Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом в якому просить визначити позивачу [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] тривалістю в два місяця, початок якого відрахувати з дня набрання рішення законної сили. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] в с. Ярославка Білгород-Дністровського району Одеської області помер дід позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 6,2421 га, кадастровий номер 5124587700:01:002:0146, розташована на території Ярославської сільської ради Білгород-Дністровського (Саратського) району Одеської області, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] . Позивач є онуком спадкодавця. 24 жовтня 2006 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений Скалозуб М.І., секретарем виконавчого комітету Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області, за реєстровим №61, відповідно до якого спадкоємцем житлового будинку [ADDRESS] призначила [PERSON] , 1978 року народження. У серпні 2025 року брат позивача [PERSON] здійснював прибирання приміщення будинку, який належав спадкодавцю. Серед фотографій було знайдено заповіт, з якого вбачалось, що спадкоємцем належного діду будинку [ADDRESS] , призначено позивача [PERSON] . Про наявний заповіт родичам спадкодавця не біло відомо, тому за оформленням спадкового майна позивач [PERSON] не звертався. Про вказаний факт одразу було повідомлено [PERSON] , але враховуючи що останній проходить військову службу, зміг приїхати тільки в вересні 2025 року. Позивачу [PERSON] ні на момент складання заповіту, ні на час смерті заповідача не було відомо про існування заповіту. Про існування заповіту позивач дізнався в вересні 2025 року, після спливу строку для подання заяви про прийняття спадщини. У зв`язку з чим позивач звернувся до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини, однак постановою приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. від 19 вересня 2025 року позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, встановлений статтею 1270 ЦК України та рекомендовано звернутися до суду. Ухвалою судді від 01 жовтня 2025 року позовну заяву [PERSON] в особі представника адвоката Вельчевої Наталі Михайлівни до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Цивільну справу ухвалено розглядати у загальному позовному провадженні. Підготовче засідання призначено на 13 листопада 2025 року о 11:05 годині з викликом сторін. Витребувано від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І., належним чином засвідчену копію спадкової справи №135/2024, щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . 22 жовтня 2025 року на адресу суду від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І., надійшла копія спадкової справи №135/2024, щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 10 грудня 2025 року підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Вельчева Н.М. до суду не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання без їх участі, представник просила задовольнити позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, наслідки ст.206 ЦПК України йому зрозумілі. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши наявні у матеріалах справи документи та матеріали нотаріальної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги, підлягають задоволенню з огляду таке. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно частин 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що [INFO] в с. Ярославка Білгород-Дністровського району Одеської області помер [PERSON] , [INFO] , про що Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) складено відповідний актовий запис №8 та 10 січня 2024 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до довідки Ярославського старостинського округу Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №382/02-17 від 19 вересня 2025 року [PERSON] на день смерті, яка настала [INFO] , а/з №8 від 10 січня 2024року, був мешканцем с. Ярославка, був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] за адною адресою був зареєстрований один. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 6,2421 га, кадастровий номер 5124587700:01:002:0146, розташована на території Ярославської сільської ради Білгород-Дністровського (Саратського) району Одеської області, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Саратським районним бюро ЗАГС Одеської області від 07 жовтня 1978 року, батьками [PERSON] , [INFO] , місце народження с. Ярославка Саратського району Одеської області мовою оригіналу зазначені « [PERSON] » та « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Світлодолинською сільською радою Саратського району Одеської області від 06 травня 1957 року, батьками [PERSON] , [INFO] , місце народження смт. Сарата Саратського району Одеської області, мовою оригіналу зазначені « [PERSON] » та « [PERSON] ». 24 жовтня 2006 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений Скалозуб М.І., секретарем виконавчого комітету Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області, за реєстровим №61, відповідно до якого спадкоємцем житлового будинку [ADDRESS] призначив [PERSON] , 1978 року народження. 18 червня 2024 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. заведена спадкова справа №135/2024 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Спадкова справа заведена за заявою іншого спадкоємця за заповітом [PERSON] , який є братом позивача [PERSON] . На даний час [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 6,2421 га, кадастровий номер 5124587700:01:002:0146, розташованої на території Ярославської сільської ради Білгород-Дністровського (Саратського) району Одеської області, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] . 19 вересня 2025 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. від 19 вересня 2025 року позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, встановлений статтею 1270 ЦК України та рекомендовано звернутися до суду. Як на поважність причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини позивач посилається на необізнаність у наявності заповіту. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 7, 209, 188, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому пункту 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19). Як вбачається із дослідженої спадкової справи № 135/2024, нотаріусом не було скеровано повідомлення про відкриття спадщини позивачу. Також, в матеріалах спадкової справи відсутні відомості про виклик позивача шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Доказів того, що позивач був присутній під час складання заповіту, або йому була вручена копія такого заповіту або доведено його зміст іншим чином, як за життя спадкодавця та в межах шестимісячного строку, після його смерті, матеріали справи не містять. Суд вважає, що [PERSON] був необізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь, нотаріусом не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом та доходить до висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. У разі пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини, може бути встановлено додатковий строк для її прийняття з таких підстав: за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину; на підставі судового рішення про встановлення додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням викладеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що [PERSON] наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] і слід визначити строк у межах передбаченого законом загального терміну шести місяців і таким достатнім строком є два місяці, перебіг яких рахується після набрання рішенням законної сили. На підставі ст. 1272 ЦК України,

Outcome: approved