Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог 20.12.2024 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позов обгрунтований тим, що позивач та відповідач з 22.11.2003 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний Богунським районним судом м. Житомира 05.09.2022 за позовом відповідачки з мотивів того, що спільне життя подружжя не склалось у зв`язку з різними поглядами, наполягала на розірванні шлюбу, посилаючись на припинення шлюбних стосунків та ведення спільного господарства. Під час спільного проживання в шлюбі у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] . Позивач вказує, що в січні 2023 року відповідачка виїхала за кордон для працевлаштування і проживання, про що повідомила орган опіки та піклування в поданій заяві, в якій не заперечувала проти визначення місця проживання доньки з батьком. Згідно з Висновком органу опіки та піклування від 04.01.2023 визначено місце проживання доньки з батьком, вони весь час проживають разом в належному йому на праві власності будинку. Позивач посилається на те, що на день подання позову позивачу невідомо місце проживання відповідачки, її контактні дані, ні з позивачем, ні з донькою відповідачка зв`язок не підтримує і не спілкується. Таким чином, позивач вказує, що з січня 2023 року відповідачка самоусунулась від виконання обов`язків з виховання та утримання доньки, не здійснює догляд за нею, не піклується про стан здоров`я дитини, про її фізичний, моральний духовний розвиток, дозвілля, підготовку до самостійного життя і праці, не створює умови для її всебічного і гармонійного розвитку, не бере участі в її матеріальному забезпеченні. З посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України позивач вважає, що існує достатньо правових підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її малолітньої доньки [PERSON] . ІІ. Процедура та позиції сторін Відповідно до ухвали суду від 15.01.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а. с. 43). Згідно з ухвалою суду від 08.05.2025, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про допит і виклик в судове засідання свідків, підготовче судове засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті (а. с. 68-70). В судових засіданнях позивач підтримав позовну заяву та просив задоволити з підстав, викладених у ній. Пояснив, що протягом сімейного життя з дружиною в них були складні стосунки, які поступово зіпсувались. Навіть за період шлюбу дружина мало часу приділяла дітям. Шлюб з відповідачкою був розірваний у 2022 році за ініціативою дружини, але фактично спільне проживання вони припинили приблизно за півроку року до початку війни. Відповідачка залишила двох доньок з ним, на той час і старша донька також була неповнолітня, діти були повністю на його утриманні та вихованні. Відповідачка, коли залишала сім`ю, казала, що не бажає ні з ким спілкуватися. З часу припинення спільного проживання відповідачка з дочками не спілкувалась, не допомагала в їх вихованні, навіть за час спільного проживання часто залишала меншу доньку і без пояснень була відсутня вдома, могла бути відсутня декілька днів. Вже тоді стосунки між ними були напружені. У грудні 2022 року мати дітей написала до органу опіки заяву про те, що не заперечує проти визначення місця проживання дітей з батьком, говорила, що має намір виїхати за кордон. Молодша дочка [PERSON] зареєстрована та проживає разом з ним у належному йому житловому будинку. Під час спілкування з дочкою про матір від неї він почув, що вона не хоче з нею спілкуватися, оскільки та ніколи їй не дзвонить, не вітає її. На цей час старша донька [PERSON] вже повнолітня і проживає окремо, також не спілкується зі своєю мамою тривалий час. В позивача відсутні будь-які контакти колишньої дружини, йому невідомо місце її знаходження, оскільки ні з ним, ні з дітьми відповідачка не спілкується. Представник позивача в судових засіданнях позов підтримала та просила задоволити з підстав, викладених у ньому. Пояснила, що підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав є те, що вона свідомо самоусунулась та злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , зв`язків з нею не підтримує, кошти на утримання дитини не надає, її життям, здоров`ям, розвитком не цікавиться та не бере участі в її вихованні. Всі питання щодо виховання дочки позивач вирішує особисто без участі та підтримки з боку відповідачки, яка в січні 2023 році з її слів планувала поїхати за кордон і місце проживання якої з того часу нікому невідоме. Вважає, що зв`язки матері з дитиною втрачені. Факт невиконання відповідачем батьківських обов`язків підтверджується наявними у справі доказами, байдужим ставленням останньої до дочки та ігноруванням її. Метою позову є захист інтересів дитини та в майбутньому надання їй можливості виховуватись у повній сім`ї. Представники органу опіки та піклування в судових засіданнях позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити, надали висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківьких прав відносно доньки [PERSON] , на обґрунтування якого зазначили, що спеціалістами соціальних служб проводились обстеження умов проживання дитини в червні та грудні 2024 за заявою позивача, під час яких було встановлено, що дитина [PERSON] , 2014 року народження, проживає разом з батьком, мати нею не займається і не спілкується з нею. За клопотанням служби у справах дітей було направлено клопотання до Центру соціальних служб з приводу надання малолітній Корпан Анні соціальних послуг, щоб з дитиною попрацювала психолог. В травні 2025 року була надана відповідь, згідно з якою психолог підтверджує, що [PERSON] схвально ставиться до батька, матері не пам`ятає. Представники органу опіки та піклування вважають, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідає інтересам дитини, оскільки з фактичних обставин встановлено, що матір протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для задоволення позовних вимог. Відповідачка в судові засідання, які були призначені на 20.02.2025, 31.03.2025, 08.05.2025, 29.07.2025, 30.09.2025, 27.11.2025, 14.01.2026 жодного разу не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомила. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з доданими до неї документами, судові повістки неодноразово направлялись відповідачці за зареєстрованим місцем її проживання (а.с. 40), однак поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими з відмітками «За закінченням терміну зберігання», «Адресат відсутній за вказаною адресою», «Адресат відмовився», а відтак на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідачка вважається такою, що про розгляд справи повідомлялась належним чином (а. с. 49-50, 62-63, 64-65, 72-73, 85-86, 96-97, 104). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечував, відповідачка про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, в судові засідання не з`явилялась, про причини неявки суд не повідомляла, в установлений строк відзив на позов не подала, суд вважає за можливе на підставі ст. 223, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності відповідачки та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст. 244 ЦПК України в судовому засіданні 14.01.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, складення та оголошення якого відкладено до 22.01.2026. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 22.11.2003 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за позовом [PERSON] на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05.09.2022, справа № 295/5550/22, яке набрало законної сили. В позовній заяві позивач покликалась на те, що шлюбні стосунки між подружжям припинені, спільне господарство вони не ведуть (а. с. 12). Під час спільного проживання в шлюбі у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а. с. 13). Зі змісту висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 9 від 04.01.2023, вбачається, що виходячи з інтересів дитини місце проживання малолітньої доньки [PERSON] визначено з батьком; щодо неповнолітньої доньки [PERSON] роз`яснено, що дитина досягла віку, коли вона самостійно визначає місце свого проживання, а відтак в органу опіки та піклування відсутні повноваження для вирішення цього питання. Також у висновку зазначено, що від відповідачки до органу опіки та піклування 21.12.2022 була подана заява, в якій вона повідомила, що у січні 2023 року має намір виїхати за межі України на тривалий період часу для працевлаштування та проживання, не заперечує проти визначення місця проживання дітей з батьком (а. с. 29-32). Згідно з копіями Витягів з реєстру територіальної громади від 06.12.2024 місце проживання [PERSON] та малолітньої [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а. с. 14). Відповідно до актів обстеження умов проживання від 14.06.2024 та 04.12.2024, складених уповноваженими працівниками Служби (управління) у справах дітей, встановлено що за адресою: [ADDRESS] постійно проживають позивач, який працює на СТО та його малолітня дочка [PERSON] , учениця ліцею № 16 міста Житомира. В квартирі створені належні умови проживання для дитини, яка забезпечена всім необхідним. Батько дитини фактично півтора роки самостійно займається вихованням та утриманням доньки; мати перебуває за кордоном (а.с. 17-20). Зі змісту характеристики учениці 4-В класу ліцею № 16 міста Житомира щодо [PERSON] , складеної та підписаної класним керівником [PERSON] і директором ліцею [PERSON] , вбачається, що [PERSON] навчається в ліцеї з першого класу, зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована учениця, характеризується позитивно, не пропускає заняття без поважних причин, добросовісно ставиться до виконання домашніх завдань. Батько завжди цікавиться навчанням та поведінкою доньки, відвідує батьківські збори та консультації для батьків (а. с. 16). У повідомленні Житомирського міського центру соціальної служби Житомирської міської ради № 888/01-25 від 07.05.2025 зазначено, що психологом Центру було проведено психологічне консультування з малолітньою [PERSON] з метою вивчення думки дитини щодо позбавлення матері її батьківських прав, під час якого дівчинка повідомила, що з дитинства проживає з батьком, сестрою та бабусею (батьковою матір`ю). Близько 5 років тому її матір пішла з родини і з того часу вона не бачила її, не знає нічого про неї, не пам`ятає навіть як вона виглядає і як її звати. За останньою інформацією від [PERSON] , вона знає, що її мати перебуває за кордоном, за останні роки дівчинці не телефонувала жодного разу, повідомлень не надсилала, з днем народження також не вітала. Вихованням та забезпеченням дитини займається батько [PERSON] , який є надійною опорою та підтримкою для усієї родини. Коли матір покинула сім`ю, бабуся весь свій час, сили та любов віддала онуці, замінила [PERSON] матір, допомогла родині пережити складні часи. Під час психологічного консультування також з`ясовано, що [PERSON] володіє інформацією про можливість позбавлення матері батьківських прав, розуміє наслідки і спокійно ставиться до цього, тому що по факту її мати і так не приймає участі в її житті та вихованні (а .с. 79). Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , який затверджений рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 1153 від 20.08.2025, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Зазначено, що [PERSON] проживає разом з батьком, який створив необхідні умови для її проживання та виховання, забезпечує дочку усім необхідним, витрати на утримання дитини взяв на себе. [PERSON] участі у житті дочки не бере, жодним чином не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться вихованням та станом здоров`я дитини, втратила з дитиною родинні стосунки. Мати не вітає дитину з днем народження, не подарувала жодного подарунка дитині, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Малолітня [PERSON] втратила родинний зв`язок з матір`ю [PERSON] (а. с. 89). Допитана у судовому засіданні 29.07.2025 в якості свідка матір позивача - [PERSON] вказала, що відповідачка у вихованні дитини участі не бере, з доньками не спілкується та не цікавиться їх життям. Їй невідомо, де відповідачка проживає і перебуває. До розірвання шлюбу траплялись випадки, що невістка могла йти з дому. Часто залишала вдома меншу дитину, з якою залишались син або вона. [PERSON] саме ходила невістка, їй невідомо, але не на роботу. Спочатку уходила вранці, а ввечері поверталась. Було таке, що вона не була вдома по декілька днів. З початком війни вона сказала, що хоче розлучення, збирається кудись їхати, забрала свої речі та пішла. В кінці літа 2022 року свідок бачила її востаннє. Аня спочатку запитувала про маму, а зараз не хоче про це говорити. Минулого року в грудні [PERSON] пожалілась, що мати не привітала її з днем народження. Старша дочка взагалі не говорить про матір та спілкування з нею, не хоче про це розмовляти. Зазначила, що матір залишила дітей у 2022 році, з того часу не підтримує з ними жодних зв`язків. Допитана у судовому засіданні 29.07.2025 в якості свідка двоюрідна сестра позивача - [PERSON] надала покази, що з 2022 року відповідачка не проживає з позивачем та дітьми, не бере участі у вихованні своєї малолітньої дитини, не цікавиться нею. Вказала, що в неї з братом гарні стосунки, вони часто бачаться, бувать один в одного вдома, їздять разом на відпочинок, останній раз відповідачку вона бачила у 2021 році. Після розірвання шлюбу позивача та відповідачки вона більше не бачила колишню дружину брата, не знає, де вона перебуває, брат самостійно займається дітьми з 2022 року. Аня під час спілкування ще у 2022 році згадувала про матір, зараз все менше, останній раз 12.07.2025 взагалі нічого не казала. Теплих стосунків у мами з дитиною не було, [PERSON] більше прихильна до батька. У липні 2022 року брат їй повідомив, що відповідачка хоче розлучитися, тому що не бажає жити з ним та дітьми і має намір поїхати за кордон. Свідку невідомо, де перебуває відповідачка, з 2022 року вона з дітьми не спілкується. 14.01.2026 у судовому засіданні за участі представника органу опіки та піклування суд заслухав думку одинадцятирічної [PERSON] , яка вказала, що проживає разом з татом і бабусею. Вона нічого не знає про свою маму, не пам`ятає її, їй невідомо, де вона живе і чому не приходить. Вони з татом нечасто говорять про маму. Мама їй не телефонує, не пише, не приїздить. Дівчинка сказала, що не сумує за мамою, у неї навіть немає спільних фото з нею. Їй відомо, чому тато звернувся до суду, вважає, що він робить правильно, оскільки мама з нею не спілкується. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України, в якій визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач як підставу для позбавлення батьківських прав зазначив п. 2 ч. 1 ст. 164 СК, тобто ухилення відповідачкою від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки. Згідно з ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності В частині 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Верховний Суд виробив сталий підхід щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК, який підлягає врахуванню судами нижчих інстанцій при вирішенні спору відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК. Так, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливають на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 08.05.2019 у справі № 409/1865/17-ц). Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер (постанова Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 756/6112/18). Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її/його батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 739/2159/18). Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. При вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідачів відбувається втручання в їх право на сімейне життя, гарантоване ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку, передбаченому законом. Втручання у право на повагу до сімейного життя не є порушенням ст. 8 цієї Конвенції, якщо воно (а) здійснено згідно із законом, (б) відповідає одній чи кільком законним цілям, що визначені п. 2 ст. 8 Конвенції, (в) є необхідними у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей, тобто підлягає оцінці судом на предмет законності, необхідності та пропоційності, відповідності його найкращим інтересам дитини. Для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідачки на сімейне життя має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. У такому випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (ст. 164-167). На питання, чи відповідає втручання у право однієї із сторін цілям, про яке йдеться в п. 2 ст. 8 Конвенції, суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод дитини і відповідно воно має законну мету у значенні п. 2 ст. 8 Конвенції. Також обов`язковому дослідженню в такому випадку підлягає питання щодо забезпечення права дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому «якнайкращих інтересів дитини» (ст. 1, 9 Конвенції про права дитини (постанова Верховного Суду від 14.03.2025 у справі № 527/955/324)). В абзаці 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 654/4307/19). Важливим елементом у цій категорії справ є оцінка того, яким чином було забезпечено право дитині висловити свою думку і якою мірою вона була взята до уваги. Право дитини бути заслуханою є базовою гарантією Конвенції про права дитини (ст. 12). Аналогічна гарантія закріплена і в національному законодавстві України. Так, відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. На підставі досліджених судом письмових доказів та показів свідків, які суд оцінив на предмет їх належності, допустимості, достатності та достовірності у взаємозв`язку і в сукупності, встановлено, що малолітня [PERSON] протягом тривалого часу проживає разом з батьком, який повністю здійснює за нею догляд, займається її вихованням, розвитком і матеріальним забезпеченням, піклується про неї, самостійно забезпечує всі потреби доньки. Судом достовірно встановлено, що відповідачка з власної волі залишила родину, доньку [PERSON] залишила проживати з батьком, з 2022 року не виконує жодного із батьківських обов`язків з виховання малолітньої доньки, її розвитку, взагалі не спілкується з нею ні особисто, ні в телефонному режимі, ні з використанням сучасних інформаційних засобів комунікації, не проявляє інтересу до її життя, не вітає з днем народженням і на інші свята, не займається її матеріальним забезпеченням. Суд констатує, що відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до доньки, не задовільняє жодну з її індивідуальних потреб, що вказує на свідому винну поведінку матері, яка не може не розуміти важливість її участі в житті дівчинки, натомість фактично в малолітньому віці залишили дитину проживати з батьком. Суд вважає за необхідне також зазначити, що дічинка проживає з батьком в Україні під час воєнного стану, в стресових умовах, під час систематичних обстрілів, відключень світла, при цьому матір не цікавиться життям доньки, в тому числі, її ментальним здоров`ям. Таке тривале невиконання батьківських обов`язків вказує на те, що поведінка відповідачки є винною і має систематичний характер. На виконання положень ст. 12 Конвенції та ст. 171 Сімейного кодексу України під час розгляду справи судом була заслухана думка Анни безпосередньо в судовому засіданні, яка не заперечувала проти позбавлення матері батьківських прав, оскільки мама її покинула, не спілкується з нею, не цікавиться її життям, про матір їй нічого невідомо, вона майже її не пам`ятає. Пояснення дівчинки в судовому засіданні підтверджуються і змістом повідомлення про проведену консультацію психолога з дівчинкою (а.с. 79). Матеріали справи не містять відомостей про те, що батько чинить перешкоди у спілкуванні матері з донькою. Згідно з висновком органу опіки та піклування виходячи з інтересів дитини визнано за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав стосовно її малолітньої доньки. Суд вважає, що поведінка відповідачки не відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки порушує право дитини на отримання турботи і піклування від одного з батьків - матері, яка має з батьком однакові обов`язки з виховання та піклування над дітьми, не забезпечує жодних із базових потреб дівчинки, така поведінка відповідачки призвела до втрати та розриву родинних зв`язків між матір`ю та донькою. За наведених обставин судом беззаперечно встановлено, що [PERSON] свідомо злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що призвело до втрати родинних зв`язків з донькою, а відтак на підставі пункту 2 частини 1статті 164 СК України, виходячи з найкращих інтересів дитини, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог. Суд також наголошує, що зазначене рішення є заходом впливу на відповідачку, яка неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки стосовно доньки і у разі зміни ставлення до виконання батьківських обов`язків, відновлення довіри доньки, матиме можливість ініціювати питання про поновлення її батьківських прав. Нормами ч. 3 ст. 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Таким чином з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої доньки. При визначенні розміру аліментів суд керується положеннями ст. 182 СК України, бере до уваги, що відповідачка є молодою особою працездатного віку, яка зобов`язана брати участь в матеріальному забезпеченні малолітньої доньки, відсутність відомостей про перебування на її утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб; відсутність відомостей про незадовільний стан її здоров`я, враховуючи розмір прожиткового мінімума, виходячи із рекомендованого розміру аліментів, який становить прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, суд присуджує аліменти, які підлягають стягненню з відповідачки на утримання доньки в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до її повноліття. ІV. Розподіл судових витрат На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 1211,20 грн з вимоги про позбавлення батьківських прав та на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн у зв`язку з ухваленням судом рішення про стягнення аліментів.

Outcome: approved