Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

ТОВ «Іннова Нова» звернулося до суду з вищевказаною позовною заявою та просить суд стягнути з [PERSON] 18504,80 грн. заборгованості за кредитним договором №8354430525 та понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 29.05.2025 між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику №8354430525. Договір укладений в електронній формі та підписаний згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг». Відповідачу було перераховано кошти в сумі 8000,00 грн. на банківський рахунок зі строком повернення 360 днів та сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 1,0 % на день, та базовою ставкою 0,87% на день. У вересні 2025 року ТОВ «Іннова Фінанс» було перейменовано на ТОВ «Іннова Нова». Проте відповідачем умови договору не виконані, сума кредиту не повернута. Станом на дату звернення до суду заборгованість за кредитним договором становить 18504,80 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 8000,00 грн., заборгованість за процентами 10504,80 грн. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості, а також понесені судові витрати. Представник позивача ТОВ «Іннова Нова» в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечують проти винесення заочного рішення (а.с.5). [PERSON] в судове засідання не з"явилася, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. Відзив на позовну заяву відповідач до суду не подала. З огляду на положення ч. 7, 8 ст.128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, вважається, що про день, час та місце розгляду справи особа повідомлена належним чином. За таких обставин неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи і винесенню судового рішення. (а.с.27). На підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, відповідно до нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 29.05.2025 між ТОВ «Іннова фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у кредит №8354430525 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов Кредитного договору кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 8000,00 грн. строком на 360 днів зі сплатою стандартної процентної ставки 1,0 % на день (9,11-13). ТОВ ФК "Контрактовий дім" на підставі договору про надання послуг з приймання та переказу платежів з ТОВ "Іннова Фінанс" № 160523/1 від 16.05.2023 року здійснив переказ кредитних коштів на картку [NUMBER] у сумі 8000,00 грн., дата 29.05.2025 року, що підтверджено квитанцією до платіжної інструкції № 20237-1354-221706641 (а.с.8). Відповідно до розрахунку в позовній заяві заборгованість [PERSON] станом на 08.12.2025 становить 18504,80 грн., з яких 8000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10504,80 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 10). Згідно відповіді №БТ/Е-1737 від 19.01.2026 року, наданої АТ «Універсал Банк» на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) банком було емітовано платіжну карту № [NUMBER] . За період 29.05.2025 року на вказану карту було зараховано кошти у сумі 8000,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до положень частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. 29.05.2025 року між ТОВ "Іннова фінанс" та [PERSON] укладено договір про надання грошових коштів у кредит №8354430525 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідачу було перераховано кошти в сумі 8000,00 грн. на банківський рахунок зі строком повернення 360 днів та сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 1,0 % на день, та базовою ставкою 0,87% на день (а.с.11-13). Відповідно до розрахунку суми заборгованості станом на 08.12.2025 року заборгованість [PERSON] становить 218504,80 грн., в тому числі 8000,00 грн. заборгованості основним боргом, 10504,80 грн. заборгованості за відсотками. Суд встановив, що 29.05.2025 року між ТОВ "Іннова фінанс" та [PERSON] укладено договір про надання грошових коштів у кредит №8354430525. Строк дії договору становить 360 днів (тобто до 24.05.2026 року). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Ураховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у банку не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитними договорами, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було завчасно направлені вимоги про дострокове повернення кредитів, а відповідачем такі вимоги було отримано. Верховний Суд у подальших своїх постановах підтримав цей правовий висновок, вказуючи про необхідність виконання банком обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, тому, враховуючи те, що договір №8354430525 від 29.05.2025 року, укладений між [PERSON] та банком, є споживчим, вказаний висновок підлягає застосуванню під час вирішення заявлених позовних вимог у цій цивільній справі. Позивач всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не надав суду жодних доказів на підтвердження направлення на адресу відповідача вимоги про дострокове погашення кредиту. Суд зауважує, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права направлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки, матеріали справи не містять доказів виконання позивачем своїх обов`язків, передбачених частиною 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» щодо повідомлення у письмовій формі споживача про наявність заборгованості із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені, то у [PERSON] не виник обов`язок дострокового повернення суми грошових коштів за договором №8354430525 від 29.05.2025 року. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача обов`язку дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, строк виконання якого станом на дату звернення до суду з позовом 31.12.2025 (дата направлення позову в підсистемі «Електоронний суд) не настав, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Outcome: dismissed