Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, без самостійних вимог - Кам`янська міська рада Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач зареєстрована та постійно мешкає у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] та є її відповідальним наймачем. Разом з нею зареєстрований її син - [PERSON] (відповідач по справі), однак з 2022 року фактично у вказані квартирі не проживає, оскільки виїхав разом з батьком за межі України і не повернувся. Де саме, за якою адресою проживає відповідач позивачці невідомо. Зазначене вище свідчить про те, що [PERSON] не мешкає у спірній квартирі без поважних причин більше шести місяців, і перешкоди у користуванні житловим приміщенням йому не чинилися. В теперішній час, [PERSON] через реєстрацію відповідача у спірній квартирі вимушена в повному обсязі сплачувати комунальні послуги за квартиру, хоча має право на оформлення житлової субсидії, а також не має можливості реалізувати своє право на приватизацію житла. Оскільки відповідач не проживає у зазначеній квартирі без поважної причини більше шести місяців, позивачка вважає, що він втратив право користування житловим приміщенням в квартирі по [ADDRESS] . Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, однак, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник третьої особи звернулася з заявою про розгляд справи за її відсутності та ухвалення рішення згідно норм чинного законодавства. Відповідач повідомлявся про дату і час проведення судового розгляду, в тому числі шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду, однак, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позову не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву позивача, який не заперечував проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи, докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Як вбачається з Витягу з Наказу Адміністрації Південного району Дніпродзержинської міської ради «Про зміну договорів найму жилих приміщень» від 29 червня 2016 року № 82 «ОД» та особового рахунку на квартиру, виданого 29 вересня 2025 року ТОВ «Абонент ХХІ», позивач зареєстрована та постійно мешкає у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] та є відповідальним наймачем зазначеної квартири і на її ім`я відкритий особовий рахунок на квартиру. (арк.с.13-15) Відповідач по справі - [PERSON] є сином позивача та зареєстрований разом із позивачем у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] та довідкою про реєстрацію місця проживання особи №1272 від 28.03.2019р. з 24.03.2005р. (арк.с.11-12) З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач не проживає в спірній квартирі з 2019 року, що підтверджується актом про не проживання від 01.10.2025 року №334, складеного комісією КП КМР «Добробут» за участю сусідів (арк.с.16). Згідно відповіді начальника ВП №2 Кам`янського РУП, [PERSON] із заявами про перешкоди у проживанні та користуванні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] з 2015 року і по теперішні час не звертався. У розшуку він не перебуває і під вартою не утримується (арк.с.17). Інформація про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] відсутня, що підтверджується інформаційною довідкою №9-2-18 від 12.09.2025р. КП «Кам`янське РБТІ» ДОР» та відповідним витягом (арк.с.18-19). Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями статті 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За положеннями ст.47 Конституції, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем перебування є житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місцем проживання є житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціальномедична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Реєстрація місця проживання (перебування) особи це внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи (пункт 12 частини першої статті 2 Закону України « Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання від 05.11.2021 року № 1871-ІХ). Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій статті 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані суду письмові докази, суд дійшов висновку, що відповідач добровільно змінив своє місце проживання, і є такими, що понад шість місяців без причин, які б могли бути визнані судом поважними, не проживає у спірній квартирі, не бере участі в її утриманні, його тривала відсутність за місцем реєстрації свідчить про те, що він має інше місце проживання, отже втратив інтерес до спірної квартири, а отже є законні підстави для визнання його такими, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду. На підставі ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 71, 72 ЖК України, ст.ст. 10, 80, 81, 83, 280-282, 284, 289 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved