Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

05 жовтня 2022 року позивач звернулась до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить суд: визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність позивача, та порушує право на недоторканість ділової репутації, інформацію поширену відповідачем [PERSON] , [INFO] , у письмовому зверненні від 13.09.2022 року до Відділу освіти виконавчого комітету Гребінківської міської ради про те, що позивач організувала працівників, які написали заяви про небажання працювати з [PERSON] ; що онук позивача відвідував дитячий садок і за це не сплачувалися гроші; що позивач тримає на роботі кухарів, які не мають відповідної освіти; що сантехнік [PERSON] на роботі числиться, але жодного дня на ній не була; що сторож [PERSON] роками займається любов`ю з коханкою на дитячих ліжках в дитячому садку «Теремок»; зобов`язати [PERSON] , [INFO] , спростувати поширену нею інформацію у письмовому зверненні від 13.09.2022 року до Відділу освіти виконавчого комітету Гребінківської міської ради про те, що позивач організувала працівників, які написали заяви про небажання працювати з [PERSON] ; що онук позивача відвідував дитячий садок і за це не сплачувалися гроші; що позивач тримає на роботі кухарів, які не мають відповідної освіти; що сантехнік [PERSON] на роботі числиться, але жодного дня на роботі не була; що сторож [PERSON] роками займається любов`ю з коханкою на дитячих ліжках в дитячому садку «Теремок», на наступному засіданні трудового колективу ЗДО «Теремок», таким чином, припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно позивача. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , у відшкодування моральної шкоди завданої приниженням честі, гідності, ділової репутації, поширенням недостовірної інформації щодо позивача, моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. Судові витрати, витрати на правничу допомогу, стягнути на користь позивача з відповідача. В обґрунтування позову зазначила, що вона з 10.09.1991 року працює на посаді директора ЗДО «Теремок», вона добросовісно і старанно виконує свої посадові обов`язки, дбає про високий авторитет закладу серед інших дошкільних навчальних закладів. Проте відповідач, яка працювала з 01.09.1981 року по 01.04.2021 року у ЗДО «Теремок» кухарем, розповсюджує про позивача та про інших працівників закладу недостовірну інформацію, яка посягає на честь, гідність та ділову репутацію позивача. Вказує, що [PERSON] звернулася до начальника відділу освіти виконавчого комітету Гребінківської міської ради з публічною заявою, де вказала інформацію, що не відповідає дійсності: «…директор [PERSON] організувала працівників, які написали заяви про те, що категорично проти зі мною працювати», «…також у ЗДО «Теремок» працює менша донька директора, [PERSON] , син якої відвідував дитячий садок, але кошти за це не платилися», «…директор [PERSON] тримає на роботі кухарів, які не мають відповідної освіти», «...в дитячому садочку, слюсарем-сантехніком працює [PERSON] , яка тільки числиться, але на роботі жодного дня також не була», «…а чому ж вона не звільнила сторожа [PERSON] , який в робочий час, роками, займався любов`ю з коханкою, на дитячих ліжках в д/садку «Теремок». Пояснює, що зазначена інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. Вона має негативний характер та порушує немайнові права позивача. Зазначає, що поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача, що впливає на зниження авторитету позивача та приниження її гідності,створило негативну соціальну оцінку її особи в очах оточуючих, порушив її честь. Її професійні здібності були поставлені під сумнів перед працівниками виконавчого комітету Гребінківської міської ради та інших установ і організацій. Вказує, що приниження честі та гідності й ділової репутації фізичної особи внаслідок протиправних дій саме по собі є моральною шкодою. Вважає, що 50 000,00 грн є мінімальною для відшкодування її хвилювань, душевних страждань, відтак розумною та справедливою. 05 жовтня 2022 року відповідно до ст. 33 ЦПК України та п. 15.4 Перехідних положень ЦПК України вказаний позов з додатками до нього передано головуючому судді Вітківському М.О. для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 24 жовтня 2022 року до суду надійшла відповідь Відділу ведення реєстру територіальної громади та реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Гребінківської міської ради, згідно якої встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 68, Т. 1). Ухвалою судді Гребінківського районного суду Полтавської області від 26.10.2022 року відкрито спрощене позовне провадження за вищевказаною позовною заявою з повідомленням і викликом сторін. Витребувано з відділу освіти виконавчого комітету Гребінківської міської ради (юридична адреса: 37400, м. Гребінка, Полтавська область) належним чином завірену копію звернення [PERSON] від 13.09.2022 року; з СД ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області інформацію про те, яке прийняте рішення за заявою [PERSON] , [INFO] , про вчинення, на її думку, кримінального правопорушення директором ЗДО «Теремок» [PERSON] (а.с.69-71, Т. 1). 15.11.2022 року на виконання ухвали суду від 26.10.2022 року з відділу освіти виконавчого комітету Гребінківської міської ради (юридична адреса: 37400, м. Гребінка, Полтавська область) надійшла належним чином завірена копія звернення [PERSON] від 13.09.2022 року. (а.с.78-81, Т. 1). 28.11.2022 року представником відповідача адвокатом Юрченком С.Л. через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, де вказано, що відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі. Вказує, що вказана у її зверненні інформація ніким не була спростована. Вона вказала факти, які були їй відомі, оскільки не могла їх залишити поза увагою керівництва, як працівник ЗДО «Теремок» та як громадянка; причиною звернення до суду вважає давні конфліктні відносини та кримінальне провадження, що було відкрите за заявою відповідачки по факту порушення її трудових прав позивачкою (а.с.86-91, т. 1). 16.03.2023 року на електронну пошту суду від представника відповідача адвоката Юхимович С.А., надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та поновлення процесуального строку витребування та приєднання доказів (а.с.128-135, Т.1). 24.01.2024 року ухвалою суду витребувано із закладу дошкільної освіти «Теремок», з СПД №1 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, докази необхідні для подальшого розгляду справи. Здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ освіти виконавчого комітету Гребінківської міської ради про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди до загального позовного провадження. (а.с.225-228, Т.1). 29.01.2024 року на адресу суду надійшла заява директора ЗДО «Теремок» Науменко О.А., про те, що закладом не можуть бути надані наступні документи: належним чином завірений штатний розпис працівників закладу дошкільної освіти «Теремок» Гребінківської міської ради Полтавської області (зі змінами), з зазначенням посад, чисельності персоналу та окладів для кожної професії за період з 2018-2021 р.р.; належним чином завірений табель робочого часу та відомості виплати заробітної плати працівнику закладу дошкільної освіти «Теремок» Гребінківської міської ради Полтавської області сантехнику [PERSON] за 2018-2021 р.р., оскільки вказані документи видає бухгалтерія Виконавчого комітету Гребінківської міської ради. (а.с. 229, Т.1). 06.02.2024 року на виконання ухвали суду від 24.01.2024 року було надано колективний договір укладений між адміністрацією закладу дошкільної освіти «Теремок» Гребінківської міської ради Полтавської області та трудовим колективом закладу, правила внутрішнього трудового розпорядку закладу дошкільної освіти «Теремок» Гребінківської міської ради Полтавської області, посадові інструкції кухаря, завідувача господарства, штатний розпис працівників закладу дошкільної освіти «Теремок» Гребінківської міської ради Полтавської області (2017-2018, 2018-2019, 2019-2020, 2020-2021, 2021-2022); звіт про діяльність закладу дошкільної освіти за 2021 рік (а.с. 02-53, Т. 2). 26.03.2024 року ухвалою суду витребувано від Виконавчого комітету Гребінківської міської ради Полтавської області та Гребінківської міської ради Полтавської області, а також з СПД №1 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, докази необхідні для подальшого розгляду справи (а.с. 79-81, Т. 2). 09.04.2024 та 11.04.2024 на адресу суду від Виконавчого комітету Гребінківської міської ради Полтавської області та СПД №1 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області надійшли витребувані докази (а.с. 87-176, Т. 2). 16.04.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 179-181, Т. 2) У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Вказала, що інформація, викладена відповідачем [PERSON] у заяві від 13.09.2022 року, є неправдивою. Зокрема пояснила, що на час, коли вона стала директором, кухарі вже працювали. Крім того, на час їх працевлаштування закон не вимагав наявності дипломів про відповідну освіту до таких працівників. В подальшому, коли законодавство змінилося, [PERSON] надала документи на підтвердження її освіти. У судовому засіданні представник позивача адвокат Чумарний А.І. позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Вказав, що відповідачем щодо позивача були викладені факти, які не відповідають дійсності. Під час розгляду справи неправдива інформація не знайшла свого підтвердження, вона повністю спростована доказами та показами свідків, відтак, позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вказала, що позов не визнає. Пояснила, що вона була «старшою по кухні», відповідальною за роботу, тому могла, коли бачила недоліки роботи колег, давати зауваження щодо їх порушень чи висловлювати незгоду з тим, які продукти надано для приготування страв. Крім того, відмовлялася готувати страви з неякісного м`яса чи доливати воду в манку замість молока. Вказує, що позивач, яка на той час була керівником закладу, [PERSON] , у зв`язку з цим, організувала весь колектив, щоб вони написали заяви про те, що з нею (відповідачем) не можливо працювати. Вважає, що це обумовлено тим, що вона не була заодно з усіма у порушеннях, які відбувалися з продуктами на кухні (неякісне м`ясо, недодавання молока, масла до страв тощо). Крім того, дитячий садочок відвідував онук позивача, якому у дні, коли він був присутній ставили «н», для того, щоб не сплачувати кошти за відвідування закладу. Кухар [PERSON] працювала не маючи відповідного диплома про освіту. [PERSON] на роботі числилася, але фактично не працювала, є працівники в колективі, які взагалі не знають хто вона. Щодо запитання, викладеного у заяві про сторожа, інформація була озвучена його дружиною [PERSON] . Представники відповідача адвокат Юхмович В.Ф. та [PERSON] у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог, вказали, що [PERSON] як фізична особа не є належним позивачем, тому, що донесена до відома вищого керівництва інформація щодо діяльності дошкільного закладу не може порушувати особисті немайнові права позивача, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації як фізична особа, а не як керівник дитячого садка з метою представлення його інтересів та захисту ділової репутації. Отже, порушення права чи інтересу позивача відсутні. Частина 3 статті 277 ЦК України (презумпція добропорядності) на яку посилався позивач у своєму позові, виключена ще у 2014 році, тому для позивача діє загальний тягар доведення позову: 1) факту поширення недостовірної інформації; 2) недостовірності цієї інформації. Зміст заяви відповідачки свідчить про те, що інформація викладена в ній стосується неправомірних дій директора закладу дошкільної освіти, та була доведена до відома органу місцевого самоврядування як вищому органу з метою ініціювання проведення передбачених законодавством перевірок. Оскільки відповідач звернулася із листами до відповідних державних органів щодо дій позивача, реалізувавши таким чином своє право на звернення до компетентних органів, уповноважених розглянути таке звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, у такому разі мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Водночас, надані позивачем письмові докази свідчать, що відносно відповідача директором дошкільного закладу освіти ініційовано мобінг, тобто систематичні (повторювані) тривалі умисні дії роботодавця, спрямовані на серйозне порушення трудових прав відповідача в постійному приниженні її як професійного та кваліфікованого кухаря та змусити її звільнитися з роботи. Крім того, оприлюдненням інформації із заяви від 13.09.2022 року займалася сама позивач [PERSON] під час зборів. Враховуючи викладене, позивач не довела належними та допустимими доказами, що інформація, викладена [PERSON] у письмовому зверненні від 13.09.2022 року до Відділу освіти виконавчого комітету Гребінківської міської ради, є недостовірною та такою, що принижує честь і гідність позивача. Представник третьої особи що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ освіти виконавчого комітету Гребінківської міської ради до суду не з`явилася, вона належним чином сповіщена про день і час розгляду справи, подала через канцелярію суду заяву, у якій просить провести розгляд справи без її участі (а.с. 110). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 247 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідно до наказу по Гребінківському відділу освіти від 10 вересня 1991 року № 118, працює на посаді завідуючої дошкільного навчального закладу «Теремок» з 10 вересня 1991 року (а.с. 11-13, Т. 1). З 13.01.2021 року по 24.02.2021 року працівниками ЗДО «Теремок» були написані заяви директору закладу [PERSON] , зі змісту яких вбачається, що між кухарем [PERSON] і колективом склалася конфліктна ситуація (а.с. 27-38, Т. 1). Крім того, 05.11.2020 року відбулося засідання трудового колективу ЗДО «Теремок», де було ухвалено знайти спільну мову колегам харчоблоку, так як вони працюють разом і повинні підтримувати один одного і працювати в спокійній робочій атмосфері (а.с. 23, Т.1). Відповідно до наказу № 29/1 від 01.04.2021 року «Про звільнення кухаря [PERSON] », відповідача [PERSON] звільнено з посади кухаря з 01.04.2021 року за власним бажанням (а.с. 26, Т. 1). Відповідно до матеріалів справи, протягом 2021 року до Відділу освіти виконавчого комітету Гребінківської міської ради від [PERSON] неодноразово надходили звернення, заяви та скарги на дії [PERSON] (а.с. 54-62, Т. 1). 13.09.2022 року до Відділу освіти виконавчого комітету Гребінківської міської ради на ім`я начальника надійшла заява від відповідача [PERSON] , у якій вказано, що вона працювала у ДНЗ «Теремок» кухарем 5-го розряду і старшою по харчоблоку. У заяві викладено інформацію щодо подій, які відбувалися у ДНЗ під час її роботи. Зокрема, вказано, що директор [PERSON] (позивач) організувала працівників, які написали заяви про небажання працювати з [PERSON] ; що онук позивача відвідував дитячий садок і за це не сплачувалися гроші; що позивач тримає на роботі кухарів, які не мають відповідної освіти; що сантехнік [PERSON] на роботі числиться, але жодного дня на ній не була; що сторож [PERSON] роками займається любов`ю з коханкою на дитячих ліжках в дитячому садку «Теремок» (а.с. 79-81, Т. 1). Водночас, дублікатами квитанцій за 2019-2021 роки підтверджено оплату від [PERSON] на рахунок Виконавчого комітету Гребінківської ради за відвідування ДНЗ «Теремок» [PERSON] (а.с. 39-48, Т. 1). Відповідно до диплому серії [NUMBER] від 29.10.2018 року, виданого Харківським інститутом професійного навчання, [PERSON] пройшла спеціалізований курс навчання у ХІПН за спеціальністю «Кухар-кондитер 4-го розряду». На час розгляду справи диплом не визнано недійсним (а.с. 49, Т. 1). Відповідно до диплому серії [NUMBER] від 15.06.2018 року, виданого Харківським інститутом професійного навчання, [PERSON] пройшла спеціалізований курс навчання у ХІПН за спеціальністю «Кухар-кондитер 4-го розряду». На час розгляду справи диплом не визнано недійсним (а.с. 49 зворот, Т. 1). Згідно з табелями обліку і використання робочого часу «ЗДО «Теремок» 2018-2020 року та витягами з розрахунково-платіжної відомості «ЗДО «Теремок» за 2019-2020 рік, [PERSON] працювала на посаді слюсар-електромонтер на 0,5 ставки (а.с. 114-173, Т. 2). Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] (старша медична сестра), [PERSON] (завгосп), [PERSON] (кухар), які вказали, що в ЗДО «Теремок» працюють вже дуже давно, за всі роки атмосфера в колективі була чудова. Зауважень до останнього часу ні до роботи позивача, ні до роботи відповідача не виникало. Проте, коли почалися карантинні обмеження, з відповідачем [PERSON] , яка працювала кухарем, почали виникати робочі конфлікти. Вона почала скаржитися, що їй недоважують продукти, постійно чимось була незадоволена. Ситуація загострювалася і згодом стало нестерпно працювати. Директор закладу [PERSON] нікого не організовувала для написання заяв, не змушувала до цього. Заяви були написані з власної ініціативи. Пояснили, що облік дітей ведеться щодня у відповідних відомостях та журналах медсестрою та вихователями, дітей відмічають по факту хто відсутній, хто присутній. Щодо працівника [PERSON] , яка вже перебуває на пенсії, пояснили, що вона на роботі була систематично, але переважно виконувала роботу на подвір`ї, у залежності від доручень. Свідок [PERSON] вказала, що вона заочно закінчила Харківський навчальний заклад у 2018 році і має диплом. Щодо подій, пов`язаних зі сторожем [PERSON] , свідки вказали, що їм нічого не відомо. Сторож вже перебуває на пенсії, йому більше 70 років. У статті 32 Конституції України зазначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. У статті 68 Конституції України зазначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Положеннями частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації. Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем. Зазначене узгоджується із роз`ясненнями, наданими судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (пункти 1, 4, 15, 19 постанови). Подібні за змістом правові висновки викладені також Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18, провадження № 12-110гс19 (пункт 6.26), від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20, провадження № 12-52гс21 (пункт 6.18), та Верховним Судом у постановах: від 11 грудня 2019 року у справі № 757/46387/15-ц, від 06 березня 2019 року у справі № 760/2753/17-ц, від 07 листопада 2019 року у справі № 344/3331/16-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 483/1556/16-ц та багатьох інших. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Європейський суд з прав людини вказує, що «у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню (Ukrainian Media Group v. Ukraine, № 72713/01, § 41, 42, ЄСПЛ, 29 березня 2005 року). Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає таке. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Особа, стосовно якої поширені відомості, що не відповідають дійсності і завдають шкоди її інтересам, честі, гідності або діловій репутації, має право крім спростування таких відомостей вимагати також відшкодування майнової і моральної (немайнової) шкоди, завданої їх поширенням. Згідно із частинами першою - третьою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені. Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Враховуючи, що позивачем у позовній заяві та під час розгляду справи жодним чином не обґрунтовано характеру та виду моральних/психічних страждань; не наведено істотності вимушених змін у житті позивача, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю, оскільки вказані обставини будь-якими належними та допустимими доказами не підтверджені. Крім того, суд наголошує на тому, що у справі, яка розглядається, не вирішувалося питання про порушення трудової дисципліни у ЗДО «Теремок» (зважування, видача продуктів харчування, приготування їжі, тощо) та обставини звільнення працівників вказаного закладу. Враховуючи те, що інформація, поширена відповідачем у письмовому зверненні від 13.09.2022 року до Відділу освіти виконавчого комітету Гребінківської міської ради, є не оціночним судженням відповідача, а є інформацією, яка містить відомості про факти, яких не існувало, оскільки матеріалами справи та показами свідків підтверджено їх недостовірність, спростовано твердження, викладені у заяві від 13.09.2022 року, які позивач зазначає у позовних вимогах, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме: Визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність позивача, та порушує право на недоторканість ділової репутації, інформацію поширену відповідачем [PERSON] , [INFO] , у письмовому зверненні від 13.09.2022 року до Відділу освіти виконавчого комітету Гребінківської міської ради про те, що позивач «організувала працівників, які написали заяви про небажання працювати з [PERSON] ; що онук позивача відвідував дитячий садок і за це не сплачувалися гроші; що позивач тримає на роботі кухарів, які не мають відповідної освіти; що сантехнік [PERSON] на роботі числиться, але жодного дня на ній не була; що сторож [PERSON] роками займається любов`ю з коханкою на дитячих ліжках в дитячому садку «Теремок». Зобов`язати [PERSON] , [INFO] , спростувати поширену нею інформацію у письмовому зверненні від 13.09.2022 року до Відділу освіти виконавчого комітету Гребінківської міської ради про те, що позивач організувала працівників, які написали заяви про небажання працювати з [PERSON] ; що онук позивача відвідував дитячий садок і за це не сплачувалися гроші; що позивач тримає на роботі кухарів, які не мають відповідної освіти; що сантехнік [PERSON] на роботі числиться, але жодного дня на роботі не була; що сторож [PERSON] роками займається любов`ю з коханкою на дитячих ліжках в дитячому садку «Теремок», на наступному засіданні трудового колективу ЗДО «Теремок», таким чином, припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно позивача. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1984,80 грн., відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (а. с. 1-2). Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп... Крім того, Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи № 755/9215/15-ц дійшла висновку, що зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У відповідності до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи, що стороною позивача не надано доказів, на підтвердження понесених судових витрат та не надано суду заяви про надання таких доказів у порядку ч. 8 ст.141 ЦПК України, суд відмовляє позивачу у відшкодуванні судових витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial