Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

[PERSON] , в особі представника, адвоката Богданчук Олександри Володимирівни звернулася до суду із заявою про встановлення фактів, постійного проживання спадкодавця зі спадкоємцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування заяви зазначила, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом, до складу якої увійшли: - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер 3222784201:01:013:0014. Спадкоємцями щодо спадкового майна за заповітом після смерті [PERSON] , є його доньки: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Заявниця стверджує, що у 2015 році через те що [PERSON] був лежачим хворим та йому потрібен був сторонній догляд, забрала батька до себе та до дня його смерті фактично мешкали разом за адресою: [ADDRESS] та мали спільний бюджет. Крім того, заявниця за власні кошти похоронила свого батька, а також підтримувала у належному стані будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , які належали батьку. Однак нотаріус відмовив [PERSON] в оформленні спадщини після смерті батька, посилаючись на те, що на момент смерті вона була зареєстрована за іншою адресою, а тому рекомендував звернутися до суду для встановлення факту проживання із спадкодавцем. Суд ухвалою від 26 листопада 2025 року заяву [PERSON] прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановив здійснювати в порядку окремого провадження та призначив судове засідання на 20 січня 2026 року. Представник заявника, адвокат Богданчук О.В. подала клопотання про підтримання заявлених вимог, які просила задовольнити та проводити розгляд справи за її та заявника відсутності. Зацікавлена особа [PERSON] 19 січня 2026 року надіслала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, факт проживання батька до дня його смерті разом із сестрою підтверджує та не оспорює, заявлені вимоги підтримує. Представник Бишівської сільської ради звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Рішення просив прийняти за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з наведеним суд відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив таке. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] 21 грудня 2015 року склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Лишнянської сільської ради Макарівського району Київської області Задоєю Л.М., яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 53. Заявниця та [PERSON] є доньками [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 січня 1967 року, актовий запис № 1 та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 травня 1974 року, актовий запис № 1205 відповідно. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09 лютого 1985 року). [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29 грудня 1995 року). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 26 грудня 2018 року Макарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 508. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої увійшли: - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (Договір купівлі-продажу серії ВЕК № 834716 від 30 червня 2007 року та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15378435 від 26 липня 2007 року). - земельна ділянка загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер 3222784201:01:013:0014 (Договір купівлі-продажу серії ВЕК № 834717 від 30 червня 2007 року та Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 622544 від 11 липня 2011 року). Зі змісту довідки старости Лишнянського старостинського округу Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області № 520 від 15 жовтня 2025 року, вбачається, що [PERSON] дійсно був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживав без реєстрації до дня своєї смерті разом із донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Крім того, до матеріалів справи долучений Акт обстеження про факт постійного проживання на день відкриття спадщини із спадкодавцем складеного депутатом Бишівської сільської ради [PERSON] у присутності сусідів: [PERSON] та [PERSON] від 22 жовтня 2025 року відповідно до якого, останні підтвердили, що заявниця з 2015 року постійно проживала зі своїм батьком [PERSON] до дня його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Так як батько хворів та був лежачим хворим, йому потрібний був постійний догляд, тому [PERSON] забрала його до себе, проживали разом з ним, доглядала за ним та мали спільний бюджет. Разом з тим, [PERSON] за власні кошти похоронила свого батька, а також підтримувала у належному стані будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , які належали [PERSON] . Так, заявниця є спадкоємицею за заповітом після смерті [INFO] свого батька [PERSON] . Згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 жовтня 2025 року № 388/02-31 приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Київської області Сергеєва А.В., відмовила заявниці, у оформленні її спадкових прав після смерті батька, у зв`язку з тим, що [PERSON] пропустила строк, встановлений для прийняття спадщини та не надала документи, які підтверджують факт реєстрації разом з батьком на час відкриття спадщини. Отже, зі змісту постанови вбачається, що нотаріус не може видати заявниці свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 369/8878/16-ц, при наданні оцінки листам нотаріусів, у яких зазначено про причини невидачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину, необхідно виходити із їх змісту та відповідно враховувати підстави зазначені нотаріусами, при цьому істотне значення мають підстави, які унеможливлюють у будь-якому випадку в майбутньому видачу такого свідоцтва нотаріусами, тому при наявності таких підстав незалежно від форми відповіді нотаріуса лист чи постанова про відмову у видачі свідоцтва, необхідно виходити з того, що у спадкодавця можливість оформити спадщину у нотаріуса відсутня. А тому суд приймає наявну в матеріалах справи постанову приватного нотаріуса та вважає її достатнім доказом наявності у заявниці перешкод в отриманні свідоцтва про право на спадщину, що в свою чергу дає їй право звернутись до суду з вказаною заявою. Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідне заявниці для реалізації її спадкових прав після смерті її батька. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 Цивільного кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частин першої, другої статті 315 Цивільного кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця доживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Отже, відсутність реєстрації місця проживання заявниці за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18). Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити, оскільки з наданих заявницею доказів встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] . Судові витрати за клопотанням позивача з відповідача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved