Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що за договором позики від 03 березня 2023 року, який він уклав із відповідачем, він надав останньому в позику грошові кошти в сумі 114 050 доларів США із строком повернення до 06 вересня 2023 року. Оскільки суму позики за зазначеним договором відповідач не повернув, позивач просить стягнути з останнього суму боргу в розмірі 114 050 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 10 жовтня 2023 року становить 4 168 835 гривень 44 копійки та пеню в сумі 2 751 431 гривня 10 копійок, а всього 6 920 266 гривень 54 копійки (а.с. 1 5). Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з викладених у позові підстав. Відповідач в судовому засіданні підтвердив факт отримання від позивача позики в розмірі 114 050 доларів США та зазначив, що не повернув вказану суму грошових коштів. При цьому відповідач не погодився із розрахунком суми пені за договором та обрахування позивачем суми позики за курсом НБУ. Вислухавши вступне слово учасників процесу та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини та приходить до таких висновків. 03 березня 2023 року між сторонами укладено договір позики відповідно до якого відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 114 050 доларів США та зобов`язався повернути позику до 06 вересня 2023 року (а.с. 6 8). Факт отримання відповідачем від позивача зазначеної суми грошових коштів у позику підтверджується як змістом вказаного договору, так й відповідною розпискою відповідача від 03 березня 2023 року (а.с. 9). Під час розгляду справи, на запитання головуючого відповідач підтвердив факт отримання від позивача позики в розмірі 114 050 доларів США за вказаним договором та значив, що він не повернув позивачу дану суму грошових коштів. Отже, сума боргу відповідача за договором позики складає 114 050 доларів США. Вирішуючи спір по суті вимог, суд виходить з наступного. Згідно із частиною першою статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Норма частини першої статті 1050 ЦК України встановлює, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як встановлено судом, сума позики, що не повернута відповідачем позивачу за договором позики складає 114 050 доларів США. Також, пунктом 9 укладеного між сторонами договору позики передбачено, що у разі прострочення зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу та пеню в розмірі 0,02 % від суми неповернутої або несвоєчасно повернутої позики за кожен календарний день прострочення. Зокрема, позивачем невірно обраховано розмір пені за визначений ним у позові період з 07 вересня по 10 жовтня 2023 року та не враховано один календарний день прострочення зобов`язання. Так, розрахунок розміру 0,02 % пені за боргом в сумі 114 050 доларів США за період з 07 вересня по 10 жовтня 2023 року судом обраховано за формулою та складає: сума пені = С x Z x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Z - відсоток зазначений в договорі. Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума з 07/09/2023 до 10/10/2023 114 050,00 x 0.02 % x 34 : 365 : 100342,12 Як наслідок, суд обраховує штрафні санкції (пеню) за період часу який визначено позивачем як позовні вимоги. Тобто, 0,02 % пені за пунктом 9 договору позики в період з 07 вересня по 10 жовтня 2023 року складає 2 долари США 12 центів. Отже, загальна сума боргу відповідача перед позивачем за договором позики від 03 березня 2023 року з урахуванням основної суми боргу в сумі 114 050 доларів США та 0,02 % пені за період з 07 вересня по 10 жовтня 2023 року складає 114 052 долара США 12 центів. Одночасно, стосовно стягнення боргу саме в іноземній валюті, суд враховує наступне. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня; при цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року, відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Оскільки, відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним із позивачем договорами позики від 03 березня 2023 року та не повернув останньому суму позики у визначеному розмірі та строк, суд приходить до висновку, що порушені майнові права позивача слід захистити шляхом стягнення з відповідача на користь позивача встановленої судом під час розгляду справи суми заборгованості за договором позики. Крім того, суд враховує норму частини першої статті 13 ЦПК України відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. У зв`язку із цим, суд стягує саме заявлену в прохальній частині позову суму позики (основний борг) в розмірі 114 050 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України визначено позивачем як позовну вимогу саме станом на 10 жовтня 2023 року та становить 4 168 835 гривень 44 копійки. Тобто, суд не обраховує суму боргу станом на дату ухвалення даного рішення як просила представник позивача в судовому засіданні та не визначає еквівалент боргу в розмірі 114 050 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на дату виконання рішення суду, оскільки під час розгляду справи сторона позивача не скористалась своїми процесуальними правами визначеними статтею 49 ЦПК України, наприклад, подати заяву про збільшення розміру позовних вимог. Отже, суд не має правових підстав для стягнення суми боргу за офіційним курсом Національного банку України на дату ухвалення чи виконання рішення суду, оскільки стягнення еквіваленту 114 050 доларів США за курсом більшим ніж визначено позивачем в прохальній частині позову, буде порушено принцип диспозитивності судочинства, чим суд вийде за межі позовних вимог, що є неприпустимим. За таких обставин, позов є частково обґрунтованим та підлягає задоволенню в обсязі суми боргу визначеному судом. Згідно із нормою частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За подачу даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 13 420 гривень 00 копійок, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією № 3284846040284401 від 11 жовтня 2023 року (а.с. 28). Тобто, на підставі статей 133, 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, суд враховує обставину часткового задоволення позовних вимог в обсязі 60,2 % та вважає, що судові витрати позивача у вигляді сплати судового збору за вимогами майнового характеру слід визначити відповідно до відсотку задоволеної суми позову у розмірі 60,2 %, що становить 8 078 гривень 84 копійки. Як наслідок, на підставі пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати слід покласти на: -позивача у розмірі 39,8 %, що становить 5 341 гривня 16 копійок; -відповідача у розмірі 60,2 %, що становить 8 078 гривень 84 копійки. У зв`язку із цим, слід стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування судових витрат грошові кошти в сумі 8 078 гривень 84 копійки. На підставі викладеного,

Outcome: partial