Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

30.06.2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з усього нерухомого майна, що належить йому, накладеного Вишгородським відділом Державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 3956671 з примусового виконання виконавчого листа лист № 7/2-726/07 від 16.04.2007 року, виданого Вишгородським районним судом, а саме: земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,046 га, розташованої по [ADDRESS] , житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , 1/3 частки двокімнатної квартири, що знаходиться в [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказав, що 16.04.2007 року Вишгородським районним судом видано виконавчий лист №7/2-726/07 про стягнення з нього на користь КП «Готельне господарство «Житомир» боргу в розмірі 20 553,48 грн. 15.06.2007 року державним виконавцем Вишгородського відділу ДВС Савіним О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №3956671), а постановою ДВ-7-6311 від 12.07.2007 року накладено арешт на належне йому нерухоме майно, а саме: земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,046 га кадастровий номер 3221888802:38:137:6002, розташованої по [ADDRESS] , житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , 1/3 частки двокімнатної квартири, що знаходиться в [ADDRESS] . Номер запису про обтяження 17155397. 13.08.2007 року та 08.10.2007 року він повністю погасив заборгованість та надав до виконавчої служби необхідні платіжні документи, які було долучено до справи. Постановою державного виконавця про повернення виконавчого документу від 01.11.2008 року виконавчий лист було повернуто в орган, що його видав. Разом з тим, через багато років після накладення арешту позивачу стало відомо, що, обтяження з належного йому майна державний виконавець так і не зняв. 29.06.2021 року позивач звернувся до Відділу виконавчої служби з заявою про зняття арешту з майна та отримав відповідь, що інформація щодо сплати заборгованості за виконавчим документом в реєстрі відсутня, матеріали даного виконавчого провадження знищено, тож і інформація щодо підстав завершення виконавчого провадження також відсутня. Таким чином, питання щодо зняття арешту може бути вирішено лише у судовому порядку. Позивач звертався до Вишгородського районного суду Київської області із скаргою на бездіяльність державного виконавця. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01.09.2021 року у справі №363/3240/21 у задоволенні скарги відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 16.12.2021року скасовано ухвалу та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 04.07.2022 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області у задоволенні скарги на бездіяльність Вишгородського відділу Державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо відмови у знятті арешту з майна відмовлено. Рішення суду набрало законної сили. Позивач зазначає, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час якого накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Тобто державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02.07.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 24.07.2025 року до суду від позивача [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25.07.2025 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому надав до суду заяву, в якій розгляд справи просиві проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, крім того повідомлялась через офіційний портал «Судова влада України» веб-сторінку Вишгородського районного суду Київської області, причини неявки суду невідомі, а тому суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поважності причин неявки не повідомив, правом надати пояснення щодо позову не скористався. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А відтак, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Савіна О.О. від 15.06.2007 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №7/2-726/07 виданого 16.04.2007 року Вишгородським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь КП «Готельне господарство» «Житомир» грошових коштів у розмірі 20 553,48 грн., ВП №3956671. Постановою державного виконавця Савіна О.О. від 12.07.2007 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , 1957 року народження, та заборонено останньому здійснювати відчуження будь-якого належного йому майна. Постановою державного виконавця Савіна О.О. від 01.11.2008 року виконавчий документ №7/2-726/07 виданий 16.04.2007 року Вишгородським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь КП «Готельне господарство» «Житомир» грошових коштів у розмірі 20 553,48 грн. повернуто в орган, що його видав. З листа начальника відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції №5277 від 12.05.2016 року, у відповідь на звернення [PERSON] , вбачається, що постанова про арешт майна та оголошення заборони відчуження його В ЄДРВП по виконавчому провадженні №3956671 зареєстрованою не значиться, а виконавче провадження №3956671 знищено, у зв`язку зі спливом строку зберігання та відновлено бути не може. З листа заступника начальника Вишгородського відділу Державної виконавчої служби у Вишгородському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №34903 від 15.07.2021 року слідує, що в провадженні відділу виконавчої служби перебувало виконавче провадження №3956671 відкрите на підставі виконавчого листа №7/2-726/07 виданого 16.04.2007 року Вишгородським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь КП «Готельне господарство» «Житомир» грошових коштів у розмірі 20 553,48 грн. 01.11.2008 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу, згідно ст. ст. 40, 76 ЗУ «Про виконавче провадження», інформація щодо сплати заборгованості за виконавчим документом в реєстрі відсутня. Станом на 15.07.2021 року на виконанні у відділу не перебуває виконавчих проваджень боржником по яким є [PERSON] . Щодо зняття арешту з майна [PERSON] рекомендовано звернутися до суду. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04.07.2022 року відмовлено [PERSON] у задоволенні скарги на бездіяльність Вишгородського відділу Державної виконавчої служби у Вишгородському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо відмови зняття арешту з майна. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №416804228 від 07.03.2025 року вбачається, що [PERSON] , належить майно, зокрема: земельна ділянка з кадастровим номером 3221888802:38:137:6002, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,046 га, житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , 1/3 частка двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , арешт з якого він просить зняти. Скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час якого накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Тобто державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі вищевказаних виконавчих листів, пред`явлення їх до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом України «Про виконавче Провадження» №606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року (далі Закон № 606-XIV). Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону №606-XIV (в редакції, що діяла на момент винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Аналогічна за змістом норма закріплена у частині першій статті 48 Закону №1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року. Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника. Згідно із ч. 1 ст. 55 Закону №606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом. Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Відповідно до ст. 25 Закону №606-XIV державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону. Як встановлено судом, постановою державного виконавця Савіна О.О. від 01.11.2008 року виконавчий документ №7/2-726/07 виданий 16.04.2007 року Вишгородським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь КП «Готельне господарство» «Житомир» грошових коштів у розмірі 20 553,48 грн. повернуто в орган, що його видав на підстав ст. 40, 76 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно ст. 40 Закону №606-XIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві: 1) за письмовою заявою стягувача; 2) якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення, одержати певні предмети, що повинні бути передані йому від боржника згідно з рішенням; 4) у разі якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснює авансування витрат на проведення виконавчих дій, якщо їх авансування передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) якщо в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання боржника - фізичної особи (за винятком виконавчих документів, зазначених у частині першій статті 42 цього Закону), а також виконавчих документів, за якими мають бути стягнені грошові кошти чи інше майно, та інших виконавчих документів, які можуть бути виконані без безпосередньої участі боржника; 6) якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, державний виконавець складає акт. У разі повернення виконавчого документа з підстав, встановлених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску із звітом державного виконавця про його використання. Про повернення виконавчого документа і авансового внеску стягувачеві державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, і може бути оскаржена до суду в 10-денний строк. Повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої цієї статті, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону. Статтею 76 Закону №606-XIV передбачені загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться (висновки у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 569/6234/22). Суд зазначає, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки. З листа заступника начальника Вишгородського відділу Державної виконавчої служби у Вишгородському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №34903 від 15.07.2021 року судом встановлено, що в провадженні відділу виконавчої служби перебувало виконавче провадження №3956671 відкрите на підставі виконавчого листа №7/2-726/07 виданого 16.04.2007 року Вишгородським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь КП «Готельне господарство» «Житомир» грошових коштів у розмірі 20 553,48 грн. 01.11.2008 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу, згідно ст. ст. 40, 76 ЗУ «Про виконавче провадження», інформація щодо сплати заборгованості за виконавчим документом в реєстрі відсутня. Станом на 15.07.2021 року на виконанні у відділу не перебуває виконавчих проваджень боржником по яким є [PERSON] . Відомості про перебування будь-яких виконавчих документів на виконанні у відділі державної виконавчої служби відсутні, а матеріали відповідних виконавчих проваджень знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання. Отже, станом на час розгляду справи відсутні будь-які правові підстави для подальшого існування арешту на спірне нерухоме майно. Накладення арешту на майно та встановлення заборони на його відчуження фактично позбавляє позивача можливості повноцінно користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Збереження протягом тривалого часу нескасованого арешту за відсутності виконавчого провадження є безпідставним та таким, що порушує право позивачки на мирне володіння майном, гарантоване статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями глави 23 розділу І Цивільного кодексу України. Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 року (справа №№2-356/12), зокрема, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15,16 ЦК України) Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним ( справа №161/14034/20 від 03.11.2021, справа №645/6694/15 від 22.12.2021, справа №463/5896/14-ц від 10.04.2019). Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 07.07.2021 у справі №2-356/12 (провадження №61-5972св19), від 03.11.2021 у справі №161/14034/20 (провадження №61-1980св21), від 22.12.2021 у справі №645/6694/15-ц (провадження №61-18160св19), від 26.01.2022 у справі №127/1541/14-ц (провадження №61-2829св21), від 18.01.2023 у справі №127/1547/14-ц (провадження №61-12997св21), від 09.01.2023 у справі №2-3600/09 (провадження №61-12406св21), від 28.08.2024 у справі №947/36027/21 (провадження № 61-12849св23), наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. З урахуванням викладеного, беручи до уваги відсутність правових підстав для подальшого збереження арешту накладеного Вишгородським відділом державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП №3956671 з примусового виконання виконавчого листа виданого Вишгородським районним судом Київської області 16.04.2007 року №7/2-726/07 на все майно [PERSON] , з метою недопущення порушення майнових прав позивача, суд вважає за необхідне скасувати арешт та заборону відчуження земельної ділянки з кадастровим номером 3221888802:38:137:6002, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,046 га; житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 1/3 частки двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved