Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в особі представника адвоката Усенка М.І., який діє на підставі ордеру серії ВС №1381377 від 02.07.2025р., звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] на його (позивача) користь заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №565576 від 16.01.2023р. в загальній сумі 30 450 грн. та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 16.01.2023р. між ТзОВ «Селфі Кредит» та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту №565576, на підставі якого відповідачці були надані кредитні кошти в сумі 3 500 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом, що передбачені договором. Внаслідок порушення відповідачкою умов повернення кредитних коштів в неї утворилась заборгованість. 01.02.2024р. між ТзОВ «Селфі Кредит» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір факторингу №01022024-1, на підставі якого право вимоги до відповідачки перейшло до ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал». У зв`язку з порушенням відповідачкою порядку повернення кредитних коштів в неї утворилась заборгованість в розмірі 30 450 грн., з яких: 3 500 грн. заборгованість за сумою (тілом) кредиту; 26 950 грн. заборгованість за процентами. Оскільки відповідачка не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідачки заборгованість в загальній сумі 30 450 грн., з яких: 3 500 грн. заборгованість за сумою (тілом) кредиту; 26 950 грн. заборгованість за процентами, а також судовий збір по справі та витрати на правничу допомогу. Від відповідачки заперечень проти позову не надходило. 23.12.2025р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку. Разом з тим, представником позивача Усенком М.І., до суду подане письмове клопотання від 30.12.2025р. (надійшло до суду 02.01.2026р.), в якому представник позивача просить розглянути справу у відсутність представника позивача, на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги задовольнити. Також вказує, що він не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] про час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку за зареєстрованим місцем проживання, яка не була вручена відповідачці з причин відсутності адресата за вказаною адресою. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідачки шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на веб-сайті суду. Отже, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідачка не з`явилася в судове засідання та не повідомила про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 16.01.2023р. між ТзОВ «Селфі Кредит» та відповідачкою [PERSON] був укладений в електронній формі Договір про надання споживчого кредиту №565576, який підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Згідно умов вищевказаного договору кредитор надає позичальнику грошові кошти у розмірі 3500 грн., зі строком користування кредитом 350 днів з періодичністю платежів кожні 25 днів. Стандартна процентна ставка становить 2,2% в день та застосовується у межах строку кредиту вказаного в п. 1.4 цього Договору (п.п. 1.3, 1.4, 1.5.1 договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 30 450 грн. (п. 1.8.1 договору). Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] (п. 2.1 договору). В свою чергу позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором (п. 4.4 договору). 16.01.2023р. згідно Договору про організацію переказу грошових коштів №03052022-1 від 03.05.2022р. відповідачці було надано кредитні кошти в сумі 3 500 грн. шляхом їх перерахування на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] , що підтверджується листом ТзОВ «Пейтек» від 20.10.2025р. вих. №.20251020-4156. Згідно розрахунку заборгованості за договором №565576 від 16.01.2023р. про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на 01.02.2024р., відповідачкою за весь час користування кредитними коштами не було здійснено жодного платежу, внаслідок чого станом на 01.02.2024 року розмір заборгованості відповідачки складав 30 450 грн., з яких: 3 500 грн. заборгованість за сумою (тілом) кредиту; 26 950 грн. заборгованість за процентами, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №565576 від 16.01.2023р. 01.02.2024р. між ТзОВ «Селфі Кредит» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір факторингу №01022024-1, на підставі якого право вимоги до боржників перейшло до ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал», які зазначені в Реєстрі боржників, в тому числі і право вимоги заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №565576 від 16.01.2023 року, укладеним із [PERSON] . На момент укладання такого договору розмір кредитної заборгованості відповідачки складав 30 450 грн., з яких: 3 500 грн. заборгованість за сумою (тілом) кредиту; 26 950 грн. заборгованість за процентами. Оскільки до теперішнього часу відповідачкою не виконане грошове зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №565576 від 16.01.2023 року, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТзОВ «Селфі Кредит» та відповідачкою був укладений договір про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №565576 від 16.01.2023 року, який підписаний відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На підставі такого договору відповідачкою 16.01.2023р. були отримані кредитні кошти в розмірі 3 500 грн., які вона зобов`язувалася повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, але в порушення умов договору не зробила цього. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачкою було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №565576 і вона користувалася кредитними коштами, однак допустила порушення своїх зобов`язань в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за нею обчислюється заборгованість за вищевказаним Договором про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №565576 від 16.01.2023 року в загальному розмірі 30 450 грн., з яких: 3 500 грн. заборгованість за сумою (тілом) кредиту; 26 950 грн. заборгованість за процентами. Наданий позивачем розрахунок суми процентів за договором №565576 від 16.01.2023 року відповідає умовам, погодженим сторонами та викладеними у п. 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.8.1 Договору №565576, а також орієнтованій загальній вартості кредиту, визначеній умовами договору. Враховуючи ту обставину, що в порушення умов Договору про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №565576 від 16.01.2023 року відповідачка фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку та у строки, передбачені договором, не повернула і після відступлення права грошової вимоги не здійснювала жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора, чим порушив права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості є обґрунтованими. При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачкою не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються із судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2 422,40грн. /а.с. 1/ та витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. . Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України позивачу за рахунок відповідачки необхідно відшкодувати витрати, пов`язані з оплатою судового збору в повному обсязі. З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025р., укладений між Адвокатським об`єднанням «Апологет» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал», предметом якого є надання клієнту правничої (правової) допомоги, а також надано додаток до договору надання правової допомоги від 01.07.2025р. (акт наданих послуг правової (правничої) допомоги №924 від 08.12.2025 року), детальний опис наданих послуг до акту наданих послуг правової (правничої) допомоги №924 від 08.12.2025 року за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025р. Згідно детального опису наданих послуг до акту наданих послуг правової (правничої) допомоги 924 від 08.12.2025 року за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025р. визначено перелік послуг, що входять до складу правової допомоги, а саме: усна консультація Клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором 30 хв.; ознайомлення із матеріалами кредитної справи 2 год.; погодження правової позиції Клієнта у справі 30 хв.; складення позовної заяви з урахуванням правових позицій Клієнта 3 год. 30хв.; подання заяви до суду від імені Клієнта. Всього 6 год. 30 хв. Сума наданих послуг та загальний розмір винагороди визначено у розмірі 8 000 грн. Згідно п. 6 додатку розмір гонорару виконавця підлягає сплаті замовником виконавцю протягом одного року з моменту підписання Акту. Позивачем заявлено вимогу про компенсацію йому за рахунок відповідачки витрат з оплати правової (правничої) допомоги адвоката в сумі 8 000 грн. Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного. Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Проте, у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved