Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи позовні вимоги тим, що «між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 04.01.2023 укладено кредитний договір (оферти) №04.01.2023-100001532. Відповідно до умов договору, позичальнику надано кредит у розмірі 5 000,00 грн строком на 38 днів. Позичальнику надано кредит на таких умовах: дата надання/видачі кредиту 04.01.2023, сума кредиту 5 000,00 грн, строк, на який надається кредит, 38 днів з дати його надання, дата повернення кредиту 10.02.2023, період користування кредитом 10 днів з дня надання кредиту, первинний період користування кредитом 10 днів з дня його надання, черговий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду, період користування ставкою «Економ» період фактичного користування кредитом, протягом якого застосовується фіксована процентна ставка «Економ», який розпочинається в день, наступний за днем сплати позичальником повністю всіх процентів, нарахованих на дату платежу, та закінчується через 10 днів, ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ», ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ», розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Кредитний договір (оферти) №04.01.2023-100001532 від 04.01.2023 переоформлено 08.02.2023 шляхом укладення між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] кредитного договору (оферти) №08.02.2023-010000242 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Дата надання/видачі кредиту 08.02.2023, сума кредиту 5 000,00 грн, строк, на який надається кредит, 42 дні з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 22.03.2023, первинний період користування кредитом 14 днів з дня його надання, черговий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду, період користування ставкою «Економ» період фактичного користування кредитом, протягом якого застосовується фіксована процентна ставка «Економ», який розпочинається в день, наступний за днем сплати позичальником повністю всіх процентів, нарахованих на дату платежу, та закінчується через 14 днів, ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ», ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ». Кредитний договір (оферти) №08.02.2023-010000242 від 08.02.2023 переоформлено 09.03.2023 шляхом укладення між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] кредитного договору (оферти) №09.03.2023-010000284 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Дата надання/видачі кредиту 09.03.2023, сума кредиту 5 000 грн, строк, на який надається кредит, 42 дні з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 20.04.2023, ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ», ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ». Відповідно до договору від 04.01.2023 та квитанції про перерахунок коштів, кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 5000 грн строком на 42 дні, [PERSON] 04.01.2023 отримав кредитні кошти у розмірі 5 000 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 20.04.2023, утворилась заборгованість у розмірі 8 350 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5 000,00 грн, за процентами 3 350,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Разом з тим, відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 800,00 грн від 11.01.2023, на суму 1 400,00 грн від 25.01.2023, на суму 1 400,00 грн від 22.02.2023, на суму 1 550,00 грн від 24.03.2023. Під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховано факт оплати та змінено суму заборгованості. Тому просять стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №09.03.2023-010000284 від 09.03.2023 у загальному розмірі 8 350,00 грн, а також витрати, понесені на сплату судового збору». Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 22.04.2025 відкрив провадження у даній справі та призначив судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. 29.07.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Пинзар І.В. подав додаткові пояснення, які мотивовані тим, що «відповідач [PERSON] позов ТОВ «Споживчий центр» не визнає та вважає, що у його задоволенні слід відмовити повністю. Відповідач не укладав договір з ТОВ «Споживчий центр». Жодного належного доказу того, що ТОВ «Споживчий центр» надіслало [PERSON] одноразовий ідентифікатор листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, даних для входу на сайт товариства (логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету), який він, у свою чергу, надіслав кредитору чи використав з метою прийняття оферти, позивачем не надано. В якості єдиного доказу укладення між позивачем та відповідачем договору позивач надає документи, що не містять кваліфікованого електронного підпису. Надані заяви містять інформацію про незавершену транзакцію, а саме: відомості про активну кнопку «Далі». Тому позивачем не надано жодного доказу, що [PERSON] укладав з ТОВ «Споживчий центр» договір позики шляхом акцепту оферти позики. Надана квитанція не відповідає формі, що затверджена нормативними актами Національного банку України, не містить відмітки банку про його виконання, тому не є належним та допустимим доказом факту перерахування грошових коштів відповідачу та отримання ним таких коштів. Позивач є небанківською фінансовою установою, тому самостійно не проводить грошові кошти для розрахунку з клієнтами, а тому довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором №09.03.2023-010000284 від 09.03.2023 не є належним доказом існування заборгованості. Роздруківка російською мовою з невідомого джерела, що не має підпису та інших реквізитів документу, що містить відомості про відповідача, є недопустимим доказом, оскільки не має офіційного перекладу, не містить усіх необхідних реквізитів документу та відсутні відомості про джерело походження. Тому позивачем не доведено факту перерахування відповідачу 5 000,00 грн в якості позики. Враховуючи викладене, позивачем не доведено укладення договору позики, виконання кредитором своїх зобов`язань за договором (перерахування грошових коштів), наявності у позивача права вимоги. Тому просить відмовити у задоволенні позову». Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 17.11.2025 витребував у Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» оригінали кредитних договорів №04.01.2023-100001532 від 04.01.2023, №04.01.2023-100001532 від 04.01.2023 та №08.02.2023-010000242 від 08.02.2023 в електронному вигляді, що містять накладені електронні підписи сторін. 15.12.2025 представник позивача ТОВ «Споживчий центр» за довіренісю Балюх Є.О. подав заяву на виконання вимог ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 17.11.2025, до якої долучено кредитні договори №04.01.2023-100001532 від 04.01.2023, №04.01.2023-100001532 від 04.01.2023 та №08.02.2023-010000242 від 08.02.2023. Судовий розгляд відкладався з поважних причин. У судове засідання 21.01.2026 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом в установленому законом порядку. Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» у позовній заяві просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача. У частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим за адресою зареєстрованого місця проживання, та його представник адвокат Пинзар І.В., повідомлений шляхом надсилання судової повістки в електронний кабінет, будь-які заяви чи клопотання до суду не подавали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 21.01.2026 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом установлено, що 04.01.2023, шляхом підписання заявки, між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №04.01.2023-100001532, за умовами якого: дата надання/видачі кредиту 04.01.2023, сума кредиту 5 000,00 грн, строк, на який надається кредит, 38 днів з дати його надання, дата повернення кредиту 10.02.2023, період користування кредитом 10 днів з дня надання кредиту, первинний період користування кредитом 10 днів з дня його надання, черговий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду, період користування ставкою «Економ» період фактичного користування кредитом, протягом якого застосовується фіксована процентна ставка «Економ», який розпочинається в день, наступний за днем сплати позичальником повністю всіх процентів, нарахованих на дату платежу, та закінчується через 10 днів, ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ», ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ», розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку, що підтверджується копією такої заявки. Згідно з копією квитанції від 04.01.2023, на платіжний інструмент 535508*77 перераховано кошти в сумі 5 000,00 грн, призначення платежу видача за договором №04.01.2023-100001532. 08.02.2023 кредитний договір (оферти) №04.01.2023-100001532 від 04.01.2023 переоформлено шляхом укладення між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] кредитного договору (оферти) №08.02.2023-010000242, згідно з умовами якого дата надання/видачі кредиту 08.02.2023, сума кредиту 5 000,00 грн, строк, на який надається кредит, 42 дні з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 22.03.2023, первинний період користування кредитом 14 днів з дня його надання, черговий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду, період користування ставкою «Економ» період фактичного користування кредитом, протягом якого застосовується фіксована процентна ставка «Економ», який розпочинається в день, наступний за днем сплати позичальником повністю всіх процентів, нарахованих на дату платежу, та закінчується через 14 днів, ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ», ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ», що підтверджується копією заявки. 09.03.2023 кредитний договір (оферти) №08.02.2023-010000242 від 08.02.2023 переоформлено шляхом укладення між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] кредитного договору (оферти) №09.03.2023-010000284, відповідно до умов якого дата надання/видачі кредиту 09.03.2023, сума кредиту 5000 грн, строк, на який надається кредит, 42 дні з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 20.04.2023, ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ», ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ», що підтверджується копією заявки. Відповідно до копії довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №09.03.2023-010000284 від 09.03.2023 складає 8 350,00 грн, з яких: 5 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 3 350,00 грн заборгованість за процентами. Згідно з частинами першою-другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України , позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині другій статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 (справа № 2-383/2010) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У Законі України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої-дванадцятої статті11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У нормах статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Як убачається з копії укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] договору він підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Водночас сторона відповідача [PERSON] стверджує, що кредитний договір із ТОВ «Споживчий центр» в електронній формі ним не укладався та не підписувався, а електронний підпис чи кваліфікований електронний підпис він не отримував. Згідно з п. 6 ч. 3 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). У частині восьмій статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. До позовної заяви додано відомості щодо ідентифікації відповідача через систему BankID. Зазначені відомості містять номер телефона, а також серію, номер паспорта, коли і ким виданий; індивідуальний податковий номер; адресу зареєстрованого місця проживання. Такі відомості були отримані у порядку і у формі, що передбачені специфікацією взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом системи BankID Національного банку України, затвердженою Рішенням Ради Системи BankID Національного банку України. У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 (справа № 127/33824/19) зроблено правовий висновок, що «без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу». Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.06.2021 (справа № 234/7159/20), від 18.06.2021 (справа № 234/8079/20), від 14.06.2022 (справа №757/40395/20), від 12.08.2022 (справа № 234/7297/20), від 09.02.2023 (справа № 640/7029/19). З урахуванням наведеного, встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений, суд доходить висновку, що такий правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, його укладення у запропонований спосіб повністю відповідало внутрішній волі відповідача, а тому доводи щодо неукладення кредитного договору є необґрунтованими. У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до копії довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, заборгованість [PERSON] по кредитному договору №09.03.2023-010000284 від 09.03.2023 складає 8 350,00 грн, з яких: 5 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 3 350,00 грн заборгованість за відсотками. За умовами договору №09.03.2023-010000284 від 09.03.2023, дата надання/видачі кредиту 09.03.2023, сума кредиту 5 000 грн, строк, на який надається кредит, 42 дні з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 20.04.2023, ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ», ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ». Отже, у період з 09.03.2023 до 20.04.2023 нарахування процентів кредитором здійснювалося за умовами договору №09.03.2023-010000284 від 09.03.2023, з якими відповідач [PERSON] ознайомився та погодився. Сторона відповідача [PERSON] вказує на те, що позивачем ТОВ «Споживчий центр» не доведено факту перерахування відповідачу коштів. При цьому суд критично розцінює заперечення факту отримання коштів за договором, адже з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанови Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17, від 25.07.2024 у справі № 500/6150/14). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 (справа № 2-383/2010) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право, обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17). Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 463/9914/20). Разом з тим, заперечуючи факт отримання коштів за кредитним договором, відповідач [PERSON] такий договір належним чином у судовому порядку не оспорив. Водночас суд звертає увагу, що кредитор ТОВ «Споживчий центр» є небанківською фінансовою установою, діяльність якого регулюється Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Тому такий доказ, як виписка з рахунку позичальника на підтвердження отримання ним кредитних коштів, позивач об`єктивно позбавлений можливості надати, оскільки не є емітентом банківських послуг, в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність». Позивач ТОВ «Споживчий центр» з урахуванням перерахування коштів на банківську карту, банком-емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк», не володіє та не може володіти первинними бухгалтерськими документами, оскільки не є банком. На підтвердження факту перерахування коштів позивач надав усі можливі за таких обставин докази перерахування коштів, а саме: квитанцію LIQPAY про видачу коштів за договором №04.01.2023-100001532 у сумі 5 000,00 грн; номер платіжного інструмента: 535508*77. Відповідно до основних засад цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України), обов`язків доказування (частина перша статті 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, в якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач. Разом з тим, заперечуючи факт отримання грошових коштів за кредитним договором, відповідач [PERSON] не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, зокрема виписки з власного банківського рахунку, доступ до якої він має як клієнт банку-емітента платіжної картки АТ КБ «ПриватБанк», або довідки про відсутність у нього такого рахунку на момент укладення договору та перерахування коштів. Суд вважає, що така процесуальна поведінка відповідача не відповідає принципам добросовісності, відкритості та поваги до інших учасників процесу і суду. Вона не спрямована на сприяння суду у своєчасному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи й справедливому вирішенні спору, а свідчить про намагання уникнути виконання взятих на себе за кредитним договором зобов`язань. Отже, оскільки долучені до позовної заяви докази підтверджують надання коштів [PERSON] , отримання і використання таких коштів останнім, нарахування відсотків, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку ТОВ «Споживчий центр» не повернуті, тобто відповідачем не виконано договірні зобов`язання, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що слід задовольнити. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи повне задоволення позовних вимог позивача, у порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 2 422,40 грн слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved