Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом, в якому зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був розірваний згідно рішення суду. У вказаному шлюбі в них народилося двоє спільних дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] 22 травня 2018 року у справі №686/10180/18 був виданий судовий наказ згідно якого з відповідача на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей (доньки [PERSON] та сина [PERSON] ) було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на даний час старша дитини донька [PERSON] досягла повноліття та в силу закону відповідач перестав сплачувати аліменти на її утримання. За таких обставин просила суд змінити розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та визначити їх у розмірі частини від його доходу (заробітку) щомісячно, але не меншу 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням чинності і до повноліття дитини. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Представник позивача адвокат Хорошенюк О.В. подала до суду письмову заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі та просила справу розглянути за її відсутності та відсутності позивачки. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно приписів ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до приписів частин 2 та 3 ст.183 СК України Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю позивачем у справі. 22.05.2018 року Хмельницький міськрайонним судом Хмельницької області (справа №686/10180/18) був виданий судовий наказ яким з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину, щомісячно починаючи з 10.05.2018 року і до повноліття старшої дитини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і малолітньої дитини, він несе витрати на утримання свого майна. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. 23.07.2025 року [PERSON] набула повноліття, у зв`язку із чим, в силу приписів ч.3 ст.183 СК України, з відповідача на користь позивачки продовжено стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу відповідача (у частці за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття). Отже з часу набуття [PERSON] повноліття, у відповідача змінилися обставини, що враховуються при визначенні розміру аліментів, а саме зник обов`язок з утримання цієї дитини та відповідно покращився матеріальний стан. Зважаючи на вказані обставини та враховуючи обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, визначений попереднім рішенням суду розмір аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та задоволення її мінімально необхідних вікових потреб. За таких обставин, зважаючи на особу платника аліментів, який є працездатним, фізично здоровим, обмежень у працевлаштуванні не має, суд приходить до висновку, що аліменти, які підлягають до стягнення з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] слід визнати у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) останнього. Саме такий розмір, з огляду на встановлені обставини, вікові потреби дитини, матеріальний та сімейний стан платника аліментів, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підласе стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved