Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

У грудні 2025 [PERSON] звернулася суду із позовом про скасування обтяження нерухомого майна. Позовні вимоги вмотивовані тим, що їй та її двом синам належить на праві власності будинок за адресою [ADDRESS] . Будинок був збудований нею та чоловіком [PERSON] під час шлюбу. [INFO] чоловік помер і дітям видано свідоцтво про право на спадщину на його частку. За нею зареєстрована 1/2 частина будинку. Нещодавно під час отримання консультації щодо вчинення нотаріальної дії вона дізналася, що на будинок зареєстровано обтяження №1506218, дата реєстрації 29.11.2004, реєстратор Хустська державна нотаріальна контора, підстава постанова АА622948 від 25.10.2004 Хустського районного відділу державної виконавчої служби. Вона звернулася до відділу ДВС де роз`яснено, що скасування заборони можливе лише в судовому порядку позаяк інформація про відповідне виконавче провадження в АСВП відсутня, а паперові провадження за 2004 рік знищено. Звернувшись до нотконтори їй повідомили, що надати якоїсь інформації не можуть та рекомендували звернутися до суду. Вказана заборона порушує її права, вона є неактуальною. У своєму позові позивач просить суд: скасувати заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 1506218, яка зареєстрована 29.11.2004, реєстратором Хустською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови АА №622948 від 25.10.2004 виданої Хустським РВ ДВС. Відзиву на позов відповідач не подавав. В судове засідання позивач не звилася, позовна заява містить клопотання про розгляд справи у їх відсутності. В судове засідання представник відповідача Хустського відділу державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції не з`явився, про час і місце судового розгляду належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 зазначеного вище Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до 17.08.2004 року (а.с.12). [PERSON] помер [INFO] (а.с.ю13). Також встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини будинок за адресою [ADDRESS] (а.с.14, 15), а за [PERSON] та [PERSON] зареєстроване право власності на 1/4 частину вказаного будинку за кожним (а.с.16-21). Також убачається, що на вказаний вище житловий будинок накладено обтяження у вигляді заборони відчуження об`єктів нерухомого майна: №1506218, зареєстроване 29.11.2004 Хустською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження постанова АА № 622948 від 25.10.2004 Хустського районного відділу ДВС (а.с.28). Наразі у Єдиному реєстрі боржників відсутня інформація щодо [PERSON] та [PERSON] (а.с.29-32). Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19)). Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)). Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Суд констатує, що у даному випадку ставиться питання про скасування арешту накладений на майно [PERSON] . З наявних у матеріалах справи документів неможливо встановити особу в інтересах якого накладено майно, наявність чи відсутність якогось статусу у позивача у відповідному виконавчому провадженні, а тому на думку суду дане питання повинно вирішуватися саме у позовному провадженні. Щодо особи відповідача, то за загальним правилом відповідачами у таких справах має бути боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях. Водночас у даному випадку не можливо встановити в інтересах якої саме особи органом ДВС накладено обтяження № 1506218. А отже суд вважає, що у такому винятковому випадку, як відповідач може бути залучений орган який ініціював накладення відповідного арешту, тобто Хустський ДВС, позаяк особа не може бути позбавлена можливості захисту свого права лише через недостатність відомостей про арешт майна у Державному реєстрі. Далі суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. За змістом правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15.05.2013 у справі № 6-26 цс 13 вбачається, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. За частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили. Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Оскільки, на даний час відсутні відомості про існуючі виконавчі провадження де боржником є [PERSON] чи [PERSON] , існування заборон на її нерухоме майно протягом такого тривалого часу, є таким, що порушують охоронювані законом майнові права позивача, а тому встановлені обтяження підлягають припиненню. Ураховуючи наведене, а також те, що обтяження у вигляді заборони формально залишає право власності за позивачем, однак суттєво обмежує його право у розпорядженні таким, а відтак порушене право позивача на володіння та розпорядження своїм майном. Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе задовольнити позов.

Outcome: approved