Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 27900,00 грн, з яких сума кредиту - 8000,00 грн, сума процентів за користування кредитом - 13372,80 грн, нараховані проценти за 41 календарний день - 6527,20 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. В порядку частин 10, 11 ст. 265 ЦПК України, органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення, нараховувати інфляційні втрати та 3% річних. Свої вимоги мотивує тим, що 13 липня 2023 року між ТОВ "АВЕНСУС УКРАЇНА" та [PERSON] було укладено електронний договір № 6857377 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого останній отримав на платіжну картку № [NUMBER] кредитні кошти в сумі 8000,00 грн. Строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, стандартна процентна ставка 1,99 %, знижена процентна ставка 0,01 %. В рамках наданого кредиту відповідач здійснив сплати на загальну суму 6073,60 грн, які були спрямовані на погашення заборгованості за процентами. 27 травня 2024 року між ТОВ "АВЕНСУС УКРАЇНА" та ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" (надалі змінив найменування на ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ") було укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, відповідно до якого останнє набуло право нового кредитора до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Оскільки на момент відступлення права вимоги не сплив строк кредитування, позивач за 41 день нарахував проценти на загальну суму 6527,20 грн. На дату звернення до суду борг за кредитним договором становить 27900,00 грн, з яких сума кредиту - 8000,00 грн, сума процентів за користування кредитом - 13372,80 грн, нараховані проценти за 41 календарний день - 6527,20 грн. Представниця відповідача - адвокат Данилюк І.М. подала відзив на позов, у якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити, а у випадку визнання спірного договору укладеним належним чином, позовні вимоги задоволити частково, зокрема в частині нарахованих процентів за користування кредитом, судових витрат та витрат на правову допомогу, в іншій частині - відмовити повністю. Свою позицію мотивувала тим, що укладення з його довірителем договору про надання споживчого кредиту не доведено належними та допустимим доказами, оскільки текст договору був сформований саме первісним кредитором. До позовної заяви не долучено доказів направлення відповідачу електронного повідомлення на укладення електронного договору, одноразового ідентифікатора для підписання договору, вчинення ним дій, які б вважалися прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення його ідентифікації при вході в такий кабінет, що передбаченого Законом України "Про електронну комерцію". Також позивач не надав оригіналу укладеного договору та доказів надання кредитних коштів саме [PERSON] . Долучені ж листи не містять відомостей про картку, на яку перераховувалися кошти, та їх отримувача. Крім того не доведено і розмір заборгованості, оскільки надалі докази тільки констатують її у фіксованій сумі та не підтверджують її наявність, походження і розмір. Вимога про сплату процентів є явно завищеною та не відповідає вимогам справедливості, добросовісності та розумності, оскільки перевищує розмір основної заборгованості в 2,5 рази. Щодо витрат на правничу допомогу, то, з урахуванням критерію співмірності складності справи та бсягу виконаної роботи адвокатом у типовій справі незначної складності, виходячи з конкретних обставин справи, розгляд якої проходить за правилами спрощеного позовного провадження, просить такі зменшити до 2000,00 грн. З урахуванням того, що сума стягнення за процентами підлягає зменшенню, то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, підлягає перерозподілу, у зв`язку з чим компенсації підлягають судові витрати, понесені позивачем у розмірі, що становить різницю між сумами судових витрат, що підлягають компенсації кожній зі сторін. Представник позивача у системі "Електронний суд" сформував відповідь на відзив, у якій, крім обставин, викладених у позовній заяві, зазначив, що спірний договір був укладений в електронному вигляду з дотриманням вимог Закону України "Про електронну комерцію", він скріплений електронними підписами і його оригінал є в особистому кабінеті відповідача. Доказами факту укладення кредитного договору слугують проведені останнім сплати на погашення заборгованості, що підтверджується карткою обліку договору. Переказ коштів, виданих у рамках кредитного договору, здійснено шляхом перерахування таких за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію, на банківську картку, яку відповідач вказав особисто в заяві про отримання кредиту. На підтвердження суми заборгованості надано розрахунок заборгованості, який є належним доказом. Нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснювалося в межах строку користуання кредитом, ураховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору. Підстав для звільнення від нарахування процентів за користування кредитом мобілізованим позичальникам нема, оскільки останній не надав банку перелік документів, установлений листом Міністерства оборони від 21.08.2014 № 322/2/7142. Представник позивача в судове засідання не з`явився, як безпосередньо у позовній заяві (а.с. 1-10), так і у відзиві на позов та окремо сформованій заяві (а.с. 130-136, 158) клопоче про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представниця - адвокат Данилюк І.М. подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій просила при ухваленні рішення врахувати, що нарахування процентів повинно було здійснюватися виключно в межах 30-денного строку, на який було укладено спірний договір, та із застосуванням визначеної у ньому відсоткової ставки. Доказів пролонгацій строку договору не надано. Нарахування процентів за понадстрокове користування проведено без урахування умов договору та всупереч закону (а.с. 161). Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 25 жовтня 2025 року ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" у системі "Електронний суд" сформувало позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно із ухвалою від 30.10.2025, суд відкрив провадження по справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, витребував за клопотанням позивача докази. 10 листопада 2025 року представниця відповідача подала заяву про ознайомлення з матеріалами справи, а 20 листопада 2025 року - відзив на позовну заяву. 26 листопада 2025 року на адресу суду поступили витребовувані докази, які сформовані у системі "Електронний суд", з якими представники сторін мали можливість ознайомитися через кабінети користувачів ЄСІТС. 28 листопада 2025 року представник позивача у системі "Електронний суд" сформував відповідь на відзив. 19 січня 2026 року представники сторін подали заяви про розгляд справи без їх участі. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При цьому з урахуванням того, що завершення розгляду справи відбулося за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України та не є порушенням прав сторін щодо участі у розгляді справи, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: згідно із долученим до матеріалів справи паспортом споживчого кредиту, [PERSON] 13.07.2023 ознайомився з основними умовами кредитування в ТОВ "АВЕНСУС УКРАЇНА", що підтвердив електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора А 2013 (а.с. 12-13). Відповідно до договору № 6857377 про надання споживчого кредиту від 13.07.2023, його сторони ТОВ "АВЕНСУС УКРАЇНА" та [PERSON] погодили, що укладення цього договору здійснюється за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої споживачу забезпечується через вебсайт або мобільний застосунок. (п. 1.1). На умовах, встановлених договором, Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2). Сума кредиту - 8000 грн (п. 1.3). Строк кредиту - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього Договору (п. 1.4). Стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору (п. 1.5.1). Знижена процентна ставка 0,01 % в день застосовується якщо споживач до 12.08.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту (п. 1.5.2). Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки [NUMBER] (п. 2.1). Договір підписано сторонами в електронні формі, шляхом використання електронних підписів, у тому числі споживача [PERSON] одноразовим ідентифікатором А2013 (а.с. 14-19). Як зазначив позивач, на підставі укладеного кредитного договору ТОВ "АВЕНСУС УКРАЇНА" перерахувало 13.07.2023 на користь [PERSON] на картку [NUMBER] 8000,00 грн, на підтвердження чого надав повідомлення за вих № 7/4950 від 29.05.2024 та договір № 087/20-П про надання послуг з переказу платежів (а.с. 32, 34-37). Як слідує з повідомлення АТ КБ "ПриватБанк" № 20.1.0.0.0/7-251110/74307-БТ від 14.11.2025, на ім`я [PERSON] емітовано банківську картку № [NUMBER] , на яку 13.07.2023 зараховано кошти в сумі 8000,00 грн (а.с. 128). Згідно із розрахунком заборгованості, який проведений ТОВ "АВЕНСУС УКРАЇНА", заборгованість [PERSON] за договором № 6857377 від 13.07.2023 становила 21372,80 грн (а.с. 38-44), з них: 8000,00 грн - основний борг, 24,00 грн+19422,40 грн - нараховані проценти відповідно за зниженою та стандартною ставками. Проведені сплати на загальну суму 6073,60 грн (14.08.2024 на суму 342,40 грн, 19.09.2023 на суму 5731,20 грн). За період із 13.07.2023 до 11.08.2023 застосовано знижену процентну ставку 0,01% (8000 грн*0,01%=0,80 грн), за період з 13.08.2023 до 12.12.2023 стандартну процентну ставку 1,99% (8000грн*1,99%=159,20грн). З 13.12.2023 проценти не нараховувались. 27 травня 2024 року між ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" (фактор) та ТОВ "АВЕНСУС УКРАЇНА" (клієнт) укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержавння яких належить клієнту (п. 1.1). Перехід від клієнта до фактора прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому -передачі реєстру боржників згідно додатку № 2... (п. 1.2) (а.с. 45-53). На підтвердження факту реального переходу права вимоги за договором факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 позивач надав відповідні акт та акти прийому-передачі (а.с. 54-55), платіжні інструкції про проведені сплати за вказаним договором факторингу (а.с. 58, 59) та Реєстр боржників (а.с. 56-57), згідно із яким від ТОВ "АВЕНСУС УКРАЇНА" до ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 6857377 на загальну суму заборгованості в розмірі 21372,80 грн, з яких: 8000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 13372,80 грн - заборгованість по процентах. Згідно з долученими до позовної заяви документами, ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" 25.11.2024 змінило найменування на ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" (а.с. 66). Після отримання права вимоги до відповідача, позивач з 28.05.2024 продовжив нарахування процентів за користування кредитом, що проводив до 07.07.2024, застосовуючи стандартну процентну ставку 1,99% (8000грн*1,99%=159,20грн), на що вказує відповідний розрахунок заборгованості (а.с. 75), у зв`язку з чим за період із 28.05.2024 до 07.07.2024 (41 день) нараховано проценти на суму 6527,20 грн. Тобто до стягнення позивач заявляє суму заборгованості в розмірі 27900,00 грн, з яких сума кредиту - 8000,00 грн, сума процентів за користування кредитом - 13372,80 грн, нараховані проценти за 41 календарний день - 6527,20 грн. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду та норми права, які застосував суд: суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково, виходячи з такого. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, в якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18), від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. У постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020 суд дійшов висновку, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Про можливість укладення договору вищевказаним способом вказано і в постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19. З урахуванням указаного вище, зважаючи на надані позивачем докази, суд установив, що відповідач, ознайомившись із умовами кредитування в ТОВ "АВЕНСУС УКРАЇНА", підтвердженням чого слугує підписаний ним електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора паспорт споживчого кредитування, уклав 13.07.2023 зі вказаним Товариством договір про надання споживчого кредиту, який також підписав електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Заперечуючи ж факт укладення договору, сторона відповідача не надала жодного доказу, а відтак твердження про неукладеність договору є голослівними. Вказане вище свідчить про існування між ТОВ "АВЕНСУС УКРАЇНА" та [PERSON] кредитних правовідносин, які виникли на підставі кредитного договору, а відтак до цих правовідносин суд застосовує вимоги ст. 509, 1054 ЦК України. Так, у частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Факт перерахування відповідачу кредитних коштів у сумі 8000,00 грн на належний йому рахунок за вказаними вище кредитним договором підтверджений належими доказами, які спростовують позицію його представника про недоведеність отримання її довірителем кредитних коштів, відсутність відомостей про картку, на яку перераховувалися кошти, та їх отримувача. Отримавши кредитні кошти в розмірі 8000,00 грн, [PERSON] такі не повернув, хоча, згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Оскільки факт отримання кредитних коштів знайшов своє обгрунтування, натомість доказів на підтвердження їх повернення під час розгляду справи не здобуто, суд уважає, що позовна вимога в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8000,00 грн підлягає до задоволення. Щодо нарахованої та заявленої до стягнення суми заборгованості за процентами, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. З наданих суду розрахунків заборгованостей суд установив, що за період із 13.07.2023 до 11.08.2023 первісний кредитор застосовував знижену процентну ставку 0,01% (8000 грн*0,01%=0,80 грн), за період з 13.08.2023 до 12.12.2023 - стандартну процентну ставку 1,99% (8000грн*1,99%=159,20грн), що відповідає умовам укладеного договору № 6857377 від 13.07.2023, з якими відповідач погодився. Із вимогами про визнання спірного договору, як і його певних умов недійсними, відповідач не звертався. Вказані розміри процентних ставок відповідають вимогам Закону України "Про споживче кредитування", а відтак нема підстав уважати, що розмір заборгованості за процентами, який нарахований за період із 13.07.2023 до 12.12.2023, є неспівмірним. Проценти нараховані в межах строку кредитування (360 днів (п. 1.4 договору) та відповідно до погоджених умов договору (п. 1.51, 1.5.2 договору), а тому така складова заборгованості як заборгованість за процентами за вказаний період у розмірі 13372,80 грн нарахована підставно (24,00 грн (нараховані за вказаний період проценти за зниженою ставкою) + 19422,40 грн (нараховані за вказаний період проценти за стандартною ставкою)-6073,60 грн (зараховані сплати)). Однак із нарахуванням суми заборгованості за процентами за період із 28.05.2024 до 07.07.2024 (41 день) із застосуванням стандартної процентної ставки 1,99% (8000грн*1,99%=159,20грн), на що вказує відповідний розрахунок заборгованості (а.с. 75), суд не погоджується, виходячи з такого. Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України "Про споживче кредитування" пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року, денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %. З урахуванням зазначеного, за період із 28.05.2024 до 07.07.2024 (41 день) застосовувана процентна ставка могла становити не більше 1,5% , а відтак заборгованість за процентами за цей період складає 4920,00 грн (8000грн*1,5%= 120грн*41день), а не 6527,20 грн, що заявляє до стягнення позивач (розрахунок яких на а.с. 75). Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за нарахованими процентами слід задовольнити частково, на суму 18292,80 грн, з яких: - 13372,80 грн заборгованість за процентами, нарахованими за період із 13.07.2023 до 12.12.2023; - 4920,00 грн заборгованість за процентами, нарахованими за період із 28.05.2024 до 07.07.2024. При цьому суд звертає увагу на те, що заборгованість за процентами нарахована в межах погодженого сторонами спірного договору строку кредиту 360 днів (п. 1.4 договору), що спростовує позицію відповідача щодо погодженого строку кредитування в 30 днів, який визначений як періодичність, з якою повинні сплачуватися проценти, а не загальний строк кредитування, під час якого такі нараховуються. З урахуванням встановлених вище обставин, суд виснує, що [PERSON] перед ТОВ "АВЕНСУС УКРАЇНА" за кредитним договором № 6857377 від 13.07.2023 мав невиконані зобов`язання на загальну суму 26292,80 грн, із яких 8000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 18292,80 грн - заборгованість за несплаченими процентами. Під час існування невиконаного грошового зобов`язання за кредитним договором № 6857377 від 13.07.2023, на підставі договору факторингу 27.05/24-Ф від 27.05.2024 до позивача перейшло право вимоги до відповідача з виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором. Факт переходу права вимоги до відповідача підтверджується вищеописаними договором факторингу, витягом з акта прийому - передач прав вимог, реєстром боржників, платіжними інструкціями та відповідає вимогам ст. 1077, 1078 ЦК України, відповідно до яких за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Тобто, позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідача за спірним кредитним договором. Даючи оцінку цьому, суд уважає доведеним факт отримання відповідачем кредитних коштів та надання ним згоди на сплату відсотків за користування ними, погодження з їх розміром, оскільки він підписав вказаний кредитний договір, де такі визначені, однак у процесі користування кредитними коштами не здійснював погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями в повному обсязі, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи, чим порушив умови укладеного договору. Тому суд уважає, що з відповідача на користь позивача слід стгянути заборгованість за спірним договором у розмірі 26292,80 грн, із яких 8000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 18292,80 грн - заборгованість за несплаченими процентами, задоволивши позовні вимоги в цій частині частково. Вирішуючи позовні вимоги про застосування положень ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України суд зазначає таке. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. У свою чергу, згідно із ч. 11 ст. 265 ЦПК України, остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Суд зазначає, що, відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 13.07.2023, тобто в період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, суд уважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволення. Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позов ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" до [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 11), а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень. Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про задоволення позову частково і стягнення з відповідача 26292,80 грн боргу, що становить 94,23 % (26292,80 грн*100%/27900,00грн) від заявленої суми, то, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з нього на користь позивача 2282,63 грн (94,23 % від 2422,40 грн) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 10000,00 гривень надав: - договір № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10.12.2024, який укладений між адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ", в якому визначено, що за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін та згідно Рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару (п. 4.3). Послуги професійної правничої допомоги надаються адвокатом клієнту на підставі укладеної заявки на виконання доручення, яка є невід`ємною частиною догвоору (п. 4.4). Після виконання заявки адвокат складає акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який підписує та надає клієнту для узгодження та підпису (п. 4.6) (а.с. 80-81); - заявку № 11150 на виконання доручення до договору № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10.12.2024, у якому визначені види послуг та їх вартість (а.с. 82-83); - акт № 11150 прийому-передачі иконаних робіт (наданих послуг) від 20.10.2025, у якому зазначено про надання адвокатом Столітнім М.М. ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" послуг по супроводу боржника [PERSON] на загальну суму 10000,00 грн із розмежуванням видів виконаних робіт та їх вартості (а.с. 84); - рахунок на оплату № 11150-20/10-2025 від 20.10.2025 за договором № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10.12.2024 по боржнику [PERSON] на суму 10000,00 грн (а.с. 85); - ордер на надання правчиної допомоги адвокатом Столітнім М.М. ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльнісю Столітнього М.М. (а.с. 86, 87). Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. Однак суд ураховує, що сторона відповідача заявила клопотання про зменшення розміру судових витрат та про їх неспівмірність з позовними вимогами. З огляду на категорію спору та складність справи, об`єм виконаної адвокатом роботи, виходячи з необхідності та значимості виконаних дій у справі, їх обгрунтованості, та, враховуючи наявність заперечень зі сторони відповідача щодо стягнення витрат в заявленому розмірі, фінансовий стан учасників справи, де позивачем є юридична особа, а відповідачем фізична особа, який є учасником бойових дій (а.с. 116, 117-118), суд уважає, що слід зменшити витрати на професійну правничу допомогу до 2000,00 гривень, що буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. В той же час, оскільки позовні вимоги задоволені частково, беручи до уваги п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу також повинен стягуватись пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1884,60 грн (94,23 % від 2000,00 грн). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial