Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1451726 від 19.04.2024 у сумі 73 403,98 грн. та судовий збір. Позов мотивований тим, що 19.04.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем укладено кредитний договір №1451726, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 12000 грн. Відповідач зобов`язався повернути кредит разом з нарахованими відсотками у визначений сторонами строк, проте своє зобов`язання не виконав. 26.12.2024 ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу №26122024, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором №1451726. Сума заборгованості відповідача становить 73 403,98 грн., з яких: 11 999,98 грн. заборгованість за тілом кредиту; 57 600 грн. заборгованість за відсотками; 3 804 грн. заборгованість за штрафами. Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області прийнято справу до свого провадження та відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Задоволено клопотання представника позивача ТОВ «Кредит-Капітал» про витребування доказів та витребувано у АТ КБ «Приватбанк» належним чином завірені копії документів, що містять інформацію про: належність банківської карти з прихованим номером № [NUMBER] [PERSON] ; успішність транзакції, здійсненої 19.04.2024 року на банківську картку № [NUMBER] в сумі 12000 грн з призначенням платежу «зарахування на картку, маска картки [NUMBER] »; зарахування грошових коштів за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] ; проведення верифікації особи власника банківської карти № [NUMBER] . (а.с.54) Позивач направив відповідачу позовну заяву з додатками, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. (а.с.41-45) Відповідачу [PERSON] надіслано ухвалу про відкриття провадження на адресу її зареєстрованого місця проживання. Відповідач отримала ухвалу 14.12.2025 про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу №R067054908374. (а.с.85) Представник відповідача [PERSON] адвокат Яресько Т.В. подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідач визнає позовні вимоги частково, у сумі 11 037,80 грн., з яких: 3 780,07 грн. заборгованість за тілом кредиту та 7 257,73 грн. заборгованість за відсотками. Зазначає, що відповідачем не заперечується отримання кредиту в сумі 12 000 грн. Проте позивачем відсотки за користування кредитом нараховано з порушенням вимог законодавства, а тому сума заборгованості є не відповідає дійсності. Підстав для нарахування штрафу в період воєнного стану позивач не мав. З огляду на викладене, просить суд позовні вимоги задовольнити частково - зменшити витрати позивача на правничу допомогу до 1 000 грн. та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9 000 грн. (а.с.60-67) Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - Усенко М.І. подав відповідь на відзив, в якому заперечував проти тверджень, викладених у відзиві, з підстав їх необгрунтованості. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є вірним та відображає реальний розмір заборгованості відповідно до умов кредитного договору. Штрафи нараховано правомірно, а тому вони підлягають стягненню. Витрати позивача на професійну правничу допомогу є доведеними, а тому вони підлягають стягненню в повному обсязі, а витрати відповідача є недоведеними та такими, що не є співмірними складності справи та виконаній роботі. (а.с.74-78) Представник відповідача [PERSON] адвокат Яресько Т.В. подав заперечення на відповідь на відзив, в яких навів аргументи, тотожні за своєю суттю аргументам, викладеним у відзиві. (а.с.82-83) На дату розгляду справи відповідач клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 19.04.2024 ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту №1451726, за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит у сумі 12 000 грн., строком на 364 днів. В договорі сторони погодили розмір відсотків за користування кредитом та порядок їх. (а.с.18 на звороті-23) Факт підписання відповідачем кредитного договору підтверджується довідкою про ідентифікацію. (а.с.23 на звороті) Факт отримання відповідачем грошових коштів за у сумі 12 000 грн. підтверджується відповіддю АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-251125/110306-БТ від 26.11.2025. (а.с.72) Крім цього, факт отримання вказаних коштів визнається відповідачем. 26.12.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №26122024, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» належні ТОВ «Селфі Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. (а.с. 28-32 на звороті) Факт сплати ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» коштів за вказаним договором підтверджується копією платіжної інструкції. (а.с. 36 на звороті). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №26122024 від 26.12.2024, до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за договором №1451726. (а.с.33) 14.10.2025 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до відповідача з досудовою вимогою, в якій зазначило про те, що воно є новим кредитором за договором №1451726, повідомило про суму заборгованості та необхідність її погашення. (а.с. 36) Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) цієї глави ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до п. 1ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договорів (оферту) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозицію укласти договорі є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису (стаття 641 ЦК України). Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України (частина 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Так, з матеріалів справи вбачається що кредитний договір №1451726 від 19.04.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем укладений у відповідності до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Згідно з п. 1 ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з приписом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до приписів ч.1ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Нормою ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Факт отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 12 000 грн. підтверджується належними та достатніми доказами і не заперечується відповідачем. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. (частина перша статті 1048 ЦК України). Сторони в договорі про надання кредиту погодили розмір відсотків і комісії та порядок їх нарахування. Відповідач умови договору не виконав, а тому у нього виникла заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом. Позивачем нараховано заборгованість [PERSON] за відсотками у сумі 57 600 грн. (а.с.24-27 на звороті) Водночас, представник відповідача [PERSON] адвокат Яресько Т.В. заперечує проти вказаної суми боргу, оскільки нарахування позивачем відсотків відбувалося з порушенням норм чинного законодавства. Представником відповідача на підтвердження своїх тверджень надано власний розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість [PERSON] за тілом кредиту становить 3 780,07 грн., а за відсотками 7 257,73 грн. Суд погоджується з твердженням представника відповідача про те, що відсотки за користування кредитом були нараховані в порушення норм законодавства. Водночас, суд не бере до уваги здійснений адвокатом Яреськом Т.В. розрахунок заборгованості відповідача, оскільки він також не повністю відповідає нормам чинного законодавства. Так, суд враховує, що 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24 грудня 2023 року) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону №3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону №3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, а з 22 квітня 2024 року - денна ставка не більше 1,5%, з 20 серпня 2024 року - денна ставка не більше 1%. Так, суд звертає увагу на те, що кредитний договір №1451726 було укладено між сторонами у справі 19.04.2024, тобто після набрання чинності внесених змін до Закону України «Про споживче кредитування». У вказаному договорі сторони узгодили наступний розмір відсотків: стандартна процентна ставка 2,5% в день, та застосовується в межах строку, вказаного в п.1.3 договору (364 дні) - (п.1.5.1). Крім цього, в п.1.5.2 договору сторони узгодили використання зниженої процентної ставки у розмірі 1% в день до 15.05.2024. Так, у період з 19.04.2024 по 14.05.2024 відповідачу нараховувались відсотки у розмірі 1% в день, що відповідало умовам договору та нормам законодавства. Розмір відсотків за вказаний період становить 3120 грн. (26 днів х 120 грн.). 15.01.2024 відповідач сплатила вказану суму заборгованості по відсоткам та 0,01 грн. по тілу кредиту. В подальшому, з 16.05.2024 по 26.12.2024 відповідачу нараховувались відсотки за ставкою 2,5% в день, що не відповідало вимогам чинного на той час законодавства. Так, відсотки повинні були нараховуватись відповідачу в наступному розмірі: у період з 16.05.2024 по 19.08.2024 1,5% в день, а з 20.08.2024 1% в день. Однак позивач при проведені розрахунку заборгованості по процентам не врахував змін розміру денної процентної ставки, що визначена вказаним законом. Також суд звертає увагу, що представник відповідача, здійснюючи власний розрахунок заборгованості, не врахував норми чинного на той час законодавства, зокрема максимальний розмір відсоткової ставки 1,5% в день, у період з 16.05.2024 по 19.08.2024, здійснив перерахунок відсотків за весь період у розмірі 1% в день, а тому такий розрахунок не відповідають дійсності. Таким чином, оскільки розрахунки заборгованості, надані сторонами у справі, не відображають реального розміру заборгованості [PERSON] , суд вважає за необхідне самостійно розрахувати розмір заборгованості з урахуванням обмежень встановлених Законом України «Про споживче кредитування». Так, з 16.05.2024 розмір відсотків становить 180 грн. на день (11 999,99 грн. х 1,5%). 10.06.2024 відповідач здійснила погашення заборгованості на суму 3 170 грн. Розмір відсотків за період з 16.05.2024 по 10.06.2024 становить 4 680 грн. (180 грн. х 26 днів) Таким чином, станом на 10.06.2024 заборгованість відповідача становить 1 510 грн. (4 680-3 170). 12.06.2024 відповідач здійснила платіж у сумі 3 000 грн. У період з 11.06.2024 по 12.06.2024 їй було нараховано 360 грн. відсотків (180 грн. х 2 дні), а тому станом на 12.06.2024 її загальна заборгованість за відсотками становила 1 870 грн. Вказаним платежем вона повність погасила заборгованість за відсотками, наявну на 12.06.2024, а також зменшила тіло кредиту на 1 130 грн. (3 000-1 870), а тому станом на 13.06.2024 заборгованість за тілом кредиту становила 10869,99 грн, а денна відсоткова ставка 163,05 грн. 14.06.2024 [PERSON] здійснила платіж у сумі 2 500 грн. У період з 13.06.2024 по 14.06.2024 їй було нараховано 326,10 грн. відсотків (163,05 грн. х 2 дні), а тому станом на 14.06.2024 її загальна заборгованість за відсотками становила 326,10 грн. Вказаним платежем вона повність погасила заборгованість за відсотками, наявну на 14.06.2024, а також зменшила тіло кредиту на 2 173,90 грн. (2 500-326,10), а тому станом на 15.06.2024 заборгованість за тілом кредиту становила 8 696,09 грн, а денна відсоткова ставка 130,44 грн. 17.06.2024 [PERSON] здійснила платіж у сумі 1 230 грн. У період з 15.06.2024 по 17.06.2024 їй було нараховано 391,32 грн. відсотків (130,44 грн. х 3 дні), а тому станом на 17.06.2024 її загальна заборгованість за відсотками становила 391,32 грн. Вказаним платежем вона повність погасила заборгованість за відсотками, наявну на 17.06.2024, а також зменшила тіло кредиту на 838,68 грн. (1 230-391,32), а тому станом на 18.06.2024 заборгованість за тілом кредиту становила 7 857,41 грн, а денна відсоткова ставка 117,86 грн. В подальшому відповідач не здійснювала сплату заборгованості за кредитом, а тому у період з 18.06.2024 по 19.08.2024 їй нараховано відсотки у сумі 7 425,18 грн. (117,86 грн. х 63 дні). З 20.08.2024 розмір відсотків за користування кредитом, відповідно до закону, не може перевищувати 1% в день, що становить 78,57 грн. Таким чином, розмір заборгованості відповідача за відсотками у період з 20.08.2024 по 26.12.2024 становить 10 135,53 грн. (78,57 грн. х 129 днів). Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 7 857,41 грн., а за відсотками - 17 560,71 грн. (7 425,18+10 135,53), а загальний розмір заборгованості становить 25 418,12 грн. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за штрафними санкціями у сумі 3 804 грн, суд дійшов наступного висновку. Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Станом на день розгляду справи воєнний стану в Україні не скасовано та не припинено. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким, зокрема розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнити пунктом 6-1 такого змісту: «6-1. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем». Пункт 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Також, згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу доповнено, зокрема, пункт 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На час розгляду справи в суді положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України є чинними. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України(частина 2 статті 4 ЦК України). Отже, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Також Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Враховуючи, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, після 24.02.2022 вона підлягає списанню кредитодавцем, а тому підстави для її стягнення відсутні. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 25 418,12 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7 857,41 грн., заборгованість за відсотками - 17 560,71 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 838,82 грн. пропорційно до суми задоволених вимог. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача, суд дійшов наступного висновку. Згідно з частиною першою, другою статті 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. За змістом частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин 1-3 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. На підтвердження понесених витрат та їх розміру до позовної заяви було долучено наступні докази: копію договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та АБ «Апологет» (а.с.37); копію акту наданих послуг (правової (правничої) допомоги) №910 від 08.10.2025 (а.с.37 на звороті); копію детального опису наданих послуг до акту наданих послуг (правової (правничої) допомоги) №910 від 08.10.2025 (а.с.38). В п.2.5 договору про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025 сторони погодили, що термін оплати послуг вказаний у акті наданих послуг. В акті наданих послуг (правової (правничої) допомоги) №910 від 08.10.2025 зазначено, що клієнт зобов`язаний зробити перерахунок суми наданих послуг на рахунок виконавця протягом 1 року з моменту підписання акту (п.6) Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Таким чином, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 770,21 грн. пропорційно до суми задоволених вимог. Крім цього, представник відповідача у відзиві просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн. На підтвердження понесених витрат та їх розміру до позовної заяви було долучено наступні докази: копію договору про надання правової (правничої) допомоги №25187 від 10.11.2025, укладеного між адвокатом Яреськом Т.В. та [PERSON] (а.с.69); копію додатку №1 від 21.11.2025 до договору про надання правової (правничої) допомоги №25187 від 10.11.2025 (а.с.69 на звороті); копію розрахункової квитанції про отримання гонорару від 01.12.2025 (а.с69 на звороті); копію детального опису робіт (наданих послуг) згідно з договором про надання правової (правничої) допомоги №25187 від 10.11.2025 (а.с.70); акт приймання-передачі послуг №1 від 03.12.2025 (а.с.70). В п.3.1 договору про надання правової (правничої) допомоги №25187 від 10.11.2025 сторони погодили, що розмір гонорару адвоката визначається додатковою угодою. В п.2 додатку №1 від 21.11.2025 до договору про надання правової (правничої) допомоги №25187 від 10.11.2025 сторони погодили, що вартість послуг адвоката становить 9 000 грн. Факт сплати відповідачем вказаної суми підтверджується копією розрахункової квитанції про отримання гонорару від 01.12.2025. Таким чином, з урахуванням того, що позов задоволено частково, сума витрат відповідача на професійну правничу допомогу становить 5 883,51 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 5 883,51грн витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial