-продажу від 29.09.2008 суперечить вимогам законодавства України та є нікчемним, а спірна квартира не належить йому на праві власності. Ним було з`ясовано, що спірний об?єкт нерухомого майна, зокрема, квартира [ADDRESS] з порушеннями закону автоматично перейшла іншому титульному власнику, зокрема, [PERSON] . Державним нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори Донецької області Таранцовим О.А. було оформлено свідоцтво серія та номер: 398 (без дати) про придбання [PERSON] спірного майна з прилюдних торгів. Спірне свідоцтво було оформлено нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори Донецької області Таранцовим О.А. без жодних посилань на акт про проведений аукціон, та є лише документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. Проведена реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за [PERSON] здійснювалася 17.11.2018 та 19.11.2018 державним реєстратором Ісаєвим В.В. Філії Комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси» м. Київ, якому 07.10.2018 Наказом Міністерства юстиції України було тимчасово заблоковано доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань строком на 6 місяців. Таким чином, у листопаді 2018 року державний реєстратор Ісаєв В.В. Філії КПІ Київської обласної ради «Аквабіоресурси» вже не мав юридичного законного права вчиняти будь - які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, у тому числі з приводу квартири [ADDRESS] Оскільки, державному реєстратору Ісаєву B.В. був заблокований доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а Філію КП Київської обласної ради «Аквабіоресурси» м. Київ, на час вчинення ним реєстраційних дій, закрито 29.10.2018, то є усі правові підстави вважати проведення даної реєстрації державним реєстратором Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси» м. Київ Ісаєвим В.В. незаконною. 06.12.2018 згідно ухвали Голопристанського районного суду Херсонської області про затвердження фіктивної мирової угоди, укладеної між [PERSON] та іншими особами (в т.ч. громадянином [PERSON] ) в цивільній справі №654/3782/18 відбулась незаконна зміна титульного власника спірного майна (квартири) з метою уникнення скасування передачі нерухомого майна іншому власнику. 11.12.2018 державний реєстратор Ісаєв В.В. філії КП Київської обласної ради «Аквабіоресурси» припинив речове право власності [PERSON] на спірне нерухоме майно, та в цей же день зареєстрував речове право власності [PERSON] на спірне нерухоме майно. 16.04.2019 постановою Херсонського апеляційного суду скасовано ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.12.2018 у справі № 654/3782/18. Таким чином, право власності на спірну квартиру за [PERSON] , яке було визнано ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.12.2018, в подальшому скасовано постановою Херсонського апеляційного суду від 16.04.2019. Відтак, право власності на спірну квартиру автоматично повернулось до [PERSON] . Враховуючи те, що ухвала від 06.12.2018 Голопристанського районного суду Херсонської області по справі № 654/3782/18 була скасована, державний реєстратор за місцем знаходження майна мав би внести відповідну інформацію до реєстру та виключити з нього інформацію про власника спірної квартири, зокрема, стосовно [PERSON] , однак з невідомих причин цього не було здійснено. Просив скасувати відповідне рішення та запис № 28986475 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вчинений державним реєстратором Ісаєвим Володимиром Володимировичем Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси» м. Київ за яким право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . 26.03.2025 постановлено ухвалу про залишення позову без руху. 07.05.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 27.10.2025 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. 23.06.2025 Міністерство юстиції України подало до суду письмові пояснення по справі, в яких зазначило, що після 30.04.2016 Міністерство юстиції України не є суб`єктом державної реєстрації і не має повноважень щодо вчинення будь-яких реєстраційних дій, зокрема, на підставі рішення суду. 24.04.2018 Міністерством юстиції України отримано заяву від 22.04.2018 №1232/18 КП «Аквабіоресурси» про акредитацію суб`єкта державної реєстрації, за результатами розгляду якої Мін`юстом прийнято рішення у формі наказу від 26.04.2018 № 1286/5 «Про акредитацію комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси» як суб`єкта державної реєстрації». Акредитацію КП «Аквабіоресурси» скасовано відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 21.11.2018 № 3650/5 «Про скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації - комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси». Також повідомляємо, що наказом Міністерства юстиції України від 07.11.2018 № 3466/5 «Про скасування реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» було тимчасово заблоковано доступ державного реєстратора Ісаєва В.В. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а не до Державного реєстру прав, як зазначає позивач. Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Інші учасник справи в судове засідання не з`явилися. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 29.09.2008 між Закритим акціонерним товариством «Трест Київміськбуд - 1» (далі - ЗАТ «Трест Київміськбуд - 1») та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна в новобудові №БКСЖ27098, відповідно до умов якого договір вчинено сторонами на виконання зобов`язань Товариства за договором бронювання № №БКСЖ27098 від 26.05.2008, в частині укладення з набувачем договору купівлі - продажу нерухомого майна - квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (п.1.1, 1.2. договору). Відповідно до п. 2.2. зазначеного договору сторони на підставі ст. 6 ЦК України дійшли згоди відступити від вимог ст. 657 ЦК України і укласти цей договір без його нотаріального посвідчення. 29.09.2008 між ЗАТ «Трест Київміськбуд - 1» та [PERSON] підписаний акт приймання - передачі квартири та майнових прав, відповідно до умов якого Товариство на виконання договору купівлі - продажу нерухомого майна № БКСЖ27098 від 29.09.2008 передає, а набувач приймає квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.2. вищезазначеного акту з моменту підписання цього акту приймання - передачі від товариства до набувача переходить право власності на квартиру з усіма супутніми правами та обов`язками. Згідно довідки № 157/2 ЗАТ «Трест Київміськбуд - 1» від 23.05.2012 [PERSON] повністю розрахувався по договору бронювання №БКСЖ27098 від 26.05.2008 за квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.12.2018 затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; сторонами по справі № 654/3782/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення грошових коштів. За умовами мирової угоди стягнуто з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 9850000 грн. Встановлено спосіб та порядок викання рішення визнання за [PERSON] право власності, належне боржнику, зокрема, квартиру [ADDRESS] . Закрито провадження у справі. 11.12.2018 державним реєстратором філії КП Київської обласної ради «Аквабіоресурси» Ісаєвим В.В. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44548544, яким зареєстровано право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Документи, подані для державної реєстрації: ухвала суду, серія та номер: 654/3782/18 від 06.12.2018. видавник Голопристанський районний суд Херсонської області, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №393909742 від 06.09.2024. Відповідно до вищезазначеної інформації №393909742 від 06.09.2024 право власності [PERSON] на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] складає 0. 16.04.2019 постановою Херсонського апеляційного суду у справі № 654/3782/18 ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.12.2018 про затвердження мирової угоди, укладеної між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] скасовано. Справу направлено для розгляду за встановленою підсудністю до Дзержинського міського суду Донецької області. Згідно листа Донецького обласного державного нотаріального архіву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.10.2024 документи Сніжнянської державної нотаріальної контори зберігаються в Донецькому обласному нотаріальному архіві за період з 1944 по 2001 рік включно, але всі документи, прийняті на зберігання в обласний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву м. Донецьку, доступ до яких відсутній. Відповідно до довідки ОСББ «Медик 1» від 16.10.2024, виданої власнику квартири [ADDRESS] [PERSON] , станом на 16.10.2024 заборгованість зі сплати внесків за житлово - комунальні послуги за даним особовим рахунком відсутня. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав, встановлені у ч. 2 ст.16 ЦК України, зокрема, як спосіб захисту права передбачено його визнання. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону № 1952-IV). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі. Пунктом 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Судом встановлено, що 11.12.2018 державним реєстратором філії КП Київської обласної ради «Аквабіоресурси» Ісаєвим В.В. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44548544, яким зареєстровано право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Документи, подані для державної реєстрації: ухвала суду, серія та номер: 654/3782/18 від 06.12.2018. видавник Голопристанський районний суд Херсонської області, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №393909742 від 06.09.2024. Також відповідно до вищезазначеної інформації №393909742 від 06.09.2024 право власності за [PERSON] на спірну квартиру не зареєстроване. У позовній заяві зазначено вимогу скасувати відповідне рішення та запис № 28986475 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вчинений державним реєстратором Ісаєвим Володимиром Володимировичем Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси» м. Київ яким право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Суд звертає увагу, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. У категорії справ щодо оскарження рішень (записів) про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), Велика Палата має сталу практику в частині належного (ефективного) способу захисту прав іпотекодавця саме у спосіб оскарження таких рішень. Зокрема, саме такий спосіб захисту прав іпотекодавця застосований Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18), від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц та багатьох інших. У постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19 викладено висновок про те, що з 16 січня 2020 року законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а отже, відсутня необхідність застосування позивачем такого способу судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а значить - не спроможний надати особі ефективний захист її прав. У постанові Верховного Суду від 6 липня 2023 року у справі № 462/4050/19-ц (провадження № 61-4818св23) зазначено, що згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Такий висновок також викладено у постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 3 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 18 листопада 2020 року у справі № 154/883/19-ц (провадження № 61-12287св20) та від 16 грудня 2020 року у справі № 676/58/17-ц (провадження № 61-5047св20), на які посилається заявник у касаційній скарзі. З урахуванням конкретних обставин справи та положень абзаців другого та третього частини третьої статті 26 Закону задоволення вимоги про скасування рішення та запису державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності тільки за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами. Чинне нині положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону також містить пряму вказівку на те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. У цій справі позивач заявив вимогу про скасування відповідного рішення та запису № 28986475 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.12.2022 у справі №759/7632/20, який зазначив, що відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Судом встановлено, що наразі право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] , а не за [PERSON] . Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (схожі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Визначення позивачем у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Відповідно до вимог статті 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. За змістом наведених норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки на даний час, право власниості на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] , який до участі в справі як відповдіач не залучався. Крім того, судове рішення про скасування рішення та запису державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за [PERSON] не призведе до відновлення порушених прав позивача без застосування додаткових способів захисту, оскільки, в даному випадку, суд, задовольнивши таку позовну вимогу, не вирішить тим самим наявний спір про право. Доводи сторін, які не узгоджуються із зазначеними вище висновками, суд відхиляє. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Відповідно до ст. 141 ЦПКУ України позивачу за рахунок відповідача судові витрати не відшкодовуються, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Outcome: dismissed