Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

20 травня 2025 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Позиція позивача Позивач посилається на те, що він протягом тривалого часу працював у шкідливих умовах на виробничо-структурних підрозділах підприємства ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що призвело до виникнення професійних захворювань. Довідкою МСЕК від 06 вересня 2001 року позивачу встановлено безстроково 75 відсотків втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями. Позивач просить стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 288 000 грн без урахування утримань з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору. Заперечення відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за змістом поданого відзиву просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки моральна шкода була відшкодована позивачу за наказом директора шахти «Степова» ВО «Павлоградвугілля» від 14 вересня 1995 року № 1992 «Про відшкодування моральної шкоди», розмір моральної шкоди був визначений за домовленістю сторін, виходячи з висновку МСЕК від 01 серпня 1994 року та розміру середньої заробітної плати. Фактичні обставини, встановлені судом З матеріалів справи видно, що [PERSON] працював на виробничо-структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах. Згідно виписки з акту обстеження ЛТЕК до довідки серії ДНА-01 № 251684 від 06 вересня 2001 року [PERSON] встановлено повторно безстроково 75 відсотків втрати професійної працездатності за професійним захворюванням. (а.с.17) Позивач не надав довідку про первинне встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності. Водночас до відзиву на позов додана копія наказу директора шахти «Степова» виробничого об`єднання «Павлоградвугілля» від 14 вересня 1995 року № 1992 «Про відшкодування моральної шкоди», у тексті якого міститься посилання на висновок МСЕК від 06 вересня 1995 року, яким встановлено [PERSON] 50 відсотків втрати професійної працездатності та третя група інвалідності. За змістом цього наказу [PERSON] на підставі його заяви виплачено 6 000 000 карбованців у відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. Виплата зазначеної суми позивачу підтверджується табуляграмою за вересень 1995 року. Норми права, які застосував суд Як визначено постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Зазначений висновок стосувався визначення періоду виникнення у потерпілого права на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням того, що питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, момент виникнення права на відшкодування моральної шкоди мав значення для визначення особи, яка має виплачувати таке відшкодування (за рахунок Фонду соціального страхування чи за рахунок роботодавця). Тобто від дати встановлення стійкої втрати працездатності вперше залежить, яка особа має відшкодувати заподіяну працівнику моральну шкоду. Згідно з положеннями статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року, з подальшими змінами та доповненнями, № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Отже, при вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін та коли завдана моральна шкода. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Вказана правова позиція знайшла своє відображення у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року, справа № 210/3177/17. Відповідальність роботодавця за заподіяння моральної шкоди умовами виробництва була вперше передбачена Законом України «Про охорону праці» № 2694-XII від 14.10.1992 року, згодом Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, та в подальшому 24 грудня 1999 року була закріплена у статті 237-1 КЗпП України. Як встановлено з матеріалів справи, позивачу первинно встановлено 50 відсотків втрати професійної працездатності висновком МСЕК від 06 вересня 1995 року. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно статті 17 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) власник зобов`язаний створити в кожному структурному підрозділі і на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативних актів, а також забезпечити додержання прав працівників, гарантованих законодавством про охорону праці. Таким чином станом на день встановлення позивачу стійкої втрати працездатності вперше обов`язок по відшкодуванню працівнику моральної шкоди покладався на роботодавця. Згідно доданих до відзиву матеріалів, у зв`язку з встановленням [PERSON] втрати 50 відсотків професійної працездатності висновком МСЕК від 05 вересня 1995 року позивачу було нараховано та виплачено роботодавцем відшкодування моральної шкоди у сумі 6 000 000 карбованців. Оскільки моральна шкода підлягає відшкодуванню одноразово, позовні вимоги, заявлені до відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому судові витрати на сплату судового збору слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed