Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

У серпні 2024 року позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернулось до суду з даним позовом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 14.12.2020 між ним та ТОВ Фірма «КОНТАКТ » було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №153519а0к3, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Fiat Doblo (д.р.н. [NUMBER] ). 14.01.2021 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Fiat Doblo (д.р.н. [NUMBER] ), яким курував водій [PERSON] (власник автомобіля ТОВ Фірма «КОНТАКТ » ) та транспортного засобу Audi Q5, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 11.02.2021 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до розрахунку сум страхового відшкодування страхового акту №ARX2744833 від 22.03.2021 та умов Договору страхування №153519а0к3 від 14.12.2020 розмір страхового відшкодування склав 29 834,93грн., які було сплачено позивачем за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу на СТО згідно платіжного доручення №763436 від 23.03.2021. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіляAudi Q5, д.р.н. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ» згідно полісу №ЕР/201185727. Вказаним полісом встановлений ліміт відповідальності Пр АТ «СК «АРСЕНАЛ» в розмірі 130 000,00 грн., франшиза-0,00 грн. 04.06.2021 ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ» було здійснено на користь позивача виплату страхового відшкодування в розмірі 15 110,79 грн. Таким чином сума збитків, які не відшкодовані на дату подання позову становить 14 724,14 грн. Просить стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» 14 724,14 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судовий збір в сумі 3028,00 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.08.2024 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 07.05.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з позовними вимогам зазначає, що позивач не правильно визначив сторони, не зазначивши належного відповідача - ПРАТ «Страхова компанія «АРКС». Також зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду. Просив відмовити в задоволені позову. 09.07.2025 представником позивача подано пояснення по справі. Зазначає, що саме відповідач має нести відповідальність в розмірі відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу в розмірі фактичних витрат, понесених у зв`язку із ремонтом пошкодженого транспортного засобу Fiat Doblo (д.р.н. [NUMBER] ). Щодо пропуску строку позовної давності зазначає, що відповідно до ст.257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки дорожньо-транспортна пригода сталась14.01.2021 року строк позовної давності мав спливти 14.01.2024. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. на території України з 24.02.2022р. і по теперішній час діє режим воєнного стану. Відповідно до п.19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, позовна давність не пропущена, отже твердження відповідача є помилковим. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти заочного рішення не заперечував. У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, просив відмовити в задоволені позовних вимог. У відповідності до ч. 5ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 14 грудня 2020 між ПрАТ «СК «АРКС» та ТОВ Фірма «КОНТАКТ» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №153519а0к3, відповідно до якого було застраховано транспортний засіб Fiat Doblo, д.р.н. [NUMBER] . 14 січня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Fiat Doblo під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу Audi Q5, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 11.02.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили та відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України є обов`язковою для суду при вирішенні питання щодо наявності вини відповідача. Згідно страхового акту №ARX2744833 від 22.03.2021 року та платіжного доручення №763436 від 23 березня 2021 року позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 29 834,93 грн за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ», яке 04.06.2021 року здійснило страхову виплату у сумі 15 110,79 грн. Різниця між фактичними витратами на ремонт та отриманою страховою виплатою становить 14 724,14 грн і на час звернення до суду не була відшкодована. Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, після виплати страхового відшкодування ПрАТ «СК «АРКС» набуло право вимоги до винної у ДТП особи відповідача [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів. Частинами 3, 4 ст. 102 Закону України «Про страхування» передбачено, що у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страховик зобов`язаний встановити факт, причини та обставини такої події та прийняти з урахуванням умов договору страхування рішення про визнання або невизнання випадку страховим. Здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта). У разі визнання випадку страховим страховик здійснює страхову виплату страхувальнику (іншій особі, визначеній договором страхування або законодавством) відповідно до умов договору страхування або законодавства. Цивільним кодексом України передбачено, що зворотня вимога може бути заявлена у вигляді регресу (ст. 1191 ЦК України) або у вигляді суброгації (ст. 993 ЦК України). Відповідно до ст. 108 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, а відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого, а тому в порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику. Отже, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі є суброгацією. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до позивача перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди,в порядку суброгації. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18). Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Доводи відповідача про те, що позивач повинен був залучити до участі у справі страхову компанію ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ», суд вважає безпідставними. Факт наявності у відповідача договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не звільняє його від обов`язку відшкодувати шкоду в частині, що не була покрита страховою виплатою. Враховуючи те, що обставини ДТП та вина відповідача у її вчиненні встановлені, то у страховика Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» виникло право вимоги в порядку суброгації до [PERSON] , як до особи, відповідальної за завдані збитки. Щодо застосування позовної давності, то суд зазначає таке Перш ніж застосовувати позовну давність, та з`ясовувати поважність причин її пропуску, суд з`ясовує та зазначає в судовому рішенні, чи порушені право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом яких той звернувся до суду. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. За змістом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин. Європейський Суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93 та № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру"). Таким чином, застосування інституту позовної давності є одним з інструментів, який забезпечує дотримання принципу юридичної визначеності, тому, вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд має повно з`ясувати усі обставини, пов`язані з фактом обізнаності та об`єктивної можливості особи бути обізнаною щодо порушення її прав та законних інтересів, ретельно перевірити доводи учасників справи у цій частині, дослідити та надати належну оцінку наданим ними в обґрунтування своїх вимог та заперечень доказів. Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Верховний Суд в постанові від 31.10.2023 по справі № 400/5692/22 зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Воєнний стан на території України введений з 24.02.2022, отже, завершення строку звернення до суду з даним позовом припало на період дії воєнного стану в Україні. Верховний Суд в постанові від 03.11.2022 у справі № 560/15534/21 (адміністративне провадження № К/990/12441/22) вказав, що лише факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку для органу державної влади, за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, вплинуло на роботу цього державного органу. В постанові від 08.12.2022 по справі № 990/102/22 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. За твердженням позивача, неможливість своєчасного звернення до суду з даним позовом обумовлена тим, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введений та діє на час розгляду справи воєнний стан, у зв`язку з чим строк позовної давності не сплив. За правилами статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Відтак, позивач мав можливість безперешкодно реалізувати своє право на звернення до суду як шляхом подання позовної заяви безпосередньо через канцелярію суду, так і шляхом направлення позовної заяви до суду по пошті або через систему Електронний суд. Належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, позивач суду не надав. Не навів їх ні у позові, ні у додаткових поясненнях. Не заявив клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні. Відтак, причини пропуску строку звернення до суду, наведені в заяві, не можна визнати поважними. Таким чином, проаналізувавши вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в зв`язку із спливом строку позовної давності. Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимогист. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed