Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Представник Руденко К.В., в інтересах ТзОВ ФК «Укрглобал - Фінанс » звернувся в суд з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлений позов обґрунтував тим, що 18.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (первісний кредитор) та [PERSON] , укладено договір № 7489138 про надання споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовий ідентифікатор № С2224, у порядку визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Договору, ТОВ «ФК «Укрглобал - Фінанс »надало відповідачці грошові кошти у розмірі 15 000 грн, строком на 360 днів, шляхом переказу на його картку № [NUMBER] емітовану АТ КБ «Приват Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2% від суми кредиту за кожний день користування. 30 вересня 2024 року між первісним кредитором та ТОВ ФК «Укрглобал - Фінанс» укладено договір факторингу № 30.09/24-Ф, відповідно до умов якого право вимоги за вищевказаним кредитним договором перейшло ТОВ ФК «Укрглобал - Фінанс» Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав, та надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000 грн., однак відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість за договором, яка станом на 30.09.2024 становить 54 600 грн., із яких: 15 000 грн.,- заборгованість за кредитом; 39 600 грн.,- заборгованість за відсотками; 0 грн.,- заборгованість за штрафними санкціями. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 54 600 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правничу правову допомогу в розмірі 10 000 грн. Ухвалою Снятинського районного суду від 25.09.2025 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи здійснювати без його участі, не заперечив, щодо ухвалення заочного рішення суду. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час розгляду справи судом повідомлялася у встановленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не надала, тому у порядку ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у її відсутності з ухваленням заочного рішення та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку до часткового задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1ст.626 ЦК України). В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Також, приписами ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п.12 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію", одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що й отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Правилами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.1 ст.611 ЦК України). Так, у відповідності до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. При цьому, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін, як і положення Кредитного договору, які передбачають зобов`язання Позичальника сплачувати відсотки за користування кредитом, можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно положень ч.1, ч.2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Судом встановлено, що 18.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (первісний кредитор) та [PERSON] , укладено договір № 7489138 про надання споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовий ідентифікатор № С2224, у порядку визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Договору, ТОВ «ФК «Укрглобал - Фінанс »» надало відповідачці грошові кошти у розмірі 15 000 грн, строком на 360 днів, шляхом переказу на його картку № [NUMBER] емітовану АТ КБ «Приват Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2% від суми кредиту за кожний день користування. 30 вересня 2024 року між первісним кредитором та ТОВ ФК «Укрглобал - Фінанс» укладено договір факторингу № 30.09/24-Ф, відповідно до умов якого право вимоги за вищевказаним кредитним договором перейшло ТОВ ФК «Укрглобал - Фінанс» Відтак, в ході передачі права вимоги за договором факторингу, право вимоги за кредитним договором № 7489138 від 18.01.2024 перейшло до позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до відповідача в розмірі 54 600 грн. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 7489138 від 18.01.2024 року у відповідача наявна заборгованість, яка станом на 30.09.2024 становить 54 600 грн., із яких: 15 000 грн.,- заборгованість за кредитом; 39 600 грн.,- заборгованість за відсотками. Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме у встановлений договором, не повернув тіло кредиту та відсотки за його користування. Однак суд не погоджується з нарахуванням первісним кредитором відсотків, та зазначає наступне. Відповідно до умов кредитного договору укладеного між сторонами, строк кредитування становить 360 днів, зі стандартною відсотковою ставкою 2,2 % в день за користування кредитом. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним Договором № 7489138 від 18.01.2024, зробленим первісним кредитором, відповідачу нарахованазаборгованість за відсотками у період з 18.01.2024 по 17.05.2024 - (120 днів) яка, становить 39 600 грн. 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Отже для договорів укладених до 24.12.2023 ставка має бути: - з 24.12.2023 - не більше 2,5%, - з 22.04.2024 - не більше 1,5%; - з 20.08.2024 - не більше 1%. А для договорів укладених після 24.12.2023 ставка має бути у розмірі 1%. На підставі наведеного, умови кредитного договору у цій справі, щодо нарахування відсотків у розмірі 2,2 % в день у продовж 120 днів з 18.01.2024, не відповідають вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому за цей період слід застосовувати відсоткову ставку у розмірі 1% в день. Судом здійснено перерахунок, щодо стягнення з відповідача відсотків, а саме: З 18.01.2024 по 17.05.2024 - (102 днів) * 1% = 18 000 грн; Залишок несплачених відсотків, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 18 000 грн. В решті позовних вимог в чатині стягнення відсотків, слід відмовити. Щодо компенсації позивачу витрат на правничу допомогу адвоката, яка була заявлена ним в сумі 10 000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч.3ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17. З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога надавалась позивачу адвокатом Руденком К.В., на підставі договору № 02/08/2024 про надання правової допомоги від 02.08.2025р. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем було подано до суду Акт № 56 прийому передачі виконаних робіт від 03.03.2025, згідно Договору № 02/08/2024 від 02.08.2025р.(детальний опис робіт). Суд, вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Відтак, суд вважає, що обґрунтованим та співмірним в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн. Із врахуванням указаних обставин справи, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, а також сталу судову практику із розгляду однотипних правовідносин, вважає, що поданий ТОВ «ФК «Укрглобал - Фінанс » до [PERSON] , позов підлягає до часткового задоволення та з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 7489138 від 18.01.2024 у розмірі 33 000 грн, з яких: 15 000 грн., заборгованість за тілом кредиту, 18 000 грн., заборгованість за відсотками. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки позов ТОВ ФК «Укрглобал - Фінанс »до відповідачкизадоволено частково, тоді з останньої на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі, 1 464,08 грн. Із розрахунку (33 000*2 422,40/54 600). На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч.2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial