Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, який уточнила та яким просила поновити [PERSON] строк звернення до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Одеська товарна біржа про визнання договору купівлі продажу дійсним та просила визнати дійсним договір купівлі продажу нерухомого майна, а сам квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укаледний між [PERSON] та [PERSON] 18.12.1995 року, посвідчений Одеською товарною біржею, реєстраційний номер 906. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.12.1995 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу нерухомого майна, а сам квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , посвідчений Одеською товарною біржею, реєстраційний номер 906. Позивач з моменту укладення договору, відкрито володіє та користується вказаною квартирою, проте фактично являючись власником житла, позбавлена можливості розпоряджатися нею на свій розсуд, оскільки укладений договір потребував нотаріального посвідчення, в зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду для підтвердження дійсності укладеного договору. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. В судове засідання представник третьої особи Одеської товарної біржи не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Одеська товарна біржа про визнання договору купівлі продажу дійсним, необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно до вимог статті 47 ЦК УРСР (1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. В судовому засіданні встановлено, що 18.12.1995 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , посвідчений Одеською товарною біржею, реєстраційний номер 906. Зазначений договір був посвідчений Одеською товарною біржею 18.12.1995 року за № 906.Згідно умов зазначеного договору купівлі продажу, [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Всі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі сторонами виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений позивачем, про що свідчить п. 6 договору, на виконання умов укладеного договору [PERSON] проведено реєстрацію договору в комунальному підприємстві «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації». Протягом всього часу з моменту укладення договору [PERSON] відкрито володіє та користується придбаним майном, однак на підставі укладеного договору позбавлена можливості розпоряджатися придбаним майном. Згідно ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Станом на 2026 рік договір нотаріально не посвідчено. Згідност.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач не знав про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. Таким чином, оскільки при укладенні договору всі умови договору сторонами виконані належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам ст.657 ЦК України, суд вважає за необхідне визнати дійсним договір купівлі продажу нерухомого майна, а сам квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] 18.12.1995 року, посвідчений Одеською товарною біржею, реєстраційний номер 906. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання договору купівлі продажу дійсним і право позивача таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved