Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Представник позивача Семенюк О.С. звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути на користь позивача з [PERSON] заборгованість за навчання у сумі 11 700.00 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20 листопада 2023 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 352 «Про надання освітніх послуг». За умовами вказаного договору виконавець взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме: платне навчання за денною формою строком у три роки за ступенем вищої освіти «Бакалавр», спеціальність «Агрономія». Замовник, в свою чергу зобов`язався своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та порядку встановленому договором: 23 400 грн за кожен рік навчання у порядку внесення коштів кожного семестру не пізніше 15 днів до початку навчального семестру. Однак, станом на 02 вересня 2024 року у результаті неналежного виконання [PERSON] (замовником) своїх зобов`язань утворилась заборгованість у розмірі 11 700 грн, яку він досі не погасив. Заяви про дострокове розірвання договору від відповідача не надходило, інших поважних підстав несплати за навчання не подав. За невиконання навчального плану [PERSON] було відраховано за неуспішність відповідно до наказу № 42-К від 07 лютого 2025 року. Позивач доводив до відома відповідача про необхідність сплати заборгованості шляхом надсилання листа-вимоги-претензії, однак, така вимога залишена без реагування, а заборгованість не оплачена. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Ухвалою суду від 09 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом до суду сторін по справі. 29 вересня 2025 року відповідач подав відзив на позов, в якому вказує, що він повідомляв позивача про те, що не планує продовжувати навчання у закладі освіти. Не здійснював оплату та не приступив до навчання з 1 вересня 2024 року. Відповідно до Положення про оплату за навчання студентами ВСП «Івано- Франківський фаховий коледж Львівського НУП», затвердженого Педагогічною радою 30.08.2022р. та введеного в дію наказом директора коледжу 01.09.2022р. (Розділ IX, пункт 9.1.) Студент, Оплата якого не здійснена у встановлений строк та у відповідних розмірах (крім звільнених від Оплати та тих, яким надано відтермінування Оплати), підлягає відрахуванню за невиконання умов договору про надання платної освітньої послуги, якщо заборгованість перевищує 1/10 суми Оплати за рік - тобто у випадку місячної заборгованості на початок наступного платіжного періоду. Положенням «Про порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж ЛНУП» затвердженого Педагогічною радою 16 серпня 2024р. та введеного в дію наказом директора коледжу 02 вересня 2024року підставою для відрахування здобувача визначено порушення умов договору про надання освітніх послуг. Відтак, вважає, що позивач повинен був відрахувати його за неоплату згідно вищевказаних затверджених Положень Позивача, а не за академічну неуспішність в кінці семестру. Відповідно вимога є необґрунтованою та незаконною (а.с.35-55). 20 жовтня 2025 року представник позивача Олена Семенюк подала відповідь на відзив, в якому вказує, що [PERSON] не надав доказів на підтвердження того, що він ставив до відома навчальний заклад про намір не продовжувати навчання, хоча посилається на цей факт. В свою чергу позивач у позовній заяві зазначив, що ніяких звернень від відповідача до адміністрації навчального закладу не надходило. Оплата при відрахуванні з коледжу студентів денної форми навчання обчислюється з урахуванням кількості днів, протягом яких надавалась освітня послуга. Останнім днем надання освітніх послуг вважається день видання наказу про відрахування студента з коледжу (а.с.63-74). 23 жовтня 2025 року відповідач [PERSON] подав заперечення на відповідь на відзив, в якому просить відмовити позивачу у задоволені позову у повному обсязі у зв`язку з безпідставністю заявлених вимог. Вказав, що порушення строків оплати не заперечується, однак відповідно до п. 12 Договору №352 від 20 листопада 2023 року обов`язок замовника ( [PERSON] ) сплачувати кошти виникає до початку відповідного семестру. Невнесення оплати у встановлений строк є підставою для відрахування студента за порушення умов договору, що прямо передбачено пунктом 9.1 Розділу IX Положення «Про оплату за навчання студентами ВСП Івано-Франківський фаховий коледж ЛНУП» (затвердженого 30.08.2022 року) та пунктом 16 самого Договору. Фактична бездіяльність коледжу, а саме не здійснення відрахування студента одразу після настання підстави (несплата за навчання у встановлений строк) - суперечить вимогам зазначеного Положення та Договору. Невжиття виконавцем належних дій щодо розірвання договору або відрахування до початку семестру призвело до штучного продовження дії договору, що створює підстави для безпідставного збагачення коледжу. Наказ про відрахування відповідача від 07 лютого 2025 року №42-К видано із запізненням та з іншої підстави нібито невиконання навчального плану. Однак, про відсутність оплати та повідомлення про відмову від подальшого навчання були відомі коледжу ще до початку І семестру 2024-2025р.р. Таким чином, виконавець свідомо не реалізував право на розірвання договору, що виключає правомірність подальших фінансових вимог до студента. 3гідно зі ст. 46 ЗУ «Про вищу освіту», порушення умов договору про надання освітніх послуг (зокрема несплата) є достатньою підставою для відрахування. Тому відрахування мало бути здійснено ще на початку неоплаченого семестру, а не після його закінчення. Відповідно до п.17 ч.1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» установлено, що освітня послуга це діяльність з надання споживачеві певного блага для задоволення його потреб. За відсутності фактичного надання послуги (відвідування занять, навчального процесу) така послуга вважається ненаданою, а тому вимоги позивача про оплату не мають правового підґрунтя. Відтак, дії позивача щодо його відрахування після завершення семестру, за відсутності факту надання послуги, свідчать про намір безпідставно отримати кошти, що є порушенням принципів добросовісності та справедливості у договірних відносинах (а.с.78-81). Представник позивача Пастерніцький А.І., який є директором Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський фаховий коледж» Львівського Національного університету природокористування в судовому засіданні 21 листопада 2025 року позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Пояснив, що [PERSON] дійсно навчався в їх закладі, будь-яких заяв про дострокове розірвання договору «Про надання освітніх послуг» від останнього не надходило. У разі надходження такої заяви, вона була б розглянута в передбачені законом строки. Тому вказаного вище студента було допущено до начання, складено індивідуальний навчальний план студента, включено до журналу навчальних занять. Однак [PERSON] не виконував навчальний план за І півріччя 2024-2025 навчального року, а тому був неатестований по навчальним предметам. В результаті чого останнього було відраховано з числа здобувачів освіти. Положенням про порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, та надання їм академічної відпустки, яке діє в період військового стану, чітко передбачено підстави відрахування здбувачів освіти. А тому навчальним закладом вказаних норм не порушено. В подальшому в судові засідання не з`являвся, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він усно повідомляв навчальний заклад про те, що немає наміру продовжувати навчання та не вносив кошти за контрактом, але його не було відраховано з числа здобувачів освіти, а допущено до навчання, яке він не мав на міру здійснювати. Наказ про відрахування він не оспорював. 23 січня 2026 року сторони в судове засідання не з`явилися. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 20 листопада 2023 року між сторонами було укладено договір за № 352 про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою. За умовами вказаного договору виконавець взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме: платне навчання за денною формою строком у три роки за ступенем вищої освіти «Бакалавр», спеціальність «Агрономія». Замовник, в свою чергу зобов`язався своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та порядку встановленому договором: 23 400 грн за кожен рік навчання у порядку внесення коштів кожного семестру не пізніше 15 днів до початку навчального семестру. Згідно із зазначеним вище Договором № 352, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання (за три курси) становить 70 200.00 грн (а.с.8-9). На підставі наказу №232 від 17 листопада 2023 року «Про зарахування на навчання», [PERSON] зараховано з 21 листопада 2023 року студентом 1 курсу очної денної форми здобуття освіти за спеціальностями (спеціалізаціями) за кошти фізичних та/або юридичних осіб (а.с.4-5). З службової записки завідувача відділення [PERSON] від 11 грудня 2024 року директору Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський фаховий коледж» Львівського Національного університету природокористування вбачається, що у зв`язку з невиконанням навчального плану у 1 півріччі 2024-2025 навчального року, остання просить відрахувати студента групи А-22(б) [PERSON] (а.с. 106 зв.). Наявність академічних заборгованостей студента [PERSON] також підтверджується: копіями залікової книжки, індивідуальним навчальним планом студента, та інформацією у журналі обліку навчальних занять на 2024/2025 навчальний рік з дисципліни Екологія (фах.спрям.)(а.с.98-102). Наказом директора коледжу від 07 лютого 2025 року за № 42-К [PERSON] у зв`язку з невиконанням навчального плану у 1 семестрі 2024-2025 навчального року, [PERSON] відраховано з числа студентів денної контрактної форми навчання другого курсу спеціальності «Агрономія», освітньо-професійного ступеня бакалавр групи А-22(б) (а.с.6). Згідно довідки про стан розрахунків по оплаті навчання [PERSON] вбачається, що заборгованість становить станом на 30 грудня 2024 року 11 700.00 грн (а.с.10). Також, позивачем направлено 18 лютого 2025 року [PERSON] досудову вимогу щодо оплати заборгованості за договором про надання освітніх послуг у розмірі 11 700.00 грн (а.с.11). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі статтею 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Пунктом 2 статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Право вимоги щодо стягнення заборгованості за навчання у даному випадку ґрунтується на договорі. У пункті 18 частини першої статті 1 Закону України «Про освіту» зазначено, що освітня послуга комплекс визначених законодавством, освітньою програмою та/або договором дій суб`єкта освітньої діяльності, що мають визначену вартість та спрямовані на досягнення здобувачем освіти очікуваних результатів навчання. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 73 ЗУ «Про вищу освіту», заклад вищої освіти відповідно до законодавства та статуту може надавати фізичним та юридичним особам платні послуги за умови забезпечення надання належного рівня освітніх послуг як основного статутного виду діяльності. Згідно статті 63 ЗУ «Про вищу освіту» особи, які навчаються у закладах вищої освіти, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства, статуту та правил внутрішнього розпорядку закладу вищої освіти; виконувати вимоги з охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, протипожежної безпеки, передбачені відповідними правилами та інструкціями; виконувати вимоги освітньої програми (індивідуального навчального плану), дотримуючись академічної доброчесності, та досягати визначених для відповідного рівня вищої освіти результатів навчання. Статтею 46 ЗУ «Про вищу освіту» передбачено, що підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; власне бажання; переведення до іншого закладу освіти; невиконання індивідуального навчального плану; порушення умов договору (контракту), укладеного між закладом вищої освіти та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; інші випадки, передбачені законом. Згідно п. 8.1 Розділу VІІІ Положення «Про оплату за навчання студентами ВСП «Івано-Франківський коледж ЛНУП» від 01 вересня 2022 року №117, оплата при відрахуванні з коледжу студентів денної форми навчання обчислюється з урахуванням кількості днів, протягом яких надавалась освітня послуга. Останнім днем надання освітніх послуг вважається день надання наказу про відрахування студента з коледжу. Наявний в матеріалах справи наказ № 42-К вд 07 лютого 2025 року про відрахування [PERSON] з числа студентів у зв`язку з невиконанням навчального плану є чинним та ніким не скасований. Слід зазначити, що відповідно до Положення про порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, та надання їм академічної відпустки від 08 квітня 2024 року факт невиконання індивідуального навчального плану встановлюється за результатами підсумкового контролю або атестації і в такому випадку здобувачі освіти відраховуються з навчального закладу (а.с.90-95). В судовому засіданні встановлено, що відповідачу надано можливість здійснювати навчання, однак останній до навчання не приступив, що підтверджує у відзиві на позов. При цьому з відповідною заявою про припинення навчання та дострокового розірвання договору про надання освітніх послуг він до навчального закладу не звертався. Як свідчать матеріали справи, позивач не виконав індивідуальний навчальний план, відтак, будучи обізнаним з Положенням про організацію освітнього процесу позивача, мав можливість передбачити негативні наслідки академічної неуспішності та його відрахування зі складу студентів саме з цих підстав. Доводи викладені у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив не заслуговують на увагу та є такими, що спростовані матеріалами справи та тими обставинами які встановлені в судовому засіданні. Зокрема відповідачем не надано доказів подання заяви про розірвання договору про надання освітніх послуг, доказів того, що він не мав можливості ознайомитися зі змістом документів, які пов`язані з освітнім процесом у коледжі та розміщені на офіційному сайті навчального закладу. Будучи учасником освітнього процесу, [PERSON] зобов`язаний був добросовісно виконувати вимоги освітньо-професійної програми та з метою досягнення результатів навчання, передбачених стандартом фахової освіти, мав можливість цікавитися результатами оцінювання її рівня знань з навчальних дисциплін. Посилання відповідача на той факт, що позивач мав відрахувати його саме за неоплату коштів за навчання, суд не приймає до уваги, оскільки відрахування студента за несплату - це право, а не обов`язок навчального закладу, яке прямо передбачено договором про навчання для студентів-контрактників. При цьому обов`язком замовника є своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та в порядку встановлених договором. Як на підставу для відмови в позові відповідач також посилається на неможливість взяття до уваги додаткових доказів відповідно до клопотання від 02 грудня 2025 року, які йому не були направлені. Суд зазначає, що з матеріалами справи відповідач ознайомлений, про що міститься відповідна заява, окрім того вказані докази надані на вимогу суду. Враховуючи викладене судом встановлено, що в порушення вимог ст.ст. 526, 1049, 1053 ЦК України відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. Відтак в порушення зазначених норм матеріального права та договірних положень, відповідачем зобов`язання з оплати за надання освітніх послуг належним чином не виконано. Доказів належного виконання умов договору відповідачем суду не надано та не подано будь-яких доказів на спростування вимог позивача, у зв`язку з чим, зважаючи на документально підтверджену наявними в матеріалах справи доказами заборгованість відповідача перед позивачем за Договором № 352 від 20 листопада 2023 року про надання освітніх послуг, суд дійшов висновку, що позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення. Окрім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3028.00 грн (сплачений судовий збір при подачі до суду позовної заяви). На підставі наведеного, 46, 63, 73 ЗУ «Про вищу освіту» ст.ст. 11, 509, 526, 901, 903 ЦК України,

Outcome: approved