Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] звернувся до суду із позовом до Нововоронцовської селищної ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] отримав у власність житловий будинок за адресою: [ADDRESS] загальною площею 47,4 кв. м., житловою площею 28,9 кв. м за рішенням виконавчого комітету Нововоронцовської селищної ради народних депутатів Нововоронцовського району №35 від 22.06.1988 після смерті свого діда [PERSON] , який помер [INFO] , та якому належав вказаний житловий будинок на підставі свідоцтва про право приватної власності від 19 лютого 1958 року, виданого на підставі рішення виконавчого Нововоронцовської селищної ради депутатів від 11.02.1958. Оформити право власності у встановленому порядку він не зміг. Разом з тим, у зв`язку зі збройною агресією оригінали правовстановлюючих документів були втрачені, що позбавляє можливості позивача зараз здійснити реєстрацію права власності житлового будинку. З огляду на викладене, позивач просив визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами, які зазначені у технічному паспорті під літерами: А - житловий будинок загальною площею 47,4 кв. м, у тому числі житловою 28,9 кв. м, а - веранда, Б - літня кухня, б - веранда, В - погріб з шийкою; Д - сарай, Е - вбиральня, №1 хвіртка, №2 ворота, №3 огорожа, №4 водопровід, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач у судовому засіданні вимоги підтримав, просив задовольнити позов. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 29.07.2025 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 20.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд на 21.01.2026. Фактичні обставини, які встановив суд. За свідоцтвом про право власності на будівництво у м. Нововоронцовка від 19.02.1958, виданого Виконкомом Н-Воронцовської селищної Ради депутатів засвідчено, що все домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Н-Воронцовської селищної Ради депутатів від 11.02.1958 (а. с. 11). За свідоцтвом про право приватної власності на будівництво від 19.02.1958, Н-Воронцовська селищна Рада депутатів засвідчує, що домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Н-Воронцовської селищної Ради депутатів від 11.02.1958 (а. с. 12). За рішенням Виконавчого комітету №35 від 22.06.1988, надано дозвіл визнати головою колгоспного двору [PERSON] замість померлого [INFO] його діда [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] (а. с. 13). За домовою книгою для реєстрації громадян, що проживають у будинку [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований від 10.04.1984 (а. с. 14-18). За технічним паспортом на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок з будівлями та спорудами, які зазначені у технічному паспорті під літерами: А - житловий будинок загальною площею 47,4 кв. м, у тому числі житловою 28,9 кв. м, а - веранда, Б - літня кухня, б - веранда, В - погріб з шийкою; Д - сарай, Е - вбиральня, №1 хвіртка, №2 ворота, №3 огорожа, №4 водопровід (а. с. 19-27). Розпорядженням Начальника селищної військової адміністрації №142 від 04.03.2025, узаконено зміну поштової адреси житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який належав на праві власності [PERSON] : -з [ADDRESS] . Херсонської області на [ADDRESS] ; -з [ADDRESS] . Херсонської області на [ADDRESS] (а. с. 31). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №242 від 12.03.2024 Нововоронцовської селищної ради Бериславського району Херсонської області (а. с. 32). За довідкою №241 від 12.03.2024 Нововоронцовської селищної ради Бериславського району Херсонської області, земельна ділянка орієнтованою площею 0,1500 га за адресою: [ADDRESS] не приватизована; цільове призначення - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а. с. 33). До позову також додано: - довідку Херсонського БТІ №928 від 13.05.2025 (а. с. 34); - копію газети «Вісті» №8991995 про втрату оригіналу свідоцтва про право власності (а. с. 35); - копію паспорта позивача (а. с. 3-4); - свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а. с. 6); - свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 28.12.2012 (а. с. 7); - витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00052138321 (а. с. 8); - свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 03.01.1985 (а. с. 9). Норми права, які застосував суд. Статтею 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а вважається лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Досліджуючи обставини існування в особи права власності, суд має передусім встановлювати підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності. Відповідну правову позицію викладено: у постановах ВП ВС: від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 05.06.2019 у справі № 392/1829/17, у постанові об`єднаної палати КГС ВС: від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, у постановах КГС ВС: від 29.08.2019 у справі № 910/10984/18, від 11.06.2020 у справі № 910/10006/19. Так, документом, який посвідчує право власності на квартиру до 01 січня 2013 року є свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією. Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України №1952-IV, будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації, відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з ч. 3 цієї статті, та у випадках, визначених ст. 28 цього Закону. До запровадження в Україні електронної системи - Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, державна реєстрація права власності, що здійснювалася на паперових носіях (реєстраційних книгах, архівних/реєстраційних справах) проводилася БТІ. Отже, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, зокрема, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідну правову позицію викладено в постановах КГС ВС: від 05.09.2019 у справі № 921/320/18, від 22.05.2019 у справі № 918/410/18, від 20.05.2020 у справі № 911/1603/19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зроблено висновки про те, що «з урахуванням специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, крім судового, шляху відновлення порушеного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц «Щодо ефективного способу захисту прав покупця (інвестора) у разі порушення продавцем умов договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно з передачі усіх необхідних документів для оформлення права власності на це майно»). Висновок суду. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] є власністю [PERSON] . Право власності на нерухоме майно на момент його набуття не залежало від державної реєстрації, бо виникло до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року. Однак відсутність такої реєстрації позбавляє позивача розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. що має наслідком правову невизначеність. При вирішенні спору суд враховує, що право власності є незалежним від факту його державної реєстрації, якщо воно було набуте законно за правилами, що діяли на момент його виникнення. Оскільки позивач фактично володіє майном понад 30 років, прийнявши його у власність як голова колгоспного двору після смерті діда, його право є законним та правомірним у розумінні ст. 328 ЦК України. Враховуючи повне визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує прав третіх осіб, а також підтвердження зміни адрес та факту реєстрації позивача за вказаною адресою, беручи до уваги, що позивачу на праві власності належить житловий будинок, право власності виникло до 1 січня 2013 року, для реєстрації права власності, зокрема внесення відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, необхідні оригінали правовстановлюючих документів, які є втраченими, тому позов є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved