Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, який мотивований тим, зокрема, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на квартири [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем першої черги, після смерті чоловіка. Вона своєчасно прийняла спадщину і звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Разом з тим, під час перевірки обтяжень на спадкове майно було виявлено, що на вказану частку у квартирі накладено арешт. Підставою для обтяження є постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.03.2000 Відділу державної виконавчої служби і було зареєстроване Могилів-Подільською міською нотаріальною конторою. При зверненні до виконавчої служби їй було повідомлено, що ні вона, ні її покійний чоловік та її син не є боржниками. Крім того, нею було отримано відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, в якому також було виявлено ще один запис про накладення арешту, однак особою на майно якої накладено арешт зазначено [PERSON] , хоча він не є власником вказаної квартири. Таким чином, виникли обставини, які обмежують позивача у здійсненні реалізації її прав. Враховуючи наведене вище, позивач просила скасувати арешт з нерухомого майна [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на частки квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 5648875, який було зареєстровано 12.09.2007 Могилів-Подільською міською державною нотаріальною конторою та скасувати арешт на вказане нерухоме майно з реєстраційним номером обтяження 42180068, зареєстрований Могилів-Подільською міською державною нотаріальною конторою 13.12.2006. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області 14.07.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25.07.2025 повторно залишено без руху позовну заяву та надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29.07.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30.09.2025 за клопотанням представника позивача витребувано у Могилів-Подільської державної нотаріальної контори докази. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.10.2025 за клопотання представника позивача витребувано у Державного нотаріального архіву Вінницької області докази. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11.11.2025 витребувано повторно у Державного нотаріального архіву Вінницької області докази. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04.12.2025 залучено до участі у справі Могилів-Подільський відділ державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22.12.2025 за клопотання представника позивача та представника третьої особи долучено додаткові докази і закрито підготовче провадження у справі. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились. Представник позивача подала до суду заяву про проведення судового засідання без їх участі. Позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про проведення судового розгляду без його участі. Не заперечував проти задоволення позовних вимог. Також зазначив, жодних боргових зобов`язань у померлого перед ним не було. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про проведення судового розгляду без його участі. Не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник Могилів-Подільської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилась. Подала до суду письмові пояснення в яких зазначила, що позовні вимоги не підтримує та просить у їх задоволенні відмовити, оскільки державної нотаріальною конторою жодних прав позивача не порушено. Також, просила розгляд справи проводити без її участі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений завчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, письмові пояснення, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на таке. Встановлено, що 19.10.1974 [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.8). На підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.01.1996 виданого Бюром по приватизації державного житлового фонду виконкому міської ради народних депутатів на підставі розпорядження від 27.12.1995 №2634 квартира [ADDRESS] у рівних частках належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.122). Відповідно до договору дарування від 03.07.2002 посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Щербанська О.В. віддарувала належну їй вказаної вище квартири [PERSON] (а.с.5). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.4). Відповідно до інформаційної довідки із спадкового реєстру №81702393 від 01.07.2025 до майна померлого [INFO] [PERSON] було заведено спадкову справу №169/2023 приватним нотаріусом Анцут Л.М. та 16.01.2024 видано свідоцтво про право на спадщину номер у реєстрі 37 (а.с.16). Згідно довідки приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Анцут Л.М. від 01.07.2025 [PERSON] спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] є його дружина [PERSON] , яка спадщину прийняла та оформила частину спадкового майна, а саме свідоцтво про право на спадщину за законом на транспортний засіб від 16.01.2024, за реєстровим №37 (а.с.15). В матеріалах справи також наявна копія нотаріально посвідченої заяви [PERSON] , адресованої нотаріальній конторі, в якій він зазначив, що спадщину після смерті [PERSON] він не прийняв та не заперечує щодо того, щоб свідоцтво про право на спадщину було видано на ім`я [PERSON] (а.с.6). Як слідує з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №433560581 від 01.07.2025 у реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні два записи про заборону на нерухоме майно, а саме: №4218068 зареєстрований 13.12.2006 Могилів-Подільською міською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.03.2000, об`єкт обтяження квартири [ADDRESS] , власник [PERSON] , архівний запис №3 від 17.03.2000; №5648875 зареєстрований 12.09.2007 Подільською міською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали про забезпечення позову від 06.09.2007 виданої Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області, об`єкт обтяження 1/4 квартири [ADDRESS] , власник [PERSON] (а.с.14). Разом з тим, з вказаного вище витягу, а також свідоцтва про право власності на житло від 04.01.1996 слідує, що [PERSON] не є власником будь-якої частки у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до довідок Могилів-Подільського відділу державної виконавчої служби у Вінницькій області №145/22.16-49/3 від 01.05.2025 та №144/22.16-49/3 від 01.05.2025 [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] не є боржниками (а.с.11-12). В матеріалах справи також наявний супровідний лист за підписом голови Могилів-Подільського міськрайонного суду від 12.09.2007 в якому зазначено про направлення Державній нотаріальній конторі ухвали суду від 06.09.2007 про забезпечення позову за заявою [PERSON] (а.с.64), а також ухвала про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] від 06.07.2007 про накладення арешту на частини квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] (а.с.65). Крім того, на виконання ухвал суду про витребування доказів, суду були надані листи Могилів-Подільської державної нотаріальної контори №250/01-16 від 09.10.2025 та Державного нотаріального архіву Вінницької області №1904/01-18 від 27.10.2025, №2038/01-18 від 22.11.2025, №2118/01-18 від 05.12.2025, з яких слідує, що з`ясувати місцезнаходження документів на підставі яких накладено обтяження на нерухоме майно за № 4218068 не є можливим, оскільки державна нотаріальна контора стверджує ту обставину, що такі були передані до архіву, натомість державний архів зазначає, що такі не надходили від державної нотаріальної контори (а.с.63,83, 94, 107). Аналогічно відсутні будь-які відомості і у Могилів-Подільському відділі ДВС у Могилів-Подільському районі Вінницької області, що підтверджується листом №96705/19.14-25 від 22.12.2025 з додатками до нього (а.с.110-119), оскільки з наданих документів неможливо встановити наявність будь-якого виконавчого провадження заведеного на [PERSON] станом на 17.03.2000 (дата видачі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Відповідно до ст.317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. За змістом статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частина 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що боржником може бути фізична або юридична особа, яка зобов`язана за рішенням вчинити певні дії (передати майно, виконати інші обов`язки, передбачені рішенням) або утриматися від їх вчинення. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби в обмеженні права користування майном або його вилученні у боржника та передачі на зберігання іншим особам. Арешт застосовується, зокрема, для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Стаття 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 здійснено тлумачення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, де сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" АБО "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Також, аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі № 44277/98 "Стреч проти Сполученого Королівства" від 24.04.2003. Під час судового розгляду судом було вжито усіх можливих заходів для з`ясування особи стягувача за обтяженням на нерухоме майно за № 4218068, однак місцезнаходження документи на підставі яких вносились відомості про арешт майна не можливо встановити. Разом з тим, суд також звертає увагу на те, що [PERSON] не є та не був власником будь-якої частки у квартирі [ADDRESS] . Крім того, судом встановлено, що будь-яких боргових зобов`язань у померлого [PERSON] перед [PERSON] на момент його смерті вже не було, про що також зазначає і сам відповідач у поданій до суду заяві. Аналізуючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що цивільне право позивача як спадкоємця, яка бажає оформити свої спадкові права на належне [PERSON] нерухоме майно, є порушеним, а тому підлягає захисту шляхом скасування обтяжень на вказану вище квартиру. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved