Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

До суду звернулась позивачка, в інтересах якої діє представник адвокат Мацола А.В., із вказаним позовом у якому просить: визначити частки померлого [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру , розташовану за адерсою: [ADDRESS] по 1/ 4 за кожним. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилаються на те, що у 1995 році вона та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оформили право власності на квартиру, розташовану за вищевказаною адресою, отримали свідоцтво про право власності на житло. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано у Сєвєродонецькому БТІ, відповідно до законодавства, що діяло на той час. 09.04.2021, її чоловік, [PERSON] , помера позивач згодом вимушена була залишити зазначену квартиру через військову агресію російської федерації проти України. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина, у зв`язку з чим, вона звернулась до Хустської державної нотаріальної контори, де заведено спадкову справу № 766/2024, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на частку у праві власності за померлим чоловіком, проте їй було відмовлено, та рекомендовано звернутись до суду для визначення часток у спільної власності на квартиру, що стало підставою для звернення до суду із позовом. Ухвалою суду від 13.01.2025 позовну заяву позивача залишено без руху, з огляду на її невідповідність ст.т. 175,177 ЦПК України. Ухвалою суду від 24.01.2025 продовжено процесуальний строку для усунення недоліків. Ухвалою суду від 12.02.2025 прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду вказаної справи повідомлена належним чином, будучи представленої в судовому засіданні представником, адвокатом Мацолою А.В., яка позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Сєвєродонецької міської військової адміністрації у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток та усіх процесуальних документів в особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідно до ч.5 ст.14 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Треті особи в судове засіданні не з`явились, будучи повідомлені належним чином про час та місце розгляду даної справи. Від третьої особи [PERSON] надійшла заява, в якій остання зазначила про відсутність домовленості щодо визначення часток між співвласниками квартири , розташованої у [ADDRESS] , які є рівними, не заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила здійснювати розгляд справи без її участі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 02.01.1995 року Фондом комунального майна видано свідоцтво про право власності на житло, згідно з яким квартира, загальною площею 55,20 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво видане на підставі розпорядження №6744 від 29.12.1994 року. Як вбачається із зазначеного свідоцтва, право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на вищезазначену квартиру зареєстровано у Сєвєродонецькому БТІ, записано у реєстрову книгу за № 501 від 20.02.1995. Віповідно до витягів з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості щодо реєстрації права власності на вказану квартиру за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відсутня. Відповідно до відповіді Сіверськодонецької міської військової адміністрації від 07.10. 2025 інформація щодо зареєстрованих прав власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] відсутня, оскільки архіви КП «Сіверськодонецьке БТІ» на паперових носіях, через тимчасову окупацію російською федерацією, на підконтрольну Україні територію вивезені не були. Оригінал Свідоцтва про право власності на житло знаходиться у позивачки, суду надано нотаріально посвідчену копію цього правовстановлюючого документу. Копією Технічного паспорту на квартиру також підтверджується, що власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS] , по теперішній час; на даний час позивачка є внутрішньо-переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік ВПО від 01.12.2022 за № 2118-5002364146. Співвласник зазначеної квартири, [PERSON] , [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.04.2021 серії [NUMBER] . На момент його смерті, останній був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом із [PERSON] , [INFO] . Відповідно до відповіді державного нотаріуса Хустської державної нотаріальної контори Закарпатської області від 19.11.2021 за № 544/01-16, за результатами розгляду заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування на частку [PERSON] , останній повідомлено заведення спадкової справи № 76/2024 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкоємцем якого є його дружина [PERSON] . Також зазначено про неможливість проведення такої нотаріальної дії, оскільки за [PERSON] не визначена його частка у праві спільної власності на квартиру. Оцінюючи спірні правовідносини, та враховуючи норми матеріального права, які підлягають застосуванню, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст. 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Так, в обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалається, на те, що через відсутність визначення частки спадкодавця [PERSON] у праві спільної власності на квартиру, остання не може успадкувати спірне майно, а саме частку у квартирі після смерті її чоловіка [PERSON] , що унеможливлює видачу нотаріусом їй свідоцтва про спадщину, узвязку з чим позивач звернулася до суду із позовом про визначення її та частки померлого [PERSON] у праві спільної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Слід зазначити, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам, про що свідчить усталена практика Великої Палати Верховного Суду України у постановах від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 06.04.2021 у справі № 925/642/19). Зокрема, ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин, про що зазначала Велика Палата Верховного Суду у постановах від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20. Так, відповідно до ст. 392 ЦПК України, якою серед іншого, обгрунтовано позовні вимоги, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом ст. 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Разом з цим, матеріали справи не містять доказів невизнання чи оспорювання права власності позивача [PERSON] у спільній сумісній власності на спірну квартиру, а позивач звернувся із позовом про визначення лише її частки та частки померлого чоловіка у спільній власності на квартирі, не порушуючи питання про визнання її права власності судом. При цьому, слід зазначити, що відповідно до п. 12 Постанови Пленуму 12 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7, за загальними правилами ч.2 ст. 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК) Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Окремо слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України). Отже, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень ст. 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок було викладено Верховним Судом у постановах від 20.06.2018 у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20.06.2018 у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20.03.2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22.04.2020 у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22.04.2020 у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27.05.2020 у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16.09.2020 у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), від 16.06.2021 у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Оскільки вже на момент звернення позивача до суду [PERSON] помер, тому відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України його цивільна правоздатність припинилась, що свідчить про неможливість визначення його частки у праві спільної сумісної власності на 1/4 частку спірного нерухомого майна за померлою особою. Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень ст. 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду. Таким чином, позовні вимоги позивача про визначення її, [PERSON] , частки у праві спільної власності та частки померлого [PERSON] у праві спільної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed