Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

27.01.2025 року представник ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулася в суд із позовом, сформованим в системі «Електронний суд», який отримано судом 28.01.2025 року, до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», код ЄДРПОУ: 38548598, заборгованість за кредитним договором №1304-9299 від 20.11.2023 року, в розмірі 12480 грн. 00 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом становить 3000 грн. 00 коп.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 9480 грн. 00 коп., а також стягнути понесені судові витрати по справі в сумі 2422 грн. 40 коп., пов`язані із сплатою судового збору. В судове засідання представник позивача не прибула, натомість у позовній заяві просила суд проводити розгляд вказаної справи без участі представника ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 02.05.2025 року пояснив, що пред`явлений до нього позов він визнає та не заперечує щодо обставин отримання кредиту. Разом з тим зазначив, що він зв`язувався із представником ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», з яким домовився про сплату з його боку найближчим часом суми тіла кредиту, а саме 3000 грн. З огляду на викладене просив суд надати йому час для сплати вказаної суми боргу, а також для можливості вирішення із позивачем питання щодо зменшення суми боргу в частині нарахованих відсотків. Однак, в наступні судові засідання останній тривалий час повторно не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією. З даного приводу суд зазначає наступне: В жодне із семи призначених в подальшому судових засідань відповідач [PERSON] не прибув, а саме: 02.06.2025 року, 08.07.2025 року, 11.08.2025 року, 31.10.2025 року, 21.11.2025 року, 12.12.2025 року та 23.01.2026 року. Що стосується засідання, призначеного на 02.06.2025 року, відповідач подав до суду заяву, в якій просив відкласти його з метою ознайомлення його представника із матеріалами даної справи. Проте, до суду жоден представник відповідача не прибував і з матеріалами справи не ознайомлювався. В наступні зазначені вище судові засідання [PERSON] не з`явився, і не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Крім того суд констатує, що жодних належних, допустимих та достатніх доказів в розумінні ЦПК України, які б підтверджували сплату відповідачем суми боргу повністю чи частково останнім суду представлено не було. Таким чином, суд констатує наступне: Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як визначено ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи. Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення відповідача [PERSON] про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Частиною 1 ст.223 ЦПК України передбачено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктами 1, 2 ч.3 ст.223 визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Таке положення пов`язане з дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами та із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Відповідно до п.п.1, 3, 5 ст.128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 44 ЦПК України. Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку поважних причин неявки до суду, однак зобов`язує суд оцінювати неявку до суду у кожному конкретному випадку залежно від підстав поважності наведених причин з тим, щоб забезпечити учасника процесу конституційною гарантією змагальності у процесі та доведення суду переконливості своїх доводів (п.4 ч.3 ст.129 Конституції України). Крім того, у відповідності до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Також, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Європейський суд з прав людини, констатує, що розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмету розгляду для заявника (рішення у справі «Писатюк проти України»). Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи викладене, суд вважає причини неявки відповідача [PERSON] в судові засідання - неповажними, а також з урахуванням того, що відповідач висловив свою позицію відносно пред`явленого до нього позову, в судовому засіданні 02.05.2025 року, приходить до висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності останнього, оскільки будучи, в розумінні ЦПК України, належним чином повідомленим про судові засідання, відповідач до суду повторно не прибув. Отже, вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх позовних вимог і заперечень, та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що на офіційному веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (creditkasa.com.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. Згідно наведеного у позовних вимогах порядку оформлення кредитної угоди, при укладенні договору відповідачем були здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку [PERSON] укладення договору було б неможливе. Отже, 20.11.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», код ЄДРПОУ: 38548598 і [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , тобто відповідачем по даній справі, за допомогою веб-сайту creditkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1304-9299 (а.с.9-15). Як вбачається із змісту вказаного кредитного договору, разом із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспортом споживчого Кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. У відповідності до норм ч.1 ст.13 ЗУ «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ "Про електронну комерцію". Роздруківка Кредитного договору разом із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспортом та Таблицею споживчого кредиту, долучено до матеріалів справи (а.с.16-26). Таким чином, електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Як визначено ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, - в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Як перевірено судом, на виконання зазначених вимог, [PERSON] було надано наступний одноразовий ідентифікатор А7338, для підписання Кредитного договору 1304-9299 від 20.11.2023 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до вище наведеного, слід прийти до висновку, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на вебсайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між сторонами по даній справі не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані [PERSON] . Таким чином, кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] як позичальнику кредитні кошти відповідно до умов укладеного кредитного договору. На підтвердження факту видачі кредиту позивачем як кредитодавцем долучено до позовної заяви документи що підтверджують перерахування кредитних коштів, а саме довідку про перерахування суми кредиту та довідку про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи (а.с.27-35). Проте, в подальшому, [PERSON] всупереч умовам кредитного договору, ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст.ст.525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також: не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед позивачем за кредитним договором. Отже, станом на 17.12.2024 року загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором становив: 26580 грн. 00 коп., що складається з наступного: 3000 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за кредитом; 23580 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Порядок нарахування зазначеної суми заборгованості відображений в розрахунку сум заборгованості за кредитним договором (а.с.36-38). Разом з тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості [PERSON] за нарахованими процентами, зокрема в сумі 14100 грн. 00 коп., за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі - 12480 грн. 00 коп. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд у заявленому позові, стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, тобто: прострочену заборгованість за кредитом - 3000 грн. 00 коп. та прострочену заборгованість за нарахованими процентами, однак у розмірі, що становить різницю між нарахованою сумою - 23580 грн. 00 коп. і сумою, яка підлягає списанню - 14100 грн. 00 коп., відповідно - 9480 грн. 00 коп., що разом складає 12480 грн. 00 коп. Суд звертає увагу, що відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому цивільним та господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ЗУ «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Суд констатує, що відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно із ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст.599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як визначено ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором чи законом, або розірвання договору. В ст.612 ЦК України закріплено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. У відповідності до вимог ч.ч.1, 2 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, як зазначено вище, станом на 17.12.2024 року загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №1304-9299 від 20.11.2023 року, з урахуванням часткового списання заборгованості за нарахованими процентами, становить - 12480 грн. 00 коп. Отже, в даному випадку відповідач порушив умови кредитного договору, що свідчить про ухилення [PERSON] від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором. Встановлені судом обставини не спростовані в судовому засіданні відповідачем по справі [PERSON] , оскільки будучи належним чином повідомленим рекомендованою кореспонденцією про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання останній неодноразово повторно не прибув. Таким чином, враховуючи вищенаведене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягає до задоволення. Разом з тим, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі до суду позову, сформованого в системі «Електронний суд», про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 12480грн. 00 коп., у відповідності до положень ч.3 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. згідно платіжної інструкції № 45203 від 17.01.2025 року (а.с.8). Отже, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», з відповідача в користь позивача слід стягнути 2422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору. На підставі наведеного, ст.ст.516, 525, 526, 530, 599, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved