Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

22 липня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , АТ «Кристалбанк» про вселення, усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 липня 2019 року вищевказану справу передано для розгляду судді Корольовського районного суду міста Житомира Галасюку Р.А. Свій позов [PERSON] обґрунтовував тим, що станом на дату звернення до суду він був власником нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначав, що в 2006-2007 роках він разом з [PERSON] та [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] , в яких здійснили реконструкцію, перепланування та ремонт, а згодом добудували нежитлове приміщення площею 193 м? з метою здійснення підприємницької діяльності. Позивач вказує, що добудоване нежитлове приміщення було зпроектоване та побудоване за його кошти. У вказаний період він разом з [PERSON] та [PERSON] розпочали будівництво другого поверху над вищевказаними квартирами. Тоді ж в 2007-2008 роках з метою фінансування будівельних робіт були укладені кредитні договори з ПАТ «Райффайзен банк Аваль». З початком судових спорів щодо повернення кредитних коштів він припинив здавати в оренду нежитлове приміщення площею 193 м?, оскільки вважав правильним реалізувати предмет іпотеки для погашення кредитної заборгованості. Однак, з 2018 року йому стало відомо, що відповідачі без його відому та погодження продовжували здавати в оренду відповідні приміщення. Переплановані приміщення квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] він в оренду не здавав, оскільки вони не були виведені з житлового фонду у нежитловий, Однак, у вказаних квартирах здійснювалась торгівля на підставі договорів, укладених між [PERSON] , [PERSON] та орендарями. Збудовані приміщення на другому поверсі також були передані в оренду, хоча жодних документів про їх введення в експлуатацію не було, право власності на них не оформлено. Позивач додає, що приблизно в січні-лютому 2018 року він вважав, що належні йому приміщення по [ADDRESS] вже реалізовані банком для погашення кредитної заборгованості, однак тоді він отримав дзвінок він представника ПАТ «Кристалбанк», який підтвердив наявність виконавчого провадження про стягнення заборгованості, де ПАТ «Кристалбанк» є стягувачем. З метою перевірки в якому стані перебуває іпотечне майно він поїхав до будинку [ADDRESS] , де побачив, що в належних йому приміщеннях здійснюється господарська діяльність різними магазинами та кафе. Достовірної інформації про те, на якій підставі відповідачі провадять там господарську діяльність йому встановити не вдалося. З приводу самоправства щодо передачі в оренду майна без його погодження в поліції відкрито кримінальне провадження. Також позивач зазначав, що вищевказаними діями відповідачів йому було завдано моральну шкоду, розмір якої він оцінював 50 000 гривень. На підставі наведеного позивач просив: вселити [PERSON] до квартири [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] та [PERSON] надати [PERSON] ключі від вхідних дверей до квартири [ADDRESS] та не чинити перешкод в користуванні вказаною квартирою; зобов`язати [PERSON] та [PERSON] надати [PERSON] ключі від вхідних дверей нежитлового приміщення 193 м? за адресою: [ADDRESS] та не чинити перешкод у користуванні вказаним приміщенням; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 50 000 гривень моральної шкоди; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 50 000 гривень моральної шкоди. Ухвалою судді Корольовського районного суду міста Житомира Галасюка Р.А. від 23 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. На підставі розпорядження керівника апарату Корольовського районного суду міста Житомира № 220 від 20 серпня 2019 року цивільну справу № 296/6985/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , АТ «Кристалбанк» про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку зі звільненням 01 серпня 2019 судді [PERSON] у відставку. Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 вересня 2019 року цивільну справу № 296/6985/19 передано для розгляду судді Корольовського районного суду міста Житомира Сингаївському О. П. Ухвалою судді Корольовського районного суду міста Житомира Сингаївського О. П. від 21 серпня 2019 року прийнято до розгляду цивільну справу та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20 листопада 2019 року до Корольовського районного суду м. Житомира від позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог. У вказаній заяві позивач заявив такі вимоги: вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] та [PERSON] надати [PERSON] ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS] та не чинити жодних перешкод у користуванні квартирою; зобов`язати [PERSON] та [PERSON] надати [PERSON] ключі від вхідних дверей нежитлового приміщення площею 193 м? за адресою: [ADDRESS] та не чинити жодних перешкод у користуванні нежитловим приміщенням; зобов`язати АТ «Кристалбанк» надати [PERSON] ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS] та не чинити перешкод у його користуванні вказаною квартирою; зобов`язати АТ «Кристалбанк» надати [PERSON] ключі від вхідних дверей нежитлового приміщення площею 193 м? за адресою: [ADDRESS] та не чинити перешкод у користуванні цим приміщенням; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 50 000 гривень у відшкодуванні моральної шкоди; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 50 000 гривень у відшкодуванні моральної шкоди. Ухвалою судді Корольовського районного суду міста Житомира Сингаївського О. П. від 20 серпня 2020 року провадження у справі №296/6985/19 зупинено до набрання законної сили рішенням Корольовського районного судом м. Житомира у справі №296/10438/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , АТ «Кристалбанк», державного реєстратора Годзя Є. І., КП «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради про визнання права власності на частку нерухомого майна та стягнення моральної шкоди. На підставі розпорядження керівника апарату Корольовського районного суду міста Житомира № 6 від 13 січня 2025 року цивільну справу № 296/6985/19 передано для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оскільки суддя Корольовського районного суду міста Житомира [PERSON] увільнений у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 січня 2025 року цивільну справу № 296/6985/19 передано для розгляду судді Корольовського районного суду міста Житомира Пилипюк Л. М. Ухвалою від 24 січня 2025 року вищевказану справу прийнято до розгляду суддею Корольовського районного суду міста Житомира Пилипюк Л. М., поновлено провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 17 березня 2025 року до суду від представника відповідача АТ «Кристалбанк» надійшли письмові пояснення у справі. Обґрунтовуючи свою позицію, представник АТ «Кристалбанк» зазначає, що позовна заява не містить вимог до АТ «Кристалбанк», в спірних правовідносинах банк є неналежним відповідачем. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов`язань за кредитними договорами 08 серпня 2019 року АТ «Кристалбанк» у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» звернуло стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , шляхом реєстрації права власності. Правомірність звернення стягнення на предмет іпотеки підтверджено рішенням суду у справі № 296/10438/19. Крім того, 10 березня 2021 року АТ «Кристалбанк» відчужило вищевказану квартиру на користь [PERSON] та [PERSON] . З наведеного слідує, що АТ «Кристалбанк» не є власником спірної квартири. Щодо нежитлового приміщення площею 193 м? за адресою: [ADDRESS] , то банк виступав лише іпотекодержателем цього майна. Право власності [PERSON] на вказане приміщення скасоване рішенням суду (справа № 2-2988/2010). На підставі наведеного представник АТ «Кристалбанк» просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 01 травня 2025 року постановлено витребувати у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином завірену копію актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] . 16 червня 2025 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних, якою частково виклав позовні вимоги в новій редакції. У вказаній заяві позивач зазначає, що на день звернення до суду він був власникомнерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі чинили та продовжують чинити йому перешкоди в доступі, користуванні спірним нерухомим майном. Наразі він залишається іпотекодавцем за договором іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку передано нежитлове приміщення, прибудоване до житлового будинку [ADDRESS] площею 193 м?. Відповідно до закону іпотекодавець має право володіти, користуватися і розпоряджатися предметом іпотеки, має право одержувати від предмета іпотеки продукцію, плоди та доходи. [PERSON] зазначає, що відповідачі здають в оренду спірні приміщення, а його туди не допускають, створюючи штучні перешкоди в можливості користуватися цими приміщеннями. Також позивач повідомляє, що спірних приміщенням розташовані магазин комп`ютерної техніки, майстерня по ремонту одягу, перукарня, ательє штор, магазин побутової техніки, продаж пам`ятників, весільний салон, фітнес-клуб. Однак, він не надавав згоди на здійснення будь-якої підприємницької діяльності у предметі іпотеки. Впродовж 2018-2019 року він неодноразово звертався до відповідачів щодо можливого позасудового врегулювання цієї ситуації, однак відповідачі його пропозиції ігнорують. Діями відповідачів (створення перешкод у користуванні нерухомим майном) йому завдано моральну шкоду, оскільки такі дії призвели до порушення його нормального ритму життя, він хвилюється, погано спить, змушений вживати заходів для захисту своїх прав шляхом звернення до суду та правоохоронних органів. На підставі наведеного позивач заявляє на вирішення суду такі вимоги: 1) вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS] ; 2) вселити [PERSON] у нежитлові приміщення, прибудовані до житлового будинку [ADDRESS] , площею 193 м?; 3) зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надати [PERSON] ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS] та не чинити жодних перешкод у користуванні вказаною квартирою; 4) зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надати [PERSON] ключі від вхідних дверей нежитлового приміщення площею 193 м? за адресою: [ADDRESS] та не чинити жодних перешкод у користуванні вказаним нежитловим приміщенням; 5) зобов`язати АТ «Кристалбанк» надати [PERSON] ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS] та не чинити перешкод у його користуванні вказаною квартирою; 6) зобов`язати АТ «Кристалбанк» надати [PERSON] ключі від вхідних дверей нежитлового приміщення площею 193 м? за адресою: [ADDRESS] та не чинити перешкод у користуванні цим приміщенням; 7) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 50 000 гривень у відшкодуванні моральної шкоди; 8) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 50 000 гривень у відшкодуванні моральної шкоди; 9) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 50 000 гривень у відшкодуванні моральної шкоди. Ухвалою суду від 19 червня 2025 року постановлено залишити без розгляду позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , АТ «Кристалбанк» про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та відшкодування моральної шкоди в частині вимог до відповідача [PERSON] . Крім того, ухвалою суду від 19 червня 2025 року до участі в цій справі залучено співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] 07 липня 2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, [PERSON] зазначає, що як на момент відкриття провадження у цій справі так і наразі [PERSON] не є власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Рішенням суду (справа № 296/10438/19) встановлено факти, які мають преюдиційне значення, зокрема, те, що права [PERSON] ніхто з учасників справи не порушує. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03 червня 2025 року підтверджено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (1/2 частки) та [PERSON] (1/2 частки), а право власності нежитлове приміщення площею 193 м? по [ADDRESS] взагалі не зареєстроване. А тому, позовні вимоги [PERSON] є завідомо безпідставними та до задоволення не підлягають. Ухвалою суду від 15 липня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги позову підтримали з підстав, які наведені в позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог та на підставі показань, які надані позивачем в ході його допиту як свідка. Позивач та його представник просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Левчук Т. В. заявою від 14 січня 2026 року просить розгляд справи здійснювати за її відсутності. Представник відповідача АТ «Кристалбанк» у судове засідання не з`явився, попередньо заявив про розгляд справи за відсутності представника банку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом спору в цій справі є усунення перешкод іпотекодавцю в користуванні нерухомим майном, що є предметом іпотеки, а також відшкодування моральної шкоди. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] зазначає, що він був власником нерухомого майна, яке передав в іпотеку банку. В подальшому на підставі рішень суду його право власності на квартиру [ADDRESS] скасовано. А тому, наразі він не є власником такого майна, однак у спірних правовідносинах підлягають захисту його права як іпотекодавця, що передбачено Законом України «Про іпотеку». Суд установив, що 16 травня 2007 року між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладений кредитний договір № 014/0911/74/109797, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 147 460 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] , [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , що належить іпотекодавцям [PERSON] та [PERSON] (а. с. 37-38). Крім того, 31 липня 2008 року між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір №Z012/110/320, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 140 000 США. В забезпечення виконання зобов`язань по вищевказаному кредитному договору відповідно до договору іпотеки від 31 липня 2008 року за № 14213, [PERSON] передав в іпотеку нежитлові приміщення загальною площею 193 м?, які прибудовані до житлового будинку, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Право власності на нежитлове приміщення загальною площею 193 м?, яке прибудоване до житлового будинку за адресою [ADDRESS] [PERSON] набув на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при юридичній корпорації «Принцип» від 08 серпня 2007 року № ПВ-50/15/07. Однак, рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 18 серпня 2010 року (справа № 2-2988/2010) рішення постійно діючого Третейського суду при юридичній корпорації «Принцип» від 08 серпня 2007 року № ПВ-50/15/07 скасовано. З 25 травня 2017 року кредитором за кредитними договорами, укладеними міжПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та [PERSON] , є АТ «Кристалбанк» на підставі укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кристалбанк» договору факторингу (портфельне відступлення права вимоги) від 24 травня 2017 року та Реєстру відступлених прав вимоги від 25 травня 2017 року. Вказана обставина встановлена рішенням суду в справі № 296/10438/19 та не заперечується сторонами. 08 серпня 2019 року на підставі заяви АТ «Кристалбанк» про здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки за банком відповідно до статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку», державним реєстратором комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Годзєм Є.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 32752541 та зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за АТ «Кристалбанк». 23 травня 2022 року постановою Житомирського апеляційного суду у справі № 296/10438/19 залишено без змін рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 липня 2021 року, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , АТ «Кристалбанк», державного реєстратора Годзя Є.І., Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради про визнання права власності на 1/2 квартири [ADDRESS] , визнання неправомірними дії державного реєстратора Годзь Є.І., КП «Центр державної реєстрації» від 08 серпня 2019 року. У вказаній справі суд встановив, що звернення АТ «Кристалбанк» стягнення на предмет іпотеки (квартиру [ADDRESS] ) є законним. Також установлено, що 10 березня 2021 року АТ «Кристалбанк» відчужило вищевказану квартиру [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією договору купівлі-продажу квартири від 10 березня 2021 року, укладеного між АТ «Кристалбанк» та [PERSON] , [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Силіним С. В., зареєстровано в реєстрі за № 210. З наведеного слідує, що [PERSON] , будучи співвласником квартири [ADDRESS] та власником нежитлового приміщення площею 193 м?по [ADDRESS] , в 2007-2008 роках уклав кредитні договори, договори іпотеки та передав в іпотеку вищевказане нерухоме майно. Однак, в серпні 2010 року його право власності на нежитлове приміщення було скасовано рішенням суду. Право власності [PERSON] на частину квартири [ADDRESS] було припинене 08 серпня 2019 року в зв`язку зі зверненням стягнення АТ «Кристалбанк» на предмет іпотеки відповідно Закону України «Про іпотеку». Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03 червня 2025 року підтверджено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] . Будучи допитаним в якості свідка, [PERSON] надав такі показання: у 2006-2007 роках він разом з [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] , в яких здійснили реконструкцію, перепланування та ремонт, а згодом добудували нежитлове приміщення площею 193 м? з метою здійснення підприємницької діяльності. Для розвитку будівництва та здійснення підприємницької діяльності було укладено кредитні договори та договори іпотеки. Після того як почалися судові спори за позовами банку про повернення кредитних коштів його стосунки з [PERSON] погіршилися. Позивач зазначив, що для будівництва він затрачав багато свого часу, зусиль, сам здійснював проектування нових приміщень, контролював виконання будівництва, в яке вкладав як власні так і кредитні кошти. Певний час, до 2018 року він був впевнений, що в зв`язку з невиконанням кредитних зобов`язань банк зверне стягнення на предмети іпотеки, які в повній мірі покриють наявну заборгованість. Однак, виявилось, що АТ «Кристалбанк» є новим кредитором за його кредитними договорами, а кредитна заборгованість досі не погашена. Наразі є відкрите виконавче провадження, де він виступає боржником. За наявності великих боргів відповідачі відмовлялись реалізувати іпотечне майно, хоча він знайшов вигідного покупця. При цьому, відповідачі продовжують здійснювати підприємницьку діяльність у спірному нерухомому майні, здають в оренду вказані приміщення та чинять йому перешкоди в доступі до спірного нерухомого майна. Внаслідок таких дій відповідачів йому завдана майнова та моральна шкода. Беручи участь в одному із судових засідань, відповідач [PERSON] пояснив, що він жодних прав [PERSON] не порушує, оскільки останній не є власником спірного нерухомого майна. Також [PERSON] підтвердив, що він має ключі від квартири [ADDRESS] , оскільки є співвласником цієї квартири. Свідок [PERSON] , яка є колишньою дружиною позивача, повідомила, що їй відомо про те, що [PERSON] займався будівництвом за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] . Наразі їй достовірно невідомо про стан справ з вказаним майном. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У статті 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд ураховує, що [PERSON] документально не підтвердив правомірності набуття права власності на нежитлове приміщенняплощею 193 м?, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Як уже встановлено судом, [PERSON] набув право власності на вказане нерухоме майно на підставі рішення третейського суду, яке в подальшому було скасовано рішенням Богунського районного суду м. Житомира. Щодо квартири [ADDRESS] , то кредитор АТ «Кристалбанк»звернув стягнення на предмет іпотеки на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» та надалі відчужив таке майно [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10 березня 2021 року. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частини четверта, п`ята статті 82 ЦПК України). За визначенням, наведеним у частині першій статті 1 Закону України № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) у редакції, чинній на момент звернення з позовом до суду, іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною першою статті 5 Закону № 898-IV передбачено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 898-IV іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. Стаття 23 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття тім права власності на предмет іпотеки. Наведені норми Закону дають підстави для висновку, що права іпотекодавця нероздільно пов`язані з власником нерухомого майна, яке передане в іпотеку. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] не є власником нерухомого майна, в користуванні яким просить усунути перешкоди шляхом вселення та надання ключів від вхідних дверей. Суд зазначає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] на законній підставі набули право власності на квартиру [ADDRESS] , їхнє право власності на вказану квартиру є непорушним, а тому вимоги позивача про його вселення до вказаної квартири та усунення перешкод в користуванні квартирою є безпідставними та до задоволення не підлягають. Не підлягають до задоволення й вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням площею 193 м? за адресою: [ADDRESS] , оскільки в справі відсутні докази наявності правових підстав для користування позивачем вказаним нерухомим майном. Право безперешкодного користування (вільного входу, тощо) нерухомим майном є складовою права власності на таке майно. Крім того, право користування нерухомим майном може виникати на підставі договорів (оренди, суборенди, позички, договору управління майном та ін.). Матеріали справи не містять документального підтвердження набуття [PERSON] права користування вказаним нежитловим приміщенням та/чи будь-яких майнових прав на нього. Також суд ураховує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що нежитлове приміщення площею 193 м? за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності. Підстави користування відповідачами вказаним нерухомим майном також не підтверджені документально та не є предметом дослідження у спірних правовідносинах. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. Таким чином, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про те, що в спірних правовідносинах відповідачі не порушили прав [PERSON] щодо надання йому права користування квартирою [ADDRESS] та нежитловим приміщенням площею 193 м? за адресою: [ADDRESS] . Неправомірності дій відповідачів у спірних правовідносинах суд не встановив, додані до позову заяви, зверненя та скарги щодо усунення перешкод у користуванні нерухомим майном не доводять факту порушення прав позивача, а також протиправності дій відповідачів. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають до задоволення, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про вселення та усунення перешкод у користування нерухомим майном. В спорах про відшкодування моральної шкоди обов`язковому доказуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача шкоди та вини останнього в її заподіянні. Саме по собі зазначення у позові про відшкодування моральної шкоди, без доведення факту заподіяння моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та душевними стражданнями позивача, не може бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди. Ураховуючи вищевказані мотиви, визначившись з характером спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed