Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Від імені та в інтересах [PERSON] до Пересипського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , інша особа: Регіональна універсальна біржа «Александр Н», про визнання договору купівлі-продажу дійсним, звернулась представник позивача адвокат Черебаджи-Чебак Наталя Миколаївна. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 25.12.1998 року на Регіональній універсальній біржі «Александр-Н» між громадянами [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від імені та в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н/98-01081, за яким останні набули у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір було укладено в письмовій формі та зареєстровано в журналі реєстрації біржових правочинів, р.н. Н/98-01081 від 25.12.1998 року. 04.01.1999 року ОМБТІ та РОН на підставі купівлі-продажу № Н/98-01081 від 25.12.1998 року зареєструвало право приватної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , запис про реєстрацію № 314 пр стор 56 р 291. 15.11.2001 року на Одеській новій біржі було укладено договір купівлі-продажу №142/2001 між [PERSON] , від імені та в інтересах якого за довіреністю діяв [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу ? частини квартири за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] виїхав з квартири зі своїм майном, передавши всі права на володіння, користування і розпорядження квартирою. Таким чином, як продавець так і покупці виконали сукупність всіх дій, що підтверджують виконання та дійсність договору купівлі-продажу та підтверджують фактичний перехід права власності на вищевказану квартиру від продавців до покупця. Вказаний договір було укладено в письмовій формі та зареєстровано в журналі реєстрації біржових правочинів, р.н. №142/2001 від 15.11.2001року. 04.01.2002 року ОМБТІ та РОН на підставі купівлі-продажу № 142/2001 від 15.11.2001 року зареєструвало право приватної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , запис про реєстрацію № 291 стр 79 кн 424 пр. На теперішній час власниками квартири є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Однак, при укладанні договору купівлі-продажу нерухомого майна, було порушено його форму передбачену ст. 227 Української РСР 1963 року, який діяв на час його укладання, а саме договір не був нотаріально посвідчений. Така форма укладення договору на теперішній час перешкоджає у можливості розпорядження майном позивачем. На підставі викладеного представник позивача просить: визнати дійсним договір № Н/98-01081 купівлі-продажу нерухомого майна від 25.12.1998 року, квартири під [ADDRESS] , зареєстрованого в журналі реєстрації біржових правочинів, № Н/98-01081 та зареєстрованого в ОМБТІ та РОН від 04.01.1999 року, запис про реєстрацію № 314 пр стр 56 р 291, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від імені та в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON] . Після надходження цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою суду від 03 листопада 2025 року позовну заяву було залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 177 ЦПК України. Заявою від 07 листопада 2025 року (вх. № 47182) представник позивача усунула недоліки визначені ухвалою суду від 03.11.2025 року. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачам право на подання відзиву на позов. В судове засідання позивач: [PERSON] не з`явились, на адресу суду 26.01.2026 року (вх. № 3446) за підписом представника позивача адвоката Чербаджі-Чебак Наталя Миколаївна надійшла заява щодо можливості розгляду справи у відсутності сторони позивача, відповідно до якої представник зазначила, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , інша особа: Регіональна універсальна біржа «Александр Н», про визнання договору купівлі-продажу дійсним, підтримує та просить їх задовольнити та що не заперечує з приводу заочного розгляду справи (а.с.44-46). Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлявся, про причини не явки суду не повідомив, з будь-якими заявами не звертався (а.с.43). Треті особи: Одеська Нова Біржа, Регіональна універсальна біржа «Александр Н» повідомлялись, про причини не явки суду не повідомили, з будь-якими заявами не звертались. З урахуванням викладеного, судом не встановлено обставин щодо відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.3 ст. 211 ЦПК України). Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № Н-98-01081 від 25.12.1998 року який був зареєстрований на Регіональній універсальній біржі «Александр Н» [PERSON] продав, а [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від імені та в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON] купили квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-19). Відповідно до відмітки на звороті договору, договір купівлі-продажу № Н-98-01081 від 25.12.1998 року на праві власності зареєстровано за покупцями, запис про реєстрацію № 314 пр стор 56 р 291. Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований на Регіональній універсальній біржі «Александр Н» відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу». [PERSON] виїхав з квартири зі своїм майном, передавши всі права на володіння, користування і розпорядження квартирою. Таким чином, як продавець так і покупці виконали сукупність всіх дій, що підтверджують виконання та дійсність договору купівлі-продажу та підтверджують фактичний перехід права власності на вищевказану квартиру від продавців до покупця. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1997 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме позивача, та того, що відповідач за вказаною адресою знятий з реєстраційного обліку. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню.

Outcome: approved