Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

15.07.2025 позивач ТзОВ «Бізнес позика» звернулись в суд з даною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 13.09.2023 між ТзОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено електронний Договір № 393157-КС-004 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1 договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 10000 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом. Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,15288411 процентів за кожен день користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за Договором кредиту виконав, надав [PERSON] грошові кошти шляхом перерахування на банківську картку позичальника, однак відповідач не виконала покладені обов`язки, у зв`язку з чим станом на 22.06.2025 утворилася заборгованість, яка становить у розмірі 28731,83 грн., що складається із: сума прострочених платежів по тілу кредиту 9 382,99 грн., сума прострочених платежів по процентах 19 348, 84 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості, а також судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40грн. В тексті позовної заяви представник позивача не заперечує щодо можливого розгляду справи без їх участі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду. Суду подано заяву про визнання позову в позному обсязі та розгляд справи за її відсутності (а.с.99). Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, витребувано інформацію в АТ «Державний ощадний банк України». 10.11.2025 на виконання ухвали суду з АТ «Державний ощадний банк України» надійшла інформація, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , в банку емітовано карту № [NUMBER] , та направлено на адресу суда виписку по рахунку № [NUMBER] за період 13.09.2023 по 28.02.2024 (а.с.85-97). Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, представник відповідача не обмежений у праві на подачу заяви про визнання позову. 13.09.2023 між ТзОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено електронний Договір № 393157-КС-004 про надання кредиту, який підписано одноразовим ідентифікатором відповідача UA-9214 (а.с.18-22). Відповідно до договору, кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти у розмірі 10 000 грн., на засадах строковості, зворотності, платності, на строк 24 тижнів, терміном дії до 28.02.2024, зі стандартною процентною ставкою в день 1,5%, зі зниженою процентною ставкою 1,15288411% фіксована в день, комісією за надання кредиту 1500 грн., орієнтована загальна вартість наданого кредиту 26040 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка 9249,88 % (а.с. 18), що також узгоджується з паспортом споживчого кредиту (а.с.16-17). Згідно довідки-підтвердження, сформованої 13.09.2023, товариство перерахували грошові кошти в сумі 10000 грн. о 18:52:21 год. [PERSON] на номер карти [NUMBER] , з призначенням платежу: перерах. коштів [PERSON] ІПН [NUMBER] зг. до кредитного дог. № 393157-КС-004 від 13.09.2023 без ПДВ (а.с. 36). Відповідно до наданого розрахунку заборгованості судом встановлено, що станом на 03.07.2025 утворилася заборгованість, яка становить у розмірі 28731,83 грн., що складається із: сума прострочених платежів по тілу кредиту 9382,99 грн., сума прострочених платежів по процентах 19348,84 грн. (а.с. 11-15). Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.) Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодеку України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 вищезазначеного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 вказаного Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 цього ж Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 зазначеного вище Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Зазначений кредитний договір був укладений за допомогою відповідного електронного сервісу та підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором (а.с.22). Відповідно до виписки по картці № [NUMBER] емітованої на ім`я [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , за період з 13.09.2023 по 28.02.2024 останній користувався кредитними коштами (а.с. 87-88). Відповідач [PERSON] свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків та комісії належним чином не виконала, має заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості, з яким погоджується суд. Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 ст.612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, спірна заборгованість є законною та нарахована відповідно до умов Договору, а тому підлягає стягненню з відповідача, у зв`язку з чим позовна заява підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, оскільки позовні вимоги судом задоволенні, суд вважає необхідним відшкодувати позивачу понесені витрати у вигляді сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 2422,40 грн., стягнувши їх з відповідача. На підставі вищевикладеного, ст. 1, 3, 509, 625, 626, 628, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», ст. 12, 141, 178, 211 ЦПК України, та

Outcome: approved