Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

15 вересня 2025 року із Соборного районного суду міста Дніпра до Кобеляцького районного суду Полтавської області за підсудністю надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована тим, що 11.11.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 177714363 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Первісний кредитор виконав свій обов`язок за кредитним договором та перерахував, шляхом ініціювання через банк провайдер, відповідачу грошові кошти в розмірі 23500,00 гривень на банківську карту № [NUMBER], вказану відповідачем у Заявці при укладенні кредитного договору. Відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом. Однак відповідач [PERSON] не виконував умови кредитного договору належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 14363,75 гривень, з яких: 11919,96 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 2443,79 гривень - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» набуло права грошової вимоги відносно [PERSON] за кредитним договором № 177714363 від 11.11.2021 року в розмірі 14363,75 гривень, згідно з договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс»; додатковою угодою № 19 від 28.11.2019 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року; додатковою угодою № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року; додатковою угодою № 27 від 31.12.2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року; додатковою угодою № 31 від 31.12.2022 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року; додатковою угодою № 32 від 31.12.2023 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року; договором факторингу № 27/0524-01 від 27.05.2024 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»; договором факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» і ТОВ «Фінансова компанія «Ейс». Таким чином, представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» прохав суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 177714363 від 11.11.2021 року в розмірі 14363,75 гривень, судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 гривень. Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 19 серпня 2025 року цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Кобеляцького районного суду Полтавської області (т.1 а.с.205-206). Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 вересня 2025 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (т.1 а.с.213-214). Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» прохав проводити розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 26 вересня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення проти позову, в яких зазначив, що договір кредиту був укладений в листопаді 2021 року. З моменту укладення [PERSON] не здійснював жодних платежів. Оскільки загальна позовна давність становить 3 роки, а позов подано до суду в 2025 році, тобто після спливу позовної давності, прохав суд застосувати наслідки її спливу та відмовити в задоволенні позову. При цьому, відповідач зазначив, що в разі часткового задоволення позову, прохав урахувати лише суму основного боргу, оскільки він не погоджується з нарахованими позивачем відсотками, штрафними санкціями, пенями. Відповідач [PERSON] прохав розглядати справу без його участі. 09 січня 2026 року від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких зазначив, що позивач не надав доказів переривання або зупинення строку позовної давності, не довів наявність підстав для її поновлення. Крім того, позивач не довів належними та допустими доказами факт укладення з відповідачем кредитного договору, перерахування йому грошових коштів, так як матеріали справи не містять первинних банківських або бухгалтерських документів, зокрема, платіжних доручень, виписок з банківського рахунку. Також позивачем не доведено розміру та структури заявленої заборгованості, правомірності нарахування процентів, штрафів та інших платежів, оскільки поданий позивачем розрахунок заборгованості не дозволяє перевірити правомірність та періоди нарахування сум, не містить детального обґрунтування кожної складової. Позивач не довів належного переходу права вимоги, належного повідомлення відповідача про заміну кредитора. 12 січня 2026 року від представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» надійшли додаткові пояснення, в яких зазначив, що позовна давність вважається продовженою на строк дії в Україні воєнного стану. Позивач дотримався строків позовної давності. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV6MN63, який йому направлено 11.11.2021 року о 13:47:15 на номер мобільного телефону [NUMBER] , вказаний ним у заявці на отримання грошових коштів. Одноразовий персональний ідентифікатор введено відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 11.11.2021 року о 13:47:50. Відповідач не довів, що телефонний номер, з використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитних договорів, йому не належить. Позиція відповідача щодо недоведеності укладання кредитного договору є неаргументованою та невмотивованою, а лише є намаганням ввести суд в оману та небажання сплачувати заборгованість. Згідно з матеріалами справи, відповідач виконував умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі. Це свідчить про те, що він усвідомлював існування даного договору та визнавав його зобов`язання за ним. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» є небанківською фінансовою установою та не надає фінансових платіжних послуг. Товариство в межах виконання умов укладеного договору ініціює платіжні операції шляхом подання відповідної платіжної інструкції надавачу фінансових платіжних послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав у заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого зарахування на рахунок отримувача надавачем фінансових платіжних послуг отримувача. Документальним підтвердженням зарахування коштів на рахунок клієнта може надати виключно емітент платіжної карти клієнта. Позивач не володіє й не може володіти зазначеними доказами, оскільки вони не передані первісним кредитором. Відповідач ставить під сумнів вищезгадані факти, проте ним не надано: - будь-яких належних і допустимих доказів того, що кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний в договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить; - будь-яких належних і допустимих доказів того, що сторонні особи мали доступ до його банківського рахунку, на який зараховано кредитні кошти; - виписки по картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту не зарахування кредитних коштів на його рахунок; - доказів повернення коштів чи спростування нарахованих кредитором процентів за період користування кредитними коштами. Щодо нарахування відсотків за кредитним договором, представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» у додаткових поясненнях навів формулу, за якою здійснюється нарахування відсотків. Крім того, зазначив, що Товариством прийнято рішення про звільнення всіх клієнтів від зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитом, починаючи з дати введення воєнного стану в Україні та до 10 квітня 2022 року включно. Відповідні коригування заборгованості клієнтів були відображені в обліковій та реєструючій системі 04.03.2022 та 08.04.2022. З 11 квітня 2022 року було відновлено нарахування процентів за користування кредитними коштами по діючих кредитних договорах кредитних продуктів Товариства СМАРТ до дати закінчення строку кредитування та дії таких договорів. На період з 11.04.2022 року частково звільнено клієнтів, які мають діючі договори кредитних продуктів Товариства СМАРТ, від зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитними коштами, шляхом зменшення ціни та загальної вартості послуг Товариства в сторону покращення для клієнта. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором, представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» зазначив, що відповідач не врахував усі матеріали справи та помилково визначив, що передача права вимоги відбулася в момент укладення договору факторингу. Проте, відповідно до умов договору факторингу, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Таким чином, представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» прохав суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом установлено, що 11.11.2021 року на підставі заявки на отримання грошових коштів у кредит між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 177714363 у формі електронного документа (т.1 а.с.113,138-146). Невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту. Уклавши цей Договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua (п. 5.1 Договору). Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником і кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (п. 5.2 Договору). Цей Договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та перетвореним електронними засобами у візуальну форму (п. 5.14 Договору). Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного, іншого технічного засобу зв`язку. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 цього Закону, електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Нормами частин 3, 6, 7, 8, 12 ст. 11 цього Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У статті 12 цього Закону закріплено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону). Судом установлено, що кредитний договір № 177714363 від 11.11.2021 року та Графік платежів, що є Додатком № 1 до Договору, підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV6MN63 (т.1 а.с.99). Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір № 177714363 від 11.11.2021 року не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору в запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року по справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року по справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року по справі № 757/40395/20-ц. Підписавши кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, [PERSON] засвідчив, що він погодився на отримання грошових коштів у кредит саме на умовах, що визначені в договорі. Сторони узгодили всі істотні умови надання грошових коштів у кредит, а отже, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Таким чином, кредитний договір укладено між сторонами відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Твердження відповідача про відсутність доказів на підтвердження перерахування йому кредитних коштів не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи. Відповідно до п. 1.1 Договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 23500,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 11.11.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перераховано [PERSON] грошові кошти в розмірі 23500,00 гривень на номер карти № [NUMBER], зазначений ним у заявці на отримання грошових коштів у кредит (т.1 а.с.94). Крім того, на виконання ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16.10.2025 року (т.1 а.с.228-230) АТ «Універсал Банк» повідомив, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Повний номер рахунку даної платіжної картки - [NUMBER] . Номер телефону [NUMBER] був фінансовим номером телефону за вказаним картковим рахунком та знаходиться в анкетних даних [PERSON] (т.1 а.с.245). Зарахування коштів у розмірі 23500,00 гривень на платіжну картку № [NUMBER] підтверджується рухом коштів по картці (т.1 а.с.247). Відповідачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів того, що сторонні особи мали доступ до його картки, на яку зараховано кредитні кошти, та номеру телефону [NUMBER] . Тому суд вважає доведеним факт отримання [PERSON] кредиту в розмірі 23500,00 гривень. Більше того, [PERSON] частково виконував свої зобов`язання за спірним кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідач здійснив оплату на загальну суму 23294,35 гривень (т.1 а.с.157-159). Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за кредитним договором. Верховний Суд у постанові від 05 червня 2018 року по справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначив, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Крім того, в постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року по справі № 127/23910/14- ц зазначено, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Відповідно до п. 1.4 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 251,85 відсотків річних, що становить 0,69 відсотків у день від суми кредиту за час користування ним (далі - Дисконтна процентна ставка). 23500,00 грн. (сума виданого кредиту)*140 (строк кредиту)*0,69 (процентна ставка)/100 = 22701,00 грн. (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 140 днів). 22701,00/140 = 162,15 грн. (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 11.11.2021-27.11.2021 та підтверджується розрахунком ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога». 28.11.2021 року відповідач вніс оплату фактично нарахованих відсотків за користування кредитними коштами в сумі 2270,10 грн. та за тіло кредиту 1498,73 грн., відтак тіло кредиту складає 22001,27 грн. 22001,27 грн.*140*0,69/100 = 22701,00 грн. (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 140 днів). 22001,27/140 = 151,80 грн. (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 26.11.2021-06.12.2021. 06.12.2021 року відповідач вніс оплату фактично нарахованих відсотків за користування кредитними коштами в сумі 1669,91 грн. та за тіло кредиту 2098,92 грн., відтак тіло кредиту складає 19902,35 грн. 19902,35 грн.*140*0,69/100 = 19225,67 грн. (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 140 днів). 19225,67/140 = 137,33 грн. (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 07.12.2021-23.12.2021. 27.12.2021 року відповідач вніс оплату фактично нарахованих відсотків за користування кредитними коштами в сумі 2334,61 грн. та за тіло кредиту 1434,22 грн., відтак тіло кредиту складає 18468,13 грн. 18468,13 грн.*140*0,69/100 = 17840,21 грн. (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 140 днів). 17840,21/140 = 127,43 грн. (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 28.12.2021-06.01.2022. 09.01.2022 року відповідач вніс оплату фактично нарахованих відсотків за користування кредитними коштами в сумі 2309,49 грн. та за тіло кредиту 1984,81 грн., відтак тіло кредиту складає 16483,32 грн. 16483,32 грн.*140*0,69/100 = 15922,88 грн. (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 140 днів). 15922,88/140 = 113,73 грн. (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 07.01.2022-20.01.2022. 22.01.2022 року відповідач вніс оплату фактично нарахованих відсотків за користування кредитними коштами в сумі 1591,95 грн. та за тіло кредиту 2176,61 грн., відтак тіло кредиту складає 14306,71 грн. 14306,71 грн.*140*0,69/100 = 13820,28 грн. (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 140 днів). 13820,28/140 = 98,72 грн. (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 21.01.2022-03.02.2022. Згідно п. 1.5 Договору, на умовах, викладених у п. 1.6. Договору, до відносин між сторонами застосовуються умови нарахування процентів за ставкою 474,50 відсотків річних, що становить 1,30 відсотків у день від суми кредиту за час користування ним (далі - Базова процентна ставка). 14306,71 грн.*140*1,30/100 = 26038,21 грн. (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 140 днів). 26038,21/140 =185,99 грн. (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 21.01.2022-03.02.2022. 08.02.2022 року відповідач вніс оплату фактично нарахованих відсотків за користування кредитними коштами в сумі 1538,25 грн. та за тіло кредиту 2386,75 грн., відтак тіло кредиту складає 11919,96 грн. Відсоткова ставка нараховувалась відповідно до п. 1.4 Договору. 11919,96 грн.*140*0,69/100 = 11514,68 грн. (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 140 днів). 11514,68/140 = 82,25 грн. (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 09.02.2022-17.02.2022. Надалі відсоткова ставка нараховувалась відповідно до п. 1.5 Договору. 11919,96 грн.*140*1,30/100 = 21694,32 грн. (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 140 днів). 21694,32/140 = 154,96 грн. (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 21.02.2022-03.03.2022. Представник позивача повідомив, що Товариством прийнято рішення про звільнення всіх клієнтів від зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитом, починаючи з дати введення воєнного стану в Україні та до 10 квітня 2022 року включно. Відповідні коригування заборгованості клієнтів були відображені в обліковій та реєструючій системі 04.03.2022 та 08.04.2022. Станом на 05.06.2025 року за [PERSON] рахується заборгованість за кредитним договором № 177714363 від 11.11.2021 року в розмірі 14363,75 гривень, з яких: 11919,96 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 2443,79 гривень - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (т.1 а.с.155). Посилання відповідача на недоведеність позивачем розміру заборгованості та правомірності нарахування процентів є необґрунтованими, оскільки надані позивачем розрахунки заборгованості ґрунтуються на умовах кредитного договору та узгоджуються з матеріалами справи. Всі платежі відповідача були враховані. Штрафні санкції не застосовувалися. Щодо відступлення права грошової вимоги за договорами факторингу. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 177714363 від 11.11.2021 року (т.2 а.с.8,33-35). 28 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, згідно з якою, строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року, при цьому умови договору залишилися без змін (т.2 а.с.19). 31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, згідно з якою, строк дії договору продовжено до 31.12.2022 року, при цьому умови договору залишилися без змін (т.2 а.с.20-26). 31 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 27 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року про продовження строку дії Договору до 31 грудня 2022 року включно, при цьому умови договору залишилися без змін (т.2 а.с.30). 31 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 31 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року про продовження строку дії Договору до 31 грудня 2023 року включно, при цьому умови договору залишилися без змін (т.2 а.с.31). 31 грудня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року про продовження строку дії Договору до 31 грудня 2024 року, при цьому умови договору залишилися без змін (т.2 а.с.32). Відповідно до п. 1.3 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Згідно п. 1.4 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, «Борг» означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили. Розділом 2 цього договору регламентовано порядок відступлення права вимоги. Пунктом 4.1 передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників у повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача в сумі 14363,75 гривень, з яких: 11919,96 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 2443,79 гривень - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (т.2 а.с.33-35). 05 травня 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» підписали протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року (т.2 а.с.37). Вказане свідчить про перехід права вимоги від клієнта ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора ТОВ «Таліон Плюс». 27 травня 2024 між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 27/0524-01 (т.2 а.с.38-44,50). У пункті 4.1 договору факторингу № 27/0524-01 від 27.05.2024 року передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 27.05.2024 року до договору факторингу № 27/0524-01, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 14363,75 гривень, з яких: 11919,96 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 2443,79 гривень - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (т.2 а.с.47-49). 29 травня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» і ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» уклали договір факторингу № 29/05/25-Е (т.2 а.с.51-57,65-69). ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» і ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» підписали Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 року (т.2 а.с.64). Відповідно до Реєстру Боржників до договору факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 року, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 14363,75 гривень, з яких: 11919,96 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 2443,79 гривень - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (т.2 а.с.61-63). Вказане свідчить про перехід права вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» після підписання акту прийому передачі реєстру боржників, а не після внесення коштів за право відступлення вимоги. Відповідач дійшов помилкового висновку про недоведеність існування права вимоги в позивача за спірним кредитним договором. Суд не бере до уваги доводи відповідача про не направлення йому письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, оскільки боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року в справі № 6-979цс15. Крім того, за загальним правилом заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частин 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Враховуючи викладене вище, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню повністю, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 177714363 від 11.11.2021 року в розмірі 14363,75 гривень, з яких: 11919,96 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 2443,79 гривень - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Разом з тим, відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності, вирішуючи яке, суд виходить з наступного. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Частинами першою, третьою статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», останній платіж по кредитному договору відповідачем здійснено 08.02.2022 року. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, який неодноразово було продовжено та який діє дотепер. Законом України № 3450-IX від 08.11.2023 року пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було викладено в такій редакції: «В період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Законом України від 14 травня 2025 року № 4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набув чинності 04 вересня 2025 року, зазначений пункт виключений з Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Закон не має зворотної дії в часі, тому обчислення позовної давності матиме початок з 04.09.2025 року. Враховуючи, що на момент подання позивачем позовної заяви (17.06.2025 року, тобто до набрання чинності закону Закону України від 14.05.2025 року № 4434-ІХ) в Україні діяв правовий режим воєнного стану, позовна давність вважалася продовженою на строк дії пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, тобто до 04.09.2025 року, тому представник ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» дотримався строків звернення до суду із зазначеним позовом. Таким чином, відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно частин 1-3 ст. 137 ЦПК визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», надано договір про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 року, протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 року, Додаткову угоду № 25770718904 від 30.05.2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025 року (т.1 а.с.149-154). З даних документів вбачається, що позивач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 гривень, з яких: 5000,00 гривень - складання позовної заяви, 1000,00 гривень - вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості, 500,00 гривень - підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за спірним кредитним договором на рахунок боржника, 500,00 гривень - підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за спірним кредитним договором на рахунок боржника. За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року по справі № 826/15063/18, додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто в розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони в разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, в положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Відповідач не скористався своїм правом на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved