Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

В проваджені Соборного районного суду міста Дніпра перебуває цивільна справа за позовом позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог було заначено, що 24.09.2011 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 588. Від цього шлюбу подружжя має малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу подружжям було набуто рухоме та нерухоме майно. Спільне майно подружжя складається з автомобіля марки DODGE, модель CHALLENGER, 2016 року випуску, номерний знак: [NUMBER] , об`єм двигуна - 3604 см.куб., VIN-код [NUMBER] вартість 559590,84 грн., автомобіля марки ВАЗ, модель 11174, 2008 року випуску, номерний знак: [NUMBER] , об`єм двигуна - 1390 см.куб., VIN-код [NUMBER] вартість 98460,00 грн., мотоцикла марки YAMAHA, модель МТ 07, 2024 року випуску, номерний знак: [NUMBER] , об`єм двигуна - 689 см. куб., VIN-код [NUMBER] вартість 351772,50 грн., квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 38,8 кв.м, житловою площею 19,9 кв.м, вартість 2184973,00 грн., квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 35,3 кв.м, житловою площею 18,3 кв.м, вартість 1509162,00 грн., житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44 кв.м, житловою площею 14,9 кв.м, вартість 662648,00 грн., земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер: 1210100000:01:678:0076, вартість 339 159,00 грн., земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0805 га, кадастровий номер: 1210100000:01:678:0202, вартість 370940,00 грн., земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0549 га, кадастровий номер: 1210100000:01:667:0079, вартість 793438,00 грн., земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0451 га, кадастровий номер: 1210100000:01:667:0078, вартість 651805,00грн., земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0280 га, кадастровий номер: 1210100000:01:667:0073, вартість 364201,00грн., земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0129 га, кадастровий номер: 1210100000:01:667:0060, вартість 186436,00 грн., незавершеного об`єкту будівництва - житлового будинку за адресою: [ADDRESS] вартість 444355,00 грн. Також сторонами були набуті грошові кошти, що містяться на банківських рахунках відповідача в банківських установах. Стосовно поділу сторони не дійшли згоди та вимушені звернутися до суду. Позивач просила суд розділити майно в запропонований нею спосіб, оскільки він найкращім образом відповідатиме інтересам сторін та захистить їх права в передбачений законом спосіб, а саме просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки DODGE, модель CHALLENGER, 2016 року випуску, автомобіль марки ВАЗ, модель 11174, 2008 року випуску, мотоцикл марки YAMAHA, модель МТ 07, 2024 року випуску, квартиру за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0805 га, кадастровий номер: 1210100000:01:678:0202, земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0451 га, кадастровий номер: 1210100000:01:667:0078, земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0549 га, кадастровий номер: 1210100000:01:667:0079, земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0280 га, кадастровий номер: 1210100000:01:667:0073, земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0129 га, кадастровий номер: 1210100000:01:667:0060, будівельні матеріали та конструктивні елементи, з якого складається незавершений будівництвом житловий будинок, який розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,0129 га, кадастровий номер: 1210100000:01:667:0060, реєстраційний номер об`єкта: 2187757112101, за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку грошових коштів, які перебували на банківських рахунках [PERSON] у банківських установах станом на 17.04.2025. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частку грошових коштів, які перебували на банківських рахунках [PERSON] та грошову компенсацію різниці вартості поділеного майна подружжя у розмірі 61866,83 грн., також здійснити розподіл судових витрат. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 21 квітня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Батмановій В.В. (а.с.120, том №2). Ухвалою судді від 23 квітня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя (а.с. 121, том №2). Відповідач скористався своїм правом подачі зустрічної позовної заяви та звернувся до суду з зустрічним [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що дійсно обсяг набуто майна, визначений у первісній позовній заяві відповідає дійсності, разом з цим сторонами були також набуті кредитні та боргові зобов`язання, які також підлягають розподілу. Частково погодився з запропонованим [PERSON] варіантом поділу майна, в частині, яка не відповідає його інтересам просив суд визнати спільною частковою сторін по 1/2 частині земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0451 га, кадастровий номер: 1210100000:01:667:0078, земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0280 га, кадастровий номер: 1210100000:01:667:0073, земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0129 га, кадастровий номер: 1210100000:01:667:0060, незавершений об`єкт будівництва - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , грошові кошти на рахунках № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] у сумі 74869,49 грн., заборгованість за кредитним договором №409003537 від 11.11.2024, на кредитному рахунку № [NUMBER] , за кредитним договором №N20.30.00118290991 від 09.09.2024 у сумі 65437,96грн., комунальну заборгованість по квартирі [ADDRESS] у сумі 54697,64 грн., а саме електроенергія 3366,08 грн, водопостачання 3978,37 грн, опалення 47353,19 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) компенсацію різниці вартості розділеного спільної сумісної власності подружжя у розмірі 187919,00грн та зобов`язати [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) виплатити [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) компенсацію різниці вартості розділеного спільної сумісної власності подружжя у розмірі 187919,00 грн протягом 180 днів з моменту набрання законної сили рішення суду по цій справі та здійснити розподіл судових витрат. Позивач за первісним позовом скористалась правом подання відзиву, в якому частково визнала зустрічний позов, однак просила суд здійснити поділ майна за запропонованим нею способом, оскільки саме в такий спосіб будуть належним чином захищені права сторін. Щодо визнання боргових та кредитних зобов`язань зазначила, що кредити, які відповідач (позивач за зустрічним позовом) прагне визнати спільними, не були отримані в інтересах сім`ї, а є його особистими борговими зобов`язаннями. Заборгованість по двом з трьох кредитів вже погашена до моменту розірвання шлюбу. Тому, вказані борги не підлягають поділу між сторонами. Також зазначила, що наявність та розмір заборгованості за комунальні послуги належними, достовірними й достатніми доказами не підтверджені. Крім того, період та обставини виникнення можливого боргу позивачці (відповідачці за зустрічним позовом) невідомі, оскільки вона понад рік проживає окремо від колишнього чоловіка. В судовому засіданні представника позивача за первинним позовом підтримав позов в повному обсязі, просив зустрічний позов задовольнити частково, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, відзиві, тощо. Представника відповідача за первісним позовом підтримав зустрічний позов, просив суд про часткове задоволення первісного позову з підстав зазначених у зустрічному позові. Суд, вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21). 24.09.2011 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 588. Від цього шлюбу подружжя має малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюб сторін розірвано 11.07.2025 рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 10.06.2025 у справі № 199/6664/25. Спільне майно подружжя складається з автомобіля марки DODGE, модель CHALLENGER, 2016 року випуску, номерний знак: [NUMBER] , об`єм двигуна - 3604 см.куб., VIN-код [NUMBER] вартість 559590,84 грн., автомобіля марки ВАЗ, модель 11174, 2008 року випуску, номерний знак: [NUMBER] , об`єм двигуна - 1390 см.куб., VIN-код [NUMBER] вартість 98460,00 грн., мотоцикла марки YAMAHA, модель МТ 07, 2024 року випуску, номерний знак: [NUMBER] , об`єм двигуна - 689 см. куб., VIN-код [NUMBER] вартість 351772,50 грн., квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 38,8 кв.м, житловою площею 19,9 кв.м, вартість 2184973,00 грн.,квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 35,3 кв.м, житловою площею 18,3 кв.м, вартість 1509162,00 грн., житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44 кв.м, житловою площею 14,9 кв.м, вартість 662648,00 грн., земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер: 1210100000:01:678:0076, вартість 339 159,00 грн., земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0805 га, кадастровий номер: 1210100000:01:678:0202, вартість 370940,00 грн., земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0549 га, кадастровий номер: 1210100000:01:667:0079, вартість 793438,00 грн., земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0451 га, кадастровий номер: 1210100000:01:667:0078, вартість 651805,00грн., земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0280 га, кадастровий номер: 1210100000:01:667:0073, вартість 364201,00грн., земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0129 га, кадастровий номер: 1210100000:01:667:0060, вартість 186436,00 грн., незавершеного об`єкту будівництва - житлового будинку за адресою: [ADDRESS] вартість 444355,00 грн. Також сторонами були набуті грошові кошти, що містяться на банківських рахунках відповідача в банківських установах. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у його постанові від 03 червня 2015 року, критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. За правилами статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована та один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). У відповідності до положень ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу може бути спростована. Разом з тим, спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і є її процесуальним обов`язком. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц). Суд погоджується з запропонованим стороною первісного позивача варіантом поділу майна, оскільки саме він є таким, що усуне спірні питання між сторонами щодо належного їм майна. Крім того, при прийняття такого рішення суд ґрунтується на висновках Верховного Суду про неефективність рішень суду в справах про поділ майна, які зумовлюють необхідність в подальшому вживати сторонам додаткові засоби захисту своїх прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 зроблено такі висновки: Велика Палата Верховного Суду зауважує, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). …Велика Палата Верховного Суду зауважує, що у разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20. Крім того, доступ до земельних ділянок, які відповідач (позивач за зустрічним позовом) бажає залишити в спільній частковій власності сторін, здійснюється безпосередньо через ділянку, яку обидві сторони вважають за доцільним залишити в особистій власності відповідача (позивача за зустрічним позовом). Як вказувалось в первісному позові, для побудови торговельних приміщень відповідача (позивача за зустрічним позовом) вже було змінено цільове призначення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1210100000:01:667:0079 на 03.07 (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), отримано дозвіл на проєктування та будівництво магазину. Отже, сторони дійшли однакових висновків, що ця земельна ділянка має залишитися за відповідачем (позивачем за зустрічним позовом). На підставі викладеного суд приходить до висновку про доцільність визнання права власності на земельні ділянки саме за чоловіком, оскільки у разі задоволення позову у вигляді, запропонованому [PERSON] , інша сторона може бути позбавлена права вільно користуватися належним їй майном. Також суд погоджується з доводами сторони первісного позивача, що відповідачем не додано жодного кредитного договору або іншого документу, що давав би можливість встановити на які цілі взято кредити, на що саме витрачені кредитні кошти та де тепер знаходиться придбане майно (товари, тощо). З інформаційної довідки по кредитному договору № 409003537 від 11.11.2024 неможливо навіть встановити ким і де було взято кредит. Жодних пояснень, якихось обґрунтувань до означених кредитів суду не було надано, отже не доведено, що ці кошти були використані саме в інтересах сім`ї. Згідно з ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У постанові Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 524/8822/19 висловлено правову позицію, що тлумачення ч.4 ст. 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Факт укладання правочину, з якого виникає боргове зобов`язання, в інтересах сім`ї та використання одержаного за таким правочином в інтересах сім`ї є предметом доказування по справі (ст. 77 ЦПК України). Обов`язок доказування та подання доказів за змістом статей 12, 81 ЦПК України покладається на сторону, яка посилається на такі обставини, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові Верховного Суду від 15 травня 2024 року у справі № 758/5172/20 виснувано, що для визначення, чи є боргові зобов`язання, набуті одним з подружжя, спільними та чи підлягатимуть вони врахуванню під час поділу майна, потрібно з`ясувати, чи укладено договір в інтересах сім`ї, а не у власних, а також чи використано одержане за договором в інтересах сім`ї. Якщо один з подружжя, уклавши відповідний правочин, отримує кошти чи інше майно, яке використовує в інтересах сім`ї, то в іншого виникає зобов`язання щодо повернення цих коштів. Однак якщо гроші одержано для власних потреб, таке боргове зобов`язання поділу не підлягає. Також [PERSON] не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності суми боргу за комунальні платежі, а отже його позов в цій частині також не підлягає задоволенню. Щодо спірного питання вартості автомобіля марки DODGE, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 05 листопада 2024 року у справі № 127/3135/23, вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно постанова Верховного Суду від 05 листопада 2024 року у справі № 127/3135/23. Згідно з Висновком експерта № 21 за результатами проведення транспортно товарознавчого дослідження від 06.03.2025 вартість автомобіля марки DODGE становить 559590,84 грн. Результати експертного дослідження відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) не заперечуються, будь-яких інших експертних висновків ним не надано. Водночас виплата по відшкодуванню шкоди, нанесеної автомобілю марки DODGE, в розмірі 270000,00 грн, яка має згідно з зустрічним позовом враховуватися при поділі майна подружжя, як складова вартості автомобіля, позивачці (відповідачці за зустрічним позовом) не проводилась. Доказів отримання [PERSON] сум відшкодувань [PERSON] не долучив. Таким чином, підстав для врахування цієї суми при поділі майна подружжя або зміни ціни автомобіля, визначеної експертом, немає. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України). Частиною 1 статті 80 того ж ЦПК України встановлено, - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведених у позовних заявах обставин, наданих доказів та досліджених обставин, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Щодо судових витрат, про які визначено в ст. 141 ЦПК України, суд вважає за доцільне не здійснювати їх розподілу, оскільки розмір судового збору при поданні позову, який був сплачений обома сторонами, є максимальним та достатнім з урахуванням об`єму задоволених позовних вимог за первісним та зустрічним позовами. На підставі викладеного та

Outcome: partial