Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи відповідача У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі ТОВ «Коллект Центр» ) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позовна заява мотивована тим, що 18 липня 2017 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк») та [PERSON] уклали договір № CCNG-630683139. Згідно з указаним договором основними умовами кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Відповідно до умов договору АТ «Альфа-Банк»зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 3 000 грн, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 18 липня 2018 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 35,99 %. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору. Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені договором Відповідно до договору від 17 травня 2021 року № 2 АТ «Альфа Банк» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» (далі ТОВ «ФК «Флексіс») права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором від 18 липня 2017 року № CCNG-630683139. Відповідно до договору від 18 травня 2021 року № 18-05/21 ТОВ «ФК «Флексіс» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором від 18 липня 2017 року № CCNG-630683139. 10 січня 2023 року укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором від 18 липня 2017 року № CCNG-630683139. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до відповідача за договором від 18 липня 2017 року № CCNG-630683139. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором від 18 липня 2017 року № CCNG-630683139, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 42 947,47 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 33 340,10 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 27 651,24 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 2 169,70 грн, заборгованість за пенею або штрафами 4 726,52 грн, інфляційні втрати 2 119,25 грн, 3 % річних 591,90 грн. На підставі викладеного ТОВ «Коллект Центр» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за договором від 18 липня 2017 року № CCNG-630683139 у розмірі 42 947,47 грн, судовий збір 2 422,20 грн, витрати на правничу допомогу 16 000 грн. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Рух справи Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 вересня 2025 року вказану справу передано судді Пилипчуку М. М. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (частина восьма статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України)). Згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 01 жовтня 2025 року № 1838338 за вказаними параметрами особу [PERSON] не знайдено. Суд на виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. У відповіді, яка надійшла до суду з Відділу з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, вказано, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 28 жовтня 2025 року від ТОВ «Коллект Центр» до суду надійшла заява про усунення недоліків та позовна заява в новій редакції з додатками. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив, відповідачу заперечення на відповідь на відзив. Учасники процесу у судові засідання 02 грудня 2025 року та 14 січня 2026 року не з`явилися. ТОВ «Коллект Центр» просило розглянути справу без участі представника позивача, а також вказувало, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Судові повістки були направлені відповідачу за зареєстрованим місцем проживання. Вказані обставини підтверджені рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Лубенський міськрайонний суд Полтавської області 14 січня 2026 року постановив ухвалу про проведення у справі заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частини першої статті 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 20 січня 2026 року. Фактичні обставини, встановлені судом Суд встановив, що 18 липня 2017 року [PERSON] , ознайомившись з паспортом споживчого кредиту, власноручним підписом підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданих, виходячи з обраних ним умов. Згідно з паспортом споживчого кредиту, який відповідач підписав власноручним підписом, між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , узгоджено умови кредитування з урахуванням побажань позичальника, а саме: суму кредиту 3 000 грн, строк кредитування 12 з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії, спосіб та строк надання кредиту безготівковим шляхом максимальна сума кредиту 200 000 грн, процентна ставка, відсотків річних 35,99 %, тип процентної ставки фіксована. 18 липня 2017 року [PERSON] підписав оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, запропонувавши АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, отримав всю інформацію про умови кредитування. 18 липня 2017 року АТ «Альфа-Банк» прийняло пропозицію [PERSON] на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, за умовами якої тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії, найменування продукту «Максимум», мета кредиту для особистих потреб, відновлювальний ліміт кредитної лінії 200 000 грн, процентна ставка 35,99 % річних, тип процентної ставки фіксована, порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 7 % від суми заборгованості, мінімальний платіж не менше 50 грн. з подальшим підписанням анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк». Згідно з наданої до суду виписки по рахунку [PERSON] , з 18 липня 2021 року до 04 березня 2023 року вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами, частково повертав їх. Відповідач порушив умови зазначеного договору щодо повернення коштів, не сплатив відсотки за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Відповідно до договору факторингу від 17 травня 2021 року № 2 АТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексі» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17 травня 2021 року до договору факторингу від 17 травня 2021 року № 2 ТОВ «ФК «Флексі» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором від 18 липня 2017 року № CCNG-630683139 у розмірі 38 066,62 грн, з яких: 33 340,10 грн заборгованість за основною сумою боргу; 4 726,52 грн пеня, штраф. Відповідно до договору факторингу від 18 травня 2021 року № 18-05/21 «ФК «Флексі» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з додатку 1-1 договору факторингу від 18 травня 2021 року № 18-05/21 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором від 18 липня 2017 року № CCNG-630683139 у розмірі 38 066,62 грн, з яких: 33 340,10 грн заборгованість за основною сумою боргу; 4 726,52 грн пеня, штраф. За змістом наданого ТОВ «Вердикт Капітал» розрахунку заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» за договором від 18 липня 2017 року № CCNG-630683139 не погашена, станом на 10 січня 2023 року складає 42 947,47 грн та складається із заборгованості за кредитом 33 340,10 грн, пеня, штраф 4 726,52 грн, нараховані відсотки 2 169,70 грн, 3 % річних 591,90 грн, інфляційні втрати 2 119,25 грн. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 до боржників, вказаних у реєстрі боржників. За змістом наданого позивачем розрахунку заборгованість [PERSON] за договором від 18 липня 2017 року № CCNG-630683139 не погашена, станом на 26 вересня 2025 року складає 42 947,47 грн та складається із заборгованості за кредитом 33 340,10 грн, пеня, штраф 4 726,52 грн, нараховані відсотки 2 169,70 грн, 3 % річних 591,90 грн, інфляційні втрати 2 119,25 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що 18 липня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання останнім паспорту споживчого кредиту, анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк». Про укладення між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] цього правочину також свідчить й виконання ними певних обов`язків: кредитор надавав відповідачу кредитні кошти на попередньо відкриту кредитну картку, що підтверджується випискою про рух коштів на рахунку останнього, а боржник, у свою чергу, періодично здійснював погашення кредитної заборгованості. [PERSON] протягом тривалого часу користувався кредитними коштами, частково повертав їх кредитору. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором (частина перша статті 1077 ЦК України). Договір факторингу є підставою для сингулярного правонаступництва, в силу якого не відбувається припинення попереднього кредитного зобов`язання. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу на стороні кредитора у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного з їх учасників. Отже, у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі відступлення права вимоги новий кредитор замінює собою особу у всіх правах, що існували на момент здійснення відступлення і не припинилися внаслідок такої заміни кредитора у зобов`язанні (постанова Верховного Суду від 30 серпня 2022 року у справі № 466/3732/20). Позивач довів, що він в установлений законом спосіб на підставі належним чином укладених договорів відступлення права вимоги набув право вимоги до відповідача. Зібраними у справі доказами підтверджено, що відповідач уклав кредитний договір, фактично отримані кредитні грошові кошти у добровільному порядку не повернув, тому ТОВ «Коллект Центр» обґрунтовано звернулося до суду за захистом порушених прав шляхом стягнення заборгованості за вказаним договором. Дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про доведеність позивачем як факту укладання кредитного договору, так і отримання позичальником грошових коштів на погоджених у кредитному договорі умовах та невиконання останнім свого обов`язку щодо своєчасного повернення коштів. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Укладаючи кредитний договір відповідач повинен був достовірно знати про його умови та про наслідки невиконання ним умов цього договору, повинен був діяти добросовісно, а підписавши цей договір, він погодився з його умовами та взяв на себе зобов`язання, передбачені указаним правочином. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Зібраними у справі доказами підтверджено, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за договором від 18 липня 2017 року № CCNG-630683139, а саме: заборгованості за кредитом 33 340,10 грн, заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги 2 169,70 грн, інфляційні втрати 2 119,25 грн, 3 % річних 591,90 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача пені (неустойки), слід зазначити таке. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23. Загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) за своєю суттю є нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, під час тлумачення норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Отже, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із невиконанням [PERSON] грошових зобов`язань, що випливають з кредитного договору, наявність яких та розмір встановлено під час розгляду справи, підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. З урахуванням викладено, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на викладене, заборгованість відповідача перед позивачем за договором від 18 липня 2017 року № CCNG-630683139 становить 38 220,95 грн, з яких: 33 340,10 грн заборгованість за тілом кредиту, 2 169,70 грн заборгованість за процентами, 2 119,25 інфляційні втрати, 3 % річних 591,90 грн. Висновки за результатами розгляду позовних вимог Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором порушено майнові права позивача, тому наявні підстави для судового захисту прав кредитора, у зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» підлягають задоволенню частково. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення обґрунтоване доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими у судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Щодо розподілу судових витрат Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд відповідно до статті 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог 2 155,94 грн (2 422,40 грн ? 89 %). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Суд враховує, що факт надання позивачу професійної правничої допомоги підтверджується матеріалами справи. До ухвалення судового рішення на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу стороною позивача надано договір про надання правової допомоги від 02 вересня 2025 року № 02-09/2024-8, платіжною інструкцією від 15 вересня 2025 року № 0555480001. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial