Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

29 серпня 2025 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] із вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісяця у розмірі 1/4 від усіх його доходів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а. с. 1-3). В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви від 11 вересня 2025 року (а. с. 14-16), вказала, що сторони 05 червня 2015 року зареєстрували шлюб, однак за рішенням суду шлюб було розірвано. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що відповідач має можливість але добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. У зв`язку із чим, прохає стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі від усіх доходів (заробітку) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 15 вересня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 17), копія якої надіслана учасникам справи за вихідним № 21953/25-вих/2/204/4331/25 від 15 вересня 2025 року (а. с. 18). 22 жовтня 2025 року ухвалою суду у справі було здійснено перехід із спрощеного позовного провадження без виклику сторін до спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначене судове засідання на 08 грудня 2025 року (а. с. 23). Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 37), в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв або клопотань не надавав, причини неявки суду невідомі (а. с. 30, 36). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення. Судом встановлено, що сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 4). [PERSON] , [INFO] , та її донька [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 3,6 на звороті,10). 18 січня 2024 року Рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 7 та на звороті). Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою, в свою чергу, ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі; розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Законом України від 03 грудня 2025 року № 4695-IX «Про державний бюджет України на 2026 рік», з 01 січня 2026 року, встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3512 гривень. З матеріалів справи убачається, що малолітній [PERSON] на час розгляду справи виповнилось 9 повних років. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачці аліменти на утримання малолітньої доньки. Враховуючи вищевикладене, оскільки батьки зобов`язані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним, суд вважає, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення ним повноліття. Через те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд доходить висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/4 від усіх його доходів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 29 серпня 2025 року, тобто із дня звернення із позовом до суду, і до досягнення дитиною повноліття, що є об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів з урахуванням встановлених у справі обставин. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір на підставі приписів ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved