Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Позивач ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» в інтересах якого діє адвокат Андрусик Ю.В. 19.11.2025 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачів заборгованість за комунальну послугу з вивезення та захоронення побутових відходів в розмірі 11993,78 грн, а також судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, щоміж ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» та відповідачами було укладено договір про надання послуг з вивезення побутових відходів №891 від 02.01.2013 року. Згідно з умовами вказаного договору ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» зобов?язується згідно з графіком надавати послуги з вивезення побутових відходів, а відповідач зобов?язується своєчасно оплачувати послуги у строки і на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.26 Договір автоматично пролонгований, та жодних заяв чи повідомлень про відмову чи припинення договору від відповідачів не надходило. Проте, відповідачі не виконують обов?язки, покладені на них, у зв?язку з чим утворилася заборгованість перед ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» за надані послуги з вивезення побутових відходів за період з 10.2018 року до 09.2025 року в розмірі 11993,78 грн. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19.12.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачі відзив на позовну заяву, у визначений судом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження, не подали, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не скеровано. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оцінивши подані сторонами докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 02.01.2013 року між ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» та відповідачами було укладено договір про надання послуг з вивезення побутових відходів №891, згідно з яким нарахування за послуги з вивезення твердих побутових відходів за адресою: м.Львів, вул.Орельська, 41 (а.с.22). Відповідно з п.1 Договору про надання послуг з вивезення побутових відходів №891 від 02.01.2013 року виконавець зобов?язується згідно з графіком надавати послуги з вивезення побутових відходів, а споживач зобов?язується своєчасно оплачувати послуги у строки і на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 9 вказаного Договору виконавець надає споживачеві послуги з вивезення твердих побутових відходів. Оплата здійснюється згідно договору не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за місяцем у якому надавалися послуги. Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 10.2018 року по 09.2025 року між ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» та відповідачами сума заборгованості відповідачів [PERSON] та [PERSON] по оплаті наданих послуг з вивезення побутових відходів за вказаний період складає 11993,78 грн. (а.с.25-108). Згідно з п.26, 27 Договору про надання послуг з вивезення побутових відходів №891 від 02.01.2013 року договір вважається таким, що продовжений, якщо за місяць до закінчення строку її дії одна із сторін не заявила про відмову від договору або його перегляд. Дія договору припиняється у випадках, передбачених чинними нормативно-правовими актами. Відповідачі від послуг з вивезення побутових відходів у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялися, заяв чи повідомлень про припинення договору від них не надходило. Жодного разу не зверталися до позивача із запереченнями щодо боргу, що кожного місяця вказується в рахунках. Отже, між позивачем та відповідачами склалися зобов?язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. За положеннями ч.1 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Питання надання послуг з вивезення побутових відходів регулюються спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про відходи». Приписами п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до вимог п. 1,5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов?язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Нормою ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно з приписами ч.1, 3, 4 ст.25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов?язані укласти договір про поводження з побутовими відходами з особою, визначеною у встановленому законодавством порядку. Критерієм якості послуг з вивезення побутових відходів є дотримання графіка вивезення побутових відходів, дотримання правил надання послуг з поводження з побутовими відходами, дотримання вимог законодавства щодо надання послуг з вивезення побутових відходів. Послуга з поводження з побутовими відходами надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з поводження з побутовими відходами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. «б» ч. 1 ст.15 Закону України «Про відходи» громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов?язані дотримуватися вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері поводження з відходами; вносити в установленому порядку плату за послуги з поводження з побутовими відходами; виконувати інші обов?язки, передбачені законами, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами. Згідно з ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов?язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Порушенням зобов?язання, відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Також суд зазначає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК відповідно до пункту 12 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК було продовжено на строк дії такого карантину, який було встановлено на всій території України з 12.03.2020 року та відмінено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651. Відповідно до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Виходячи з наведеного та враховуючи, що порушені права позивача в результаті неотримання оплати за надані послуги підлягають судовому захисту, з відповідачів підлягає стягненню солідарно на користь позивача заборгованість за надані послуги з вивезення побутових відходів, яка утвориласьу період з 10.2018 року по 09.2025 року у розмірі 11993,78 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в рівних частинах 2422,40 грн понесених судових витрат зі сплати судового збору (а.с. 123).

Outcome: approved