Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

11 листопада 2025 року [PERSON] (далі позивач або [PERSON] ) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач або [PERSON] ) в якому просить розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, який зареєстрований 10.06.2017 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1039. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає що перебуває у шлюбі з відповідачкою з 2017 року в якому у них народилась дочка [PERSON] у 2021 році. Зазначає що шлюб з відповідачкою не склався, сторони перестали вести спільне господарство, частими стали непорозуміння, припинились сімейно-шлюбні відносини. Вважає, що шлюб став формальним, а примирення не можливим. Подальше перебування в шлюбі вважає порушенням своїх прав та інтересів, а тому просить його розірвати. Ухвалою суду від 13.11.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, ухвалив здійснювати подальший розгляд (формування та зберігання) справи у змішаній (паперовій та електронній) формі. Ухвалою від 06.01.2026 вирішено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, призначено судове засідання на 23.01.2026. У судове засідання прибули позивач, який підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позові та відповідачка, яка заперечила проти задоволення позовних вимог. Відповідачка заявила клопотання про надання строку для примирення. Позивач заперечив проти надання строку для примирення, пояснивши, що однією з причин розірвання шлюбу стало те, що у період роздільного з ним проживання, відповідачка мала стосунки з іншим чоловіком, Відповідачка не заперечувала цієї обставини, однак апелювала, що і в позивача були у цей час стосунки з іншою жінкою. Суд заслухавши думку учасників процесу протокольною ухвалою відмовив відповідачці у задоволенні клопотання про надання строку подружжю для примирення. 10.06.2017 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 10.06.2017. [INFO] у позивача та відповідачки народилась дочка [PERSON] , що видно з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.07.2021 та дочка [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження якої у матеріалах справи відсутнє, однак сторони підтвердили наявність у них двох спільних дітей. З відповіді №2002462 від 12.11.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру видно, що місце проживання відповідачки зареєстроване: [ADDRESS] . Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері сімейних правовідносин щодо розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст. 110 Сімейного кодексу України (далі- СК України), позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У ч. 1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. З викладених у позовній заяві обґрунтувань вбачається, що сторони не ведуть спільного господарства, відсутній спільний сімейний бюджет, припинились сімейно-шлюбні відносини, а тому примирення та збереження шлюбу є неможливим. Часті стресові ситуації спричинені непорозуміннями негативно впливають на можливість відновлення сімейного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що відсутність у позивача бажання продовжувати шлюбні відносини, почуття взаємоповаги та любові, а також те, що позивач не веде з відповідачкою спільного господарства та сімейного бюджету, припинили сімейно-шлюбні відносини свідчить про неможливість примирення та збереження шлюбу. Відповідно до положень ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відтак, за відсутності згоди позивачки перебувати у шлюбі з відповідачем, який відповідно до ст. 21 СК України є сімейним союзом чоловіка та жінки, що полягає в "постійній спільності усього їхнього життя", не відповідає та суперечить інтересам позивачки, яка такої спільності не відчуває та не проявляє. Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище,

Outcome: approved