Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягувати щомісячно із [PERSON] в користь [PERSON] , на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 3 000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення [PERSON] повноліття, починаючи від дня подання позовної заяви до суду. Позов обґрунтовує тим, що [PERSON] має сина [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] . У зареєстрованому шлюбі сторони не перебували. Після народження дитини сторони приживали спільно, за адресою: [ADDRESS] . В подальшому відповідач повідомила, що поїде жити до батьків у місто Горохів. Однак, в травні 2025 року до нього звернулась служба у справах дітей Балаклійської міської ради Харківської області та повідомила, що його син [PERSON] , переданий до прийомної сім`ї. Як в подальшому йому стало відомо, 30.10.2024 року в комунальному некомерційному підприємстві Балаклійської міської ради Харківської області «Балаклійська клінічна багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» виявлена покинута дитина чоловічої статі, [PERSON] , [INFO] . 05.11.2024 року Балаклійською міською військовою адміністрацією Ізюмського району Харківської області було видано розпорядження №3406 «Про надання статусу дитини позбавленої батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] », яким було надано [PERSON] , [INFO] , статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням Харківської районної військової адміністрації Харківської області від 22 листопада 2024 року за № 170 «Про утворення прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] і влаштування до неї на виховання та спільне проживання дітей», було вирішено утворити прийомну сім`ю, а визначити прийомними батьками [PERSON] та [PERSON] . А також, було вирішено влаштувати з 26 листопада 2024 року на виховання та спільне проживання в прийомну сім`ю [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , який перебуває на обліку дітей, які можуть бути усиновлені. Розпорядженням №88 від 18 червня 225 року Харківської районної військової адміністрації Харківської області «Про вибуття прийомної дитини [PERSON] , [INFO] , з прийомної сім`ї, було вирішено припинити з 18.06.2025 року перебування дитини, позбавленої батьківського піклування дитини [PERSON] , [INFO] , у прийомній сім`ї [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з втратою статусу дитини позбавленої батьківського піклування». 23 червня 2025 року Службою у справа дітей Харківської районної військової адміністрації Харківської області було складено Акт про факт передачі дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників процесу (а.с. 51). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. Однак, до суду повернувся конверт із відміткою ДП «Укрпошта» про причини невручення - адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.54). Відзив на позов відповідачем у визначений в ухвалі суду термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, але не подав письмового відзиву, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.3). [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні. Вказане підтверджується Актом від 23 червня 2025 року Служби у справа дітей Харківської районної військової адміністрації Харківської області про факт передачі дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] (а.с.21), та Актом обстеження умов проживання від 13.11.2025 року(а.с.24-25). Відповідно до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180, 181, 182, 183, 184 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись, як аліменти на дитину, визначається судом, але не може бути меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням вимог діючого законодавства, письмових доказів, наявних в матеріалах справи, при визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню, суд враховує той факт, що дитина проживає з батьком, матеріальне становище відповідача та його реальну спроможність сплачувати аліменти, її вік, повну працездатність, а також звичайні потреби дитини, та визнання ним цих обставин. Отже, проаналізувавши всі наявні в матеріалах справи докази, враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, врахувавши обставини, передбачені частиною першою статті 182 СК України, а також зважаючи на закріплені у частині дев`ятій статті 7 СК України принципи справедливості, добросовісності та розумності, якими врегульовані сімейні відносини, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , слід щомісячно стягувати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 гривень щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, її фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом не є надмірним, і є достатнім для забезпечення розумних потреб неповнолітніх дітей. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки позов задоволено, то у відповідності з вимогами, передбаченими статтею 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 1 211,20 грн. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Судом встановлено, на підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано наступні документи: копію договору про надання правничої допомоги № 158-ЮП від 29.10.2025 року, попередній орієнтовний розрахунок, з якого вбачається, що орієнтовна сума витрат на професійну правничу допомогу становить 4000 гривень, квитанція №12/11 від 12 листопада 2025 року на суму 4000 гривень, акт здачі - приймання робіт. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та належним чином підтвердженими. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Разом з тим, відповідачем не було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 гривень, у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідача. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved