Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить винести рішення, згідно якого визнати за нею право власності на частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В позовній заяві позивач зазначила, що вони з відповідачем з 1986 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Справа про розірвання шлюбу перебуває на розгляді в Чугуївському міському суді Харківської області. За час шлюбу ними придбано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за відповідачем. Відповідно до приписів ст.60, ч.1 ст.70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і в разі його розподілу частки дружини та чоловіка є рівними. У зв`язку з вищевикладеним вона просить визнати за нею право власності на частку трикімнатної квартири, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 23.06.2025 справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито. Від позивача надійшла заява про підтримання позову, проханням позов задовольнити, проводити розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи, згідно із ст.128 ЦПК України, повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом оголошення через офіційний веб-сайт судової влади, відзив із зазначенням заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав, заяв про розгляд справи в його відсутності не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтями 77, 78 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що з 19 квітня 1986 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано у Палаці одруження «Октябрьский», актовий запис № 416, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.04.1986. Під час шлюбу сторонами придбано квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу двокімнатної квартири від 03.08.1996 року, посвідченим приватним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори Вороною Г.В., реєстровий № № 4307, право власності на яку зареєстровано на відповідача. Згідно довідки КП «Вовчанське БТІ» № 3/03 від 24.03.2025 [PERSON] , [INFO] , на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі продажу від 03.08.1996 року. Дійсна вартість квартири на час подачі позову відповідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 28.04.2025 року складає 678 026,72 грн. Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Із роз`яснень, наданих в пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вбачається, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути жилі будинки. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, квартира [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя, а отже позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останньою при подачі позову документально підтверджений судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved