Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» адвокат Маслюженко М.П. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , просить стягнути з неї на користь позивача заборгованість в розмірі 114 961,29 грн, що складається з: 60 367,80 грн заборгованість за основним боргом, 54 593,49 грн - заборгованість за відсотками. В обґрунтування поданого позову посилається на те, що відповідачка не виконує взяті на себе зобов`язання за Договором №R01/00106/004851043, який уклала 28 січня 2019 року з ПАТ «Ідея Кредитний договір був підписаний позичальницею власноручно. Позивач надав письмову заяву про акцепт вказаної публічної оферти. Строк кредитування становить 58 місяців, тобто до 28.11.2023 року. Після укладення кредитного договору банк надав відповідачці грошові кошти в сумі 62 374,80 грн. Позичальниця виконала умови кредитного договору частково, сплативши банку лише 10 816, 85 грн. Станом на 28.11.2023 (на момент закінчення сроку дії кредитного договору) у відповідачки сформувалася заборгованість в сумі 114 961,29 грн, яка складається з 60 367,80 грн заборгованість за основним боргом, 54 593,49 грн - заборгованість за відсотками. 16.11.2023 між ПАТ «Ідея банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» був укладений договір факторингу №16/11-23, відповідно до якого ПАТ «Ідея банк» відступило право вимоги до [PERSON] ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» за кредитним договором №R01/00106/004851043. 29.12.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» уклало з ТОВ «Сандфорд Капітал» договір факторингу за 29/12-23, за яким ТОВ «Сандфорд Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №R01/00106/004851043. Оскільки відповідачка не погасила заборгованість, яка утворилася за кредитним договором №R01/00106/004851043, то позивач, в порядку переуступки, просить стягнути заборгованість, яка виникла перед первісним кредитором на загальну суму в розмірі 114 961,29 грн. Ухвалою суду від 20 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача ТОВ «Санфорд Капітал» у судове засідання не з`явився. До позовної заяви подав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Неодноразово скеровувала до суду заяви про відкладення судового засідання у зв`язку з мирним врегулюванням спору. Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що 28.01.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №R01/00106/004851043 від 28.01.2019 (а.с.43). Відповідно до пункту 1.1. вказаного Кредитного договору банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 62 374,80 гривень, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами. У пункті 1.2. Кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 58 місяців з дня підписання Договору, тобто до 28.11.2023. Згідно із пунктом 1.3 Кредитного договору позичальник за користування кредитом сплачує проценти в розмірі 28,71% річних від залишкової суми. Пунктом 2.5. Кредитного договору визначено, що нарахування процентів здійснюється два рази на місяць за методом «факт/факт», а плата за нараховування кредиту нараховується щомісяця, починаючи з дати видачі кредиту. Відповідно до пункту 2.1. Кредитного договору позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 58 щомісячних внесках включно до 2 дня /числа кожного місця гідно графіку щомісячних платежів. Вказаний кредитний Договір разом із Паспортом споживчого кредиту та Графіком щомісячних платежів, підписано власноручним підписом позичальниці [PERSON] (а.с. 43-48). Як вбачається із виписки від 16.11.2023 по особовому рахунку [PERSON] за кредитним договором №R01/00106/004851043, банк свої зобов`язання виконав та надав відповідачці грошові кошти в сумі 62 374,80 грн (а.с.42). Позичальниця виконала свої зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними платежами лише частково. Так, нею проведено часткову оплату за договором, а саме 04.03.2019 на суму 2000,00 грн; 12.04.2019 - на суму 76,85 грн, 23.04.2019 на суму 2240,00 грн, 18.06.2019 на суму 2000,00 грн, 16.07.2019 - на суму 2000,00 грн, 14.11.2019 на суму 500 грн,, всього на загальну суму 10 816,85 грн. Із Довідки-розрахунку, складеного первісним кредитодавцем, вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № R01/00106/004851043 станом на 16.11.2023 становить 114 961,29 грн, що складається із 60 367,80 грн заборгованості за основним боргом, 54 593,49 заборгованості за відсотками (а.с.41). В подальшому, 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» був укладений договір факторингу № 16/11-23 (а.с.8-14). Відповідно до пункту 2.1. зазначеного договору клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Пунктом 2.2. договору факторингу № 16/11-23 передбачено, що права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі боржників, що підписується сторонами в день укладання цього Договору. Друкований Реєстр Боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору. На підтвердження укладення вказаного Договору факторингу позивачем надано платіжні інструкції № 566 від 17.10.2023 та № 608 від 17.11.2023 (а.с.17), а також друкований Реєстр боржників № 1 від 16.11.2023, скріплений підписами та печатками сторін Договору факторингу № 16/11-23, з якого вбачається, що АТ «Ідея Банк» за плату відступило ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» своє право грошової вимоги, в тому числі, за кредитним договором №R01/00106/004851043, укладеним між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою [PERSON] на загальну суму заборгованості перед первісним кредитором 114 961,29 грн (а.с.15,16). Пунктом 5.4. договору факторингу №16/11-23 передбачено, що фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим договором третім особам. Користуючись даним правом ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» 29.12.2023 уклало з ТОВ «Санфорд Капітал» договір факторингу № 29/12-23 (а.с.18-24). Відповідно до пункту 2.1. зазначеного договору клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Пунктом 2.2. договору факторингу № 29/12-23 передбачено, що права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі боржників, що підписується сторонами в день укладання цього Договору. Друкований Реєстр Боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору. На підтвердження укладення вказаного Договору факторингу позивачем надано платіжні інструкції № 13 від 29.12.2023, № 1 від 28.02.1024, № 3 від 29.02.2024, № 4 від 29.02.2024, № 5 від 29.02.2024 (а.с.27-29), а також Витяг із друкованого Реєстру боржників № 1 від 29.12.2023, скріплений печаткою та підписаний одноособово фактором ТОВ «Санфорд Капітал», за змістом якого ТОВ «Санфорд Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором № R01/00106/004851043, укладеним між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою [PERSON] , на суму 114 961, 29 грн, з яких 60 367, 80 грн заборгованість за основним боргом, 54 593,49 заборгованість за відсотками. Відповідно до квитанції від 27.11.2025, [PERSON] в погашення боргу внесла 6500,00 грн (а.с.94). Отже, судом встановлено, що спірні правовідносини, які виникли на даний час між позивачем та відповідачем є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини). Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Згідно з частина 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень частина 1 статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини 2 статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 28.01.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №R01/00106/004851043, який власноручно підписаний сторонами. За вказаним договором відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 62 374.80 грн, що вбачається із виписки по особовому рахунку [PERSON] за цим кредитним договором, який видано позичальниці 28.01.2019. Сторонами визначено та погоджено розмір кредиту, строк кредитування, розмір відсоткової ставки, періоди здійснення обов`язкових платежів, а також суми платежів у них. За вказаним договором позичальниця отримала доступ до кредитних коштів, якими користувалася протягом строку кредитування. Разом з тим, відповідачкою порушено погоджені умови Договору, внаслідок чого, як вбачається із наданого позивачем розрахунку у останньої перед позивачем утворилась заборгованість, що в сукупному розмірі складає 114 961,29 грн і складається з 60 367,80 грн - сума виданого кредиту, 54 593, 49 грн - залишок по тілу кредиту. 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» був укладений договір факторингу №16/11-23 за яким до ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №R01/00106/004851043 на суму 114 961,29 грн, що складається із 60 367,80 грн - за основним боргом та 54 593,49 грн заборгованості за основним боргом, що підтверджується друкованим Реєстром боржників № 1 від 16.11.2023. В подальшому, ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» 29.12.2023 уклало з ТОВ «Санфорд Капітал» договір факторингу № 29/12-2, за умовами якого право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №R01/00106/004851043 на суму 114 961,29 грн отримало ТОВ «Санфорд Капітал». Під час розгляду справи судом 27.11.2025, відповідачка здійснила часткове погашення заборгованості на суму 6500,00 грн, таким чином вчинивши конклюдентні дії щодо визнання договору, і відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Відповідачкою суду не надано будь-яких доказів на спростування достовірності наданого банком розрахунку або помилковості обрахованої заборгованості за тілом кредиту та простроченими процентами, яка підтверджується наданими позивачем доказами. При ухваленні рішення суд враховує те, що основними економіко-правовими характеристиками кредиту є строковість, зворотність та платність. За відсутності хоча б однієї з цих ознак договірні відносини між сторонами не можуть вважатися відносинами кредиту. Відтак, у кредитних правовідносинах проценти є платою за користування коштами подібно до плати за користування будь-яким іншим майном, а обов`язок позичальника сплатити проценти є елементом конструкції кредитного зобов`язання за участю спеціального суб`єкта банка або фінансової установи. З письмових доказів, які надані позивачем в обґрунтування позовних вимог вбачається, що між сторонами виникли саме кредитні відносини, а тому до стягнення підлягає як сума отриманого кредиту так і відсотки, які підлягають сплаті за його користування. Розрахунок розміру відсотків, які підлягають до стягнення, у повній мірі відповідає умовам договору кредитування, що були у встановленому порядку погоджені із позичальницею. Підсумовуючи викладене та враховуючи принципи змагальності і диспозитивності, та відсутність будь-яких доказів, які б спростовували обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для їх задоволення. Оскільки позивач просив про стягнення з відповідачки заборгованість в розмірі 114 961,29 грн, а [PERSON] в погашення заборгованості частково сплатила 6500 грн, то до стягнення підлягає 108 461,29 грн. Щодо судових витрат Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду; на професійну правничу допомогу. Позивач просить стягнути судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 7 200,00 гривень та 4 315, 00 гривень на оплату послуг поштового зв`язку. Також просить стягнути сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн. В обґрунтування розміру понесених витрат позивач надав копії таких документів: Акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги №5 від 05.05.2025 (а.с.38), Договір про надання правничої допомоги №1/04 від 04.04.2025 та Додаток №2 до Договору про надання правничої допомоги «Вартість послуг (прейскурант) (а.с.31-34, 35 зворот), та квитанцію про сплату поштового відправлення на суму 4 315 грн (а.с.54 зворот). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до вимог чинного законодавства, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved