Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

31.07.2025 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики №3719203513-59173 від 26.03.2021 року в загальній сумі 19287,50 грн., понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 9000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 26.03.2021 року між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір позики («Проста позика») №3719203513-59173 (далі - договір позики №3719203513-59173 від 26.03.2021 року), шляхом підписання відповідачем в електронній формі договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором D7HW24XH. Згідно п.п.2.1,2.2,2.3 договору, ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» надало у позику [PERSON] кредит в сумі 3000,00 грн., на строк 20 діб, з 26.03.2021 року по 15.04.2021 року. Розмір плати за користування кредитними коштами визначено в розмірі 1,66% за кожен день користування кредитом. ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» належним чином виконало взяті на себе зобов`язання за договором позики №3719203513-59173 від 26.03.2021 року, надавши [PERSON] кредитні кошти в сумі 3000,00 грн. в порядку передбаченому умовами договору позики, шляхом їх перерахування на банківський рахунок [PERSON] № [NUMBER] , вказаний в договорі позики. 07.09.2021 року між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №07-09/21, відповідно до якого ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором позики №3719203513-59173 від 26.03.2021 року, який укладений між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги за договором позики, який укладений між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] , для ТОВ «Коллект Центр», відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, станом на дату звернення до суду з позовом, у [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 19287,50 грн., із яких: 3000,00 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 16287,50 грн. - заборгованість за відсотками. Окрім того, позивач зазначає, що ним понесено витрати у зв`язку із розглядом вказаної справи, а саме: витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн., які просить стягнути із відповідача. У судове засідання представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» - Ткаченко М.М., будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, не з`явилась, у позовній заяві просила розгляд справи провести у її відсутності. У судове засідання відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами, повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав. Тому, судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки представник позивача проти такого вирішення справи не заперечує. Дослідивши та оцінивши в сукупності докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково. Підставами для такого висновку суду є наступне. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Судом встановлено, що 26.03.2021 року між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір позики («Проста позика») №3719203513-59173, шляхом підписання відповідачем в електронній формі договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором D7HW24XH. Згідно п.п.2.1-2.3 договору, ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» надало у позику [PERSON] кредит в сумі 3000,00 грн., на строк 20 діб, з 26.03.2021 року по 15.04.2021 року. Розмір плати за користування кредитними коштами визначено в розмірі 1,66% за кожен день користування кредитом, що передбачено графіком платежів - додатком до договору позики №3719203513-59173 від 26.03.2021 року. ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» належним чином виконало взяті на себе зобов`язання за договором позики №3719203513-59173 від 26.03.2021 року, надавши [PERSON] кредитні кошти в сумі 3000,00 грн. в порядку передбаченому умовами договору позики, шляхом їх перерахування на банківський рахунок [PERSON] № [NUMBER] , вказаний в договорі позики, що підтверджується скріншотом квитанції про підтвердження транзакції переказу грошових коштів 26.03.2021 року, о 10 год. 00 хв. 24 сек., та інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» за вих.№33680/01 від 31.01.2025 року. Доказів того, що персональні дані [PERSON] (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, номер телефону) були використані первісними кредиторами чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, матеріали справи не містять. Звернення [PERSON] до правоохоронних органів із заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій, матеріали справи також не містять. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладання з відповідачем [PERSON] кредитного договору №3719203513-59173 від 26.03.2021 року та надання відповідачу 3000,00 грн. кредитних коштів. Будь-яких заперечень щодо вказаного факту відповідач суду не надав. Щодо переходу (відступлення) права вимоги за договором позики №3719203513-59173 від 26.03.2021 року, суд зазначає наступне. 07.09.2021 року між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №07-09/21, відповідно до якого ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором позики №3719203513-59173 від 26.03.2021 року, який укладений між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] . На підтвердження вказаного факту, до позову долучено акт прийому-передачі реєстру боржників та реєстр боржників до договору факторингу №07-09/21 від 07.09.2021 року, із яких вбачається, що ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором позики №3719203513-59173 від 26.03.2021 року в загальній сумі 3902,00 грн. (запис №83). У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги за договором позики, який укладений між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] , для ТОВ «Коллект Центр», відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року. На підтвердження вказаного факту, до позову долучено реєстр боржників до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, із якого вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором позики №3719203513-59173 від 26.03.2021 року в загальній сумі 19287,50 грн. (запис №65374). При цьому, суд вважає, що перехід права вимоги за договором позики проведено згідно вимог законодавства, про що суду позивачем надано належні та допустимі докази. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, станом на дату звернення до суду з позовом, у [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 19287,50 грн., із яких: 3000,00 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 16287,50 грн. - заборгованість за відсотками. Окрім цього, встановлено, що у відповідності до умов договору передбачено умови та строки нарахування відсотків за користування коштами. З огляду на ці умови договору, суд не погоджується із розрахунком процентів за користування кредитом, наданим позивачем, і, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів за договором позики, виходить з наступного. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Згідно умов договору позики №3719203513-59173 від 26.03.2021 року, строк кредитування сторони погодили на 20 календарних днів, з 26.03.2021 року по 15.04.2021 року, дата повернення кредиту - 15.04.2021 року, загальна орієнтовна вартість кредиту складає 4000,00 грн. (3000,00 грн. - тіло кредиту; 1000,00 грн. - відсотки (фактично сума відсотків складає 996,00 грн.), що визначено п.3.9 договору, а також передбачено графіком платежів - невід`ємним додатком до договору позики №3719203513-59173 від 26.03.2021 року. Окрім того, суду надано розрахунок заборгованості, проведений первісним кредитором - ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС», за яким розраховано заборгованість, за період з 26.03.2021 року по 09.09.2021 року, в сумі 3902,00 грн., із яких: 3000,00 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 902,00 грн. - заборгованість за відсотками. Тобто, право ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» нараховувати проценти за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору - 15.04.2021 року, а тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом. Відповідно, таке право відсутнє і у позивача, як правонаступника, до якого перейшло право грошової вимоги до відповідача. Суд звертає увагу, що належних доказів на підтвердження факту пролонгації строку кредитування суду не надано. Позивач також просить стягнути з [PERSON] проценти за користування кредитними коштами, як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, за встановлених обставин справи та аналізу сукупності наданих доказів, суд доходить висновку, що заявлені вимоги про стягнення заборгованості за договором позики підлягають частковому задоволенню в розмірі 3996,00 грн., що розраховані наступним чином: 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) + 996,00 грн. - відсотки за користування кредитом (3000,00 грн. х 1,66% х 20 днів). При цьому, суд зазначає, що відповідач не надав суду власного розрахунку заборгованості. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує, крім інших обставин, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим. ТОВ «Коллект Центр» у позові заявлено, що судові витрати позивача на правничу допомогу склали 9000,00 грн. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони. У разі недотримання вищезазначених вимог, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат у справі, до суду надано: договір про надання правничої допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 року; заявку про надання юридичної допомоги №93 від 02.06.2025 року; витяг з акту №11 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025 року, в якому вказану вартість наданих послуг в сумі 9000,00 грн. При цьому, доказів про перерахування коштів ТОВ «Коллект Центр» для АО «Лігал АССІСТАНС» за надання правничої допомоги, матеріали справи не містять. Разом з цим, суд зазначає, що справа не є складною, не потребувала значного часу для аналізу нормативно-правового регулювання та судової практики. Фактичні обставини, які підлягали встановленню, також не потребували надмірних трудових затрат для їх доказування. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу правову допомогу, суд враховуючи часткове задоволення позову, обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та обсяг виконаних робіт, ціну позову, значення справи для сторони, вважає, що витрати за надання професійної правничої допомоги адвоката, понесені позивачем, підлягають до часткового задоволення, в розмірі 2000,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Оскільки позовна вимога про стягнення боргу підлягає задоволенню частково - на 20,72 %, тому з відповідача [PERSON] частково підлягають стягненню судові витрати в розмірі 501 (п`ятсот одна) грн. 91 коп. по сплаті судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом.

Outcome: partial