Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулися з позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором №688615 від 25.03.2023 року в сумі 67013,98 гривень, з яких 8999,98 грн сума заборгованості за тілом кредиту; 58014,00 грн сума заборгованості за процентами; 2422,40 грн судовий збір; 8000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, 25.03.2023 року [PERSON] було укладено кредитний договір з ТОВ «Селфі Кредит», однак відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісії і проценти за користування кредитом у строк встановлений Кредитним договором. 01.02.2024 року між Первісним кредитором ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капатіл» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір факторингу №01022024, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги та у відповідності до ст. 512 ЦК України Позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників включно з правом вимоги і за кредитним договором №688615 від 25.03.2023 року, що укладений між Кредитодавцем та Відповідачем. Таким чином, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №688615 від 25.03.2023 року. 15.01.2026 року представник відповідача [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, зміст якого зводиться до того, що відповідач вважає даний позов необгрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, стверджує що за кредитним договором № 688615 від 25.03.2023 року. Вказує, що у матеріалах справи відсутні докази того, що Відповідач підписував спірний договір з використанням КЕП. Натомість Позивач посилається на використання так званого «електронного підпису одноразовим ідентифікатором» (код з SMS). Наголошує на тому, що неознайомлений Відповідач з умовами договору (Правилами кредитування) Вказує на те, що згідно Договору, строк кредиту становить 420 днів. Однак, розрахунок заборгованості, наданий Позивачем, викликає сумніви щодо коректності періодів нарахування. Позивач продовжує нараховувати "проценти" на прострочену заборгованість, хоча після закінчення строку дії договору та виникнення прострочення, згідно зі ст. 625 ЦК України, можуть стягуватися лише 3% річних та інфляційні втрати, а не договірні відсотки, які є платою за правомірне користування коштами також заявляє, що не отримував жодних належних письмових повідомлень про відступлення права вимоги на користь ТОВ «ФК «КредитКапітал» з наданням доказів такого переходу прав (копії договору факторингу, реєстру боржників тощо) до моменту отримання копії позовної заяви. Досудова вимога, копія якої долучена до позову, є одностороннім документом Позивача. У задоволенні позовних вимог представник Відповідача просив відмовити частково, а саме: Визнати умови кредитного договору № 688615 від 25.03.2023 року щодо встановлення надмірно високої відсоткової ставки несправедливими. Зменшити суму заборгованості за відсотками до розміру, що відповідає принципам розумності та справедливості, або до розміру облікової ставки НБУ за період користування коштами в межах строку кредитування. Відмовити у стягненні відсотків, нарахованих поза межами строку дії договору. Частково відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн у зв`язку з їх необґрунтованістю, недоведеністю фактичного понесення та очевидною неспівмірністю зі складністю справи та зменшити їх до мінімального розміру. Заяви (клопотання) учасників справи. 08.01.2026 року через підсистему «Електронний суд» представником Позивача Усенко М.І., подано клопотання про підтримання позовних вимог. 14.01.2026 року через підсистему «Електронний суд» представником Відповідача Брадарська Н.В., подано до суду клопотання про перенесення розгляду справи. 14.01.2026 року через підсистему «Електронний суд» представником Відповідача Брадарська Н.В., подано до суду заяву про вступ у справу як представника . 15.01.2026 року через підсистему «Електронний суд» представником Відповідача [PERSON] , подано до суду відзив на позовну заяву. Відповідач, відзив підтримує та просить у задоволенні позовних вимог відмовити. У судове засідання представник позивача не з`явився, до суду надіслав клопотання, згідно якого просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання представник Відповідача не з`явився, подала заяву про розгляд справи без їх участі. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2025 року вказана справа передана на розгляд судді Бедьо В.І. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.12.2025 року відкрито провадження у справі, було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.03.2023 року [PERSON] було укладено кредитний договір №688615 з ТОВ «Селфі Кредит», за умовами якого Відповідачу було надано грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається строком на 3650 днів. Стандартна процентна ставка становить 2,2% в день, знижена процентна ставка 0,01 % в день. ТОВ «Селфі Кредит»» свої зобов`язання виконало та надало [PERSON] грошові кошти в сумі 9000,00 гривень. 01.02.2024 року між Первісним кредитором ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капатіл» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір факторингу №01022024, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги та у відповідності до ст. 512 ЦК України Позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників включно з правом вимоги і за кредитним договором №688615 від 25.03.2023 року, що укладений між Кредитодавцем та Відповідачем. Будь-яких доказів того, що відповідач повернув кредит у строк, передбачений умовами договору, матеріали справи не містять. Оцінка Суду. Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Специфіка спірних правовідносин свідчить, що для правильного вирішення спору необхідно дати відповідь на такі ключові питання: 1) Чи було укладено договір з відповідачем? 2) Чи були надані відповідачу кредитні кошти? 3) Чи наявні підстави для стягнення заборгованості і якщо так, то в якому розмірі? Відповідаючи на вказані питання у справі, суд звертає увагу на наступне. Згідно із матеріалами справи відповідач підписав кредитні договори за допомогою одноразового ідентифікатора. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 Цивільного кодексу України (даліЦК) передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК). Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20)), яка враховується Судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Відповідач факту укладання 25.03.2023 кредитного договору з ТОВ «Селфі Кредит» не заперечував. Наведене підтверджує укладення кредитного договору і виникнення зобов`язань між сторонами. Отримання коштів відповідачем в розмірі 9000,00 грн. підтверджується доказами, наданими позивачем, які суд приймає до уваги. Суд звертає увагу на особливості доказування в цивільному процесі і наголошує на тому, що відповідач побудував свою позицію на концепції «негативного доказу» (див. для прикладу постанову Верховного Суду від 27 травня 2020 року по справі №2-879/13 (провадження № 61-10802св18). Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначна грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Доказів погашення заборгованості за кредитним договором № 688615 первісному кредитору відповідач не надав. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за відсотками, за пенею та комісію за надання Позики. За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. За умовами Договору № 688615 від 25.03.2023 року, укладеного між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] . Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника в розмірі 9000,00 грн. строком на 420 днів тобто до 17.05.2024 року. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Отже, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» має право на стягнення процентів за 420 днів, що, виходячи із установлених у договорі процентних ставок, становить 18 000 грн. Так, п. 1.5.1. кредитного договору передбачено, що стандартна процентна ставка становить 2,2 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. цього Договору. Відповідно до п. 1.5.2. Знижена процентна ставка 0,01 % в день. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: п. 1.7.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 47541.10% річних. п.1.7.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 9313.47% річних. п.1.8. орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: п.1.8.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 80280 грн. п.1.8.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 74367 грн. п.1.9. Обчислення орієнтовної реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту базується на припущенні, що Договір залишається дійсним протягом погодженого строку та, що Товариство і Споживач виконають свої обов?язки на умовах та у строки, визначені Договором. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами. За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. Відповідач зазначає заявлений ним строк користування кредитом складає 30 календарних днів з дня надання кредиту. При цьому, відсотки за користування кредитом ТОВ «Селфі Кредит»» нараховано, виходячи зі строку кредитування 365 днів. Відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Зазначення у договорі двох строків кредитування призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником. Так, [PERSON] , отримуючи кредит 25 березня 2023 року, вважав, що повинен повернути його 23 квітня 2023 року року. Однак, позивач, нараховуючи заборгованість за процентами, виходив з іншого строку кредитування, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін договору, в той час коли Відповідач, як споживач банківських послуг, є слабшою стороною цих правовідносин. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по несплаченим процентам в розмірі 58 014,00 грн. є необґрунтованими і до задоволення не підлягають, натомість за договором про надання соживчого кредиту № № 688615 від 25.03.2023 року, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором з врахуванням умов договорів щодо розміру денного відсотку за користування коштами складає 5 940,00 грн. (9000,00/100%* 2,2% * 30). Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн суд зазначає наступне. Адвокатським об`єднанням «Апологет» надано документи, на які заявник посилається як на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, а саме: - засвідчена копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Кредит-Капітал»; - засвідчена копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АО «Апологет»; - засвідчена копія договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року; - засвідчена копія акту наданих послуг; - засвідчена копія детального опису наданих послуг; - засвідчена копія ордера на надання правничої допомоги. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1ст. 60 ЦПК України). Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в ч. 4 ст. 62 ЦПК України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України). Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно вимог статті 137, 141 ЦПК України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав суду такі документи: - засвідчена копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Кредит-Капітал»; засвідчена копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АО «Апологет»; засвідчена копія договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року; засвідчена копія акту наданих послуг; засвідчена копія детального опису наданих послуг; засвідчена копія ордера на надання правничої допомоги. Як вбачається зі змісту Акту № 412 від 10.11.2025, згідно п. 6 Клієнт зобов`язаний зробити перерахунок суми наданих послуг на рахунок Виконавця протягом 1 року з моменту підписання Акту. Суд враховує, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд,

Outcome: partial