Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ) звернувся до суду з позовною заявою до Черкаської міської ради (адреса: м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, 36) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] помер його рідний брат [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу від 11.12.1987 року № 1-8284, посвідченого Першою Черкаською державною нотаріальною конторою, [PERSON] належить право власності на 8/25 часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS] . У листопаді 2024 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецьким Володимиром Володимировичем було відкрито спадкову справу № 69/2024 після смерті [PERSON] . Позивач зазначає, що протягом життя він з [PERSON] не підтримували постійного спілкування, однак, час від часу вели розмови по телефону, приїздили в гості, спілкувались сім`ями, оскільки проживали в різних районах. Протягом 2025 року він неодноразово здійснював телефонні дзвінки до свого брата, намагався з ним зв`язатись, проте відповідей на них не отримував. 09.05.2025 отримав повідомлення в месенджері «Vider» від падчерки брата [PERSON] [PERSON] , що брат помер. В результаті аналізу наявних у нього документів та відкритих джерел його адвокату Пацьорі Д.С. стало відомо про заведення спадкової справи після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Черкаського нотаріального округу Кам`янецьким Володимиром Володимировичем. Представник [PERSON] звернулася до вказаного нотаріуса для реалізації його прав на прийняття відповідної спадщини після смерті брата та оформлення в подальшому свого права власності на спадщину. Однак, приватний нотаріус Черкаського нотаріального округу Кам`янецький В.В. своєю постановою від 22.05.2025 № 124/02-31 відмовив [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності діє [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] його брата, [PERSON] , [INFO] , на 8/25 часток у праві власності на житловий будинок з прибудовами та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідно до матеріалів заведеної спадкової справи № 69/2024, встановлено що спадкоємець, а саме брат померлого [PERSON] , [INFO] , не звертався до нотаріуса протягом шестимісячного строку із заявою про прийняття спадщини та не проживав (не був зареєстрований) разом з померлим на день його смерті, тому у нотаріуса відсутні правові підстави видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Натомість, [PERSON] , як особа, яка мала на меті прийняти спадщину про наявність прав [PERSON] на спадкове майно [PERSON] йому, як і про смерть спадкодавця, протягом тривалого часу не повідомляла, з ним контакт встановити до цього не намагалась, і про факт смерті брата йому стало відомо лише 09.05.2025, тобто вже після спливу строку на прийняття спадщини 6 місяців з дня відкриття спадщини. Крім того, із скірншотів переписки між ним та [PERSON] (падчерка померлого [PERSON] ) в месенджері «Viber» з 25.04.2025 до 11.05.2025, тобто майже через рік після смерті брата [PERSON] намагалась з ним встановити контакт, коли зрозуміла що для отримання їй спадщини необхідна допомога позивача. Позивач вважає, що така поведінка [PERSON] є вкрай недобросовісною та такою, що створила перешкоди і порушила його права як спадкоємця майна рідного брата. Крім того, 27.07.2018 року, 30.05.2019 року [PERSON] звертався до суду з позовною заявою до [PERSON] та її доньки [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] , які були залишені без розгляду за заявою [PERSON] . Також [PERSON] неодноразово намагалася в судовому порядку встановити факт проживання із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, однак, позовні заяви були залишені без розгляду. Отже [PERSON] достаменно знаючи про наявність інших спадкоємців, які мають право на спадкове майно [PERSON] , умисно приховала та не повідомляла його протягом тривалого часу про факт смерті спадкодавця з метою подальшого отримання спадщини лише на свою користь. Окрім того, про наявність спадкових прав [PERSON] не повідомив і нотаріус, який відкрив спадкову справу, тому внаслідок своєї необізнаності про факт смерті спадкодавця, відкриття спадщини та неналежного виконання нотаріусом своїх обов`язків щодо повідомлення спадкоємців він не міг вчасно прийняти спадщину. Позивач зазначає, що має намір оформити спадщину, однак, свідоцтво про право на спадщину за законом отримати не може у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для її прийняття, який пов`язаний як із необізнаністю про смерть спадкодавця, умисного приховування даного факту падчеркою [PERSON] та відсутністю належного повідомлення про ці факти з боку нотаріуса. Просить визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті рідного брата [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.05.2025 року відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Відповідачу надано термін на надання відзиву на позовну заяву позивача. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.09.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Витребувано від приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецького В.В. копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 18.09.2025 року від представника відповідача Черкаської міської ради Кирмана В.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову. Вказує, якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність причини пропуску зазначеного строку. Вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що його не звернення до нотаріуса для прийняття спадщини в указаний період було пов`язано з об`єктивними, непереробними, істотними труднощами для вчинення дій, щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку з чим позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведенням тих обставин, на які посилається, як на підставу своїх вимог. 23.09.2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Пацьора Д.С. надала до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що позивачем строк на прийняття спадщини був пропущений з об`єктивних і поважних причин, тобто не лише через необізнаність про смерть спадкодавця, а через невипадкове, умисне та свідоме приховування цього факту з корисливих мотивів іншою особою [PERSON] , яка достаменно знаючи про існування інших спадкоємців, з метою подальшого отримання спадщини лише на свою користь. Також неналежне виконання нотаріусом, що відкрив спадкову справу, своїх обов`язків, що є сукупністю об`єктивних та істотних перешкод, які унеможливили його своєчасне звернення до нотаріуса. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Черкаської міської ради Кирмана В.О. просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, врахувавши думку учасників процесу, заслухавши свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить 8/25 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з прибудовами та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які належали останньому на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.1987 року № 1-8284, посвідченого Першою Черкаською державною нотаріальною конторою. Факт належності померлому [PERSON] вказаної частини будинку підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 428040692 від 22.05.2025. [PERSON] , [INFO] являється рідним братом [PERSON] , [INFO] , що підтверджується, наявним в матеріалах справи копією свідоцтва про народження [NUMBER] та копією запису акта про народження № 14 від 07.08. 1947 р., в яких їх батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів справи встановлено, що 22.05.2025 року представник [PERSON] [PERSON] зверталася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецького В.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , а саме на 8/25 часток у праві власності на житловий будинок з прибудовами та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, приватний нотаріус Черкаського нотаріального округу Кам`янецький В.В. своєю постановою від 22.05.2025 № 124/02-31 відмовив [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності діє [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] його брата, [PERSON] , [INFO] , на 8/25 часток у праві власності на житловий будинок з прибудовами та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідно до матеріалів заведеної спадкової справи № 69/2024, встановлено що спадкоємець, а саме брат померлого [PERSON] , [INFO] , не звертався до нотаріуса протягом шестимісячного строку із заявою про прийняття спадщини та не проживав (не був зареєстрований) разом з померлим на день його смерті, тому у нотаріуса відсутні правові підстави видати свідоцтво про право на спадщину за законом. З наданої на запит суду копії спадкової справи № 69/2024, щодо померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] зверталася [PERSON] , в якій зазначила, що вона проживала однією сім`єю із спадкодавцем до дня його смерті не менше 5 років. Постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецьким В.В. від 06.05.2025 № 108/02-31відмовлено [PERSON] , [INFO] , у видачі свідоцтва про право на 8/25 часток у праві власності на житловий будинок з прибудовами та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належних [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки із поданих нотаріусові документів, встановлено, що у спадкоємця відсутні родинні стосунки з померлим, а також відсутнє рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю, яке забезпечило б [PERSON] право на спадщину у четвертій черзі спадкування за законом, як особі, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. З наявних в матеріалах справи Акту опитування сусідів від 23.05.2019 року № 3802 та довідки з місця проживання та про склад сім`ї від 24.05.2019 року посвідчених головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Центральний» [PERSON] , які були видані ще за життя [PERSON] встановлено, що за адресою: [ADDRESS] фактично не проживають за місцем реєстрації особи: [PERSON] , 1968 року народження та [PERSON] , 1992 року народження із жовтня 2004 року по теперішній час. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 27.07.2018 року, 30.05.2019 року за життя [PERSON] звертався до суду з позовною заявою до [PERSON] та її доньки [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] , які були залишені без розгляду за заявою [PERSON] . Також [PERSON] неодноразово намагалася в судовому порядку встановити факт проживання із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, однак, позовні заяви були залишені без розгляду. Судом було ухвалено про виклик в судове засідання в якості свідка [PERSON] , яка на виклик до суду повторно не з`явилася, надала суду заяву в якій зазначила, що нею подано заяву до Соснівського районного суду м. Черкаси про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, проте, доказів звернення до суду не надала. Судом було ухвалено продовжити розгляд справи без допиту даного свідка. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона являється сусідкою померлого [PERSON] . Також знає позивача [PERSON] , який приїздив до брата [PERSON] , цікавився про нього. Одного разу вона бачила, як приїхав [PERSON] , запитав її про брата, проте вона йому сказала що не знає де він. Зазначає, що до неї приходила якась жінка, і вона щось їй підписувала, про те що підписувала, не пам`ятає. Допитаний в судовому засіданні позивач [PERSON] в якості свідка пояснив, що він спілкувався із братом [PERSON] по телефону, або іноді до нього приїздив. Приїхав влітку до брата, хвіртка була зачинена, походив, постукав у вікно, вийшла сусідка і сказала що його немає в дома. Брат повинен був переїхати в село і тому він його чекав. Через певний час йому подзвонила [PERSON] і сказала, що брат помер. У зв`язку зі значною відстанню між селом, де він проживає, та м. Черкаси, де проживав брат, він не маючи свого особистого автомобіля наймав людину яка його возила до м. Черкаси, тому часто приїздити не мав можливості. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст. 1270 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, що зазначено у ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивач зазначає, що [PERSON] , як потенційна спадкоємиця четвертої черги спадкування за законом, що не мала з померлим [PERSON] родинних зв`язків, умисно, свідомо приховувала від нього інформацію про смерть спадкодавця ( [PERSON] , який є рідним братом позивача), та факт відкриття спадкової справи для того, щоб стати єдиним спадкоємцем майна померлого та прийняти спадщину вчасно, тому він не зміг у встановлений законом строк звернутися до нотаріуса із заявою на прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Отже позивач [PERSON] являється спадкоємцем другої черги за законом після смерті свого рідного брата [PERSON] , який помер [INFO] . Верховний Суд у постанові від 18.01.2023 у справі № 580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції). Суд враховує принцип легітимних очікувань, який пов`язаний з розширеним тлумаченням поняття «майно», зокрема якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (Рішення ЄСПЛ у справі «Копецький проти Словаччини» (заява №44912/98, п.52). Водночас, цивільне законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Суд приймає до уваги, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з наступних причин, що пов`язані з істотними труднощами для нього щодо подачі заяви про прийняття спадщини: у зв`язку із тим, що [PERSON] , як потенційна спадкоємиця четвертої черги спадкування за законом, що не мала з померлим [PERSON] родинних зв`язків, умисно, свідомо приховувала від позивача інформацію про смерть спадкодавця ( [PERSON] , який є рідним братом позивача), введенням на території України воєнного стану та веденням бойових дій у країні, значну відстань проживання позивача до м. Черкаси, що були непередбачуваними для спадкоємця та в кінцевому етапі мали своїм наслідком пропущення строку для подачі ним заяви про прийняття спадщини. При цьому, факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. З урахуванням викладеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, зважаючи на вищевстановлені факти причин пропуску позивачем подачі заяви на прийняття спадщини, що були непередбачуваними для спадкоємця, суд дійшов висновку, що позивачем наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті брата і слід визначити строк у межах передбаченого законом загального терміну шести місяців і таким достатнім строком є два місяця, перебіг якого рахується після набрання рішенням законної сили. Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Outcome: approved