Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

26.11.2025 представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до суду із вказаним позовом через підсистему «Електронний суд» мотивуючи його тим, що 03.01.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір №100766211, згідно з умовами якого відповідач отримав 5 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. 28.04.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір факторингу № 96-МЛ/Т, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №100766211 від 03.01.2023 перейшло до позивача. Згідно довідки-розрахунку заборгованості, сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №100766211 від 03.01.2023 становить 20 950,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 5 000,00 грн ., заборгованості за відсотками - 15 000,00 грн., заборгованості за комісією 950,00 грн.. Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не вчиняє дій спрямованих на повернення вказаних грошових коштів, з метою захисту порушеного права й охоронюваних законом інтересів, позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 950,00 грн., 2422,40 грн у відшкодування витрат зі сплати судового збору та 8 000,00 грн. у відшкодування витрат за надання професійної правничої допомоги. В ході розгляду судом було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у АТ «Універсал Банк», відомості котрі стосувалася належності картки № [NUMBER] відповідачу, транзакції від 03.01.2023 на суму 5?000 грн, зарахування коштів та верифікації власника (а.с. 47). 24.12.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Пузін Д.М. подав через підсистему «Електронний суд» відзив на позовну заяву у якому зазначає позицію, що відповідач заперечує факт укладення кредитного договору № 100766211 від 03.01.2023 з ТОВ «Мілоан», оскільки не підписував його ані власноручно, ані кваліфікованим чи удосконаленим електронним підписом, а використання одноразового ідентифікатора не підтверджено належними доказами. Позивачем не надано доказів належної ідентифікації відповідача, технічних даних укладення електронного договору, підтвердження належності номера телефону та банківської картки відповідачу, а також доказів фактичного отримання ним кредитних коштів. Крім того, у відзиві зазначено, що позивач не довів переходу до нього права грошової вимоги за договором факторингу, оскільки відсутні належні додатки, зокрема реєстр боржників, а також докази повідомлення відповідача про відступлення права вимоги. Вказується на нікчемність договору через недотримання вимог щодо форми та підписання, а також на недоведеність заявлених позовних вимог у зв`язку з відсутністю належних, допустимих і достатніх доказів. Таким чином просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Також у відзиві просив зобов`язання позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України надати для дослідження в судовому засіданні оригінали електронних та письмових доказів, копії яких долучені до матеріалів справи, а саме: електронний оригінал кредитного договору № 100766211 від 03.01.2023 з додатками; оригінал договору факторингу № 96-МЛ/Т від 28.04.2023 з усіма додатками; оригінали платіжної інструкції № 71215 від 28.04.2023 та платіжного доручення № 56982415 від 03.01.2023; а також договір про надання правничої допомоги та ордер (а.с. 57-64). Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у засідання не з`явився, однак просив розглядати справу без його участі (а.с. 5 зв.). Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Пузін Д.С до судового засідання не з`явилися хоча про місце, дату та час судового засідання були повідомлені належним чином (а.с. 55, 56). Про причини неявки суд не повідомили. До того ж відповідачу та його представнику відомо про наявність судового провадження, оскільки відповідачем укладено угоду на представництво, а представником подано відзив на позовну заяву. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України та п. 1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести у відсутність відповідача та його представника. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши заяви сторін та матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, 03.01.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладений Кредитний договір №100766211, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 5 000,00 грн .(а.с. 7-12). Договір про споживчий кредит укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «W28475», що підтверджено довідкою про ідентифікацію (а.с.14). У п. 2.1. Кредитного договору зазначено номер рахунку, на котрий надаються кошти -537541*80 (а.с.8). Платіжним дорученням № 56982415 від 03.01.2023 (а.с. 15 зв.) підтверджується отримання [PERSON] кредитних коштів на кредитний рахунок № [NUMBER] . Відповіддю від 08.01.2026 АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» підтвердив, що банківська картка № [NUMBER] належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). 03.01.2023 на цю картку було зараховано 5?000,00 грн (а.с. 67). Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 100766211 від 03.01.2023 (а.с. 17), зазначено, що загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 100766211 від 03.01.2023 становить 20 950,00 грн, що складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 5 000,00 грн., простроченої заборгованості за сумою відсотків - 15 000,00 грн., простроченої заборгованості за комісією 950,00 грн. 28.04.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір факторингу № 96-МЛ/Т , відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №100766211 від 03.01.2023 перейшло до позивача (а.с. 17 зв.-21). Витягом з реєстру боржників (а.с. 27) зазначаються дані відповідача та підтверджується перехід вимог до нового кредитора. Платіжною інструкцією зазначається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило ТОВ «Мілоан» кошти за договором факторингу (а.с. 26 зв.). 04.11.2025 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» своєю претензією повідомляло відповідача про те, що його борг перейшов від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Кредит Капітал» (а.с. 27). Також відповідачу була висунута вимога про погашення заборгованості за договором кредиту. В силу вимог ст.525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, тому позичальник зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті визначеними в кредитному договорі. Частиною першою ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Суд надає оцінку відзиву представника відповідача, та вважає, що відзив відповідача є необгрунтованим та не підтверджений належними і допустимими доказами. Відповідач фактично не заперечує отримання кредитних коштів, а його доводи зводяться до формальних припущень щодо способу укладення договору та допустимості доказів. При цьому, посилаючись на те, що лише банківські виписки можуть підтверджувати рух коштів (а.с. 62), відповідач не надав жодної виписки з власного банківського рахунку або інших документів, які б спростовували факт зарахування йому 03.01.2023 коштів у сумі 5 000,00 грн. Натомість матеріалами справи підтверджено, що 03.01.2023 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено кредитний договір № 100766211 в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», підписаний одноразовим ідентифікатором «W28475», що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с. 712, 14). Пунктом 2.1 договору визначено рахунок для зарахування коштів № 537541*80 (а.с. 8). Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується платіжним дорученням № 56982415 від 03.01.2023 (а.с. 15 зв.), а також відповіддю АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», якою встановлено належність банківської картки відповідачу та зарахування на неї 03.01.2023 суми 5 000,00 грн із призначенням платежу «Кошти згідно договору 100766211» (а.с. 67). Розмір заборгованості відповідача підтверджується випискою з особового рахунку за кредитним договором № 100766211 (а.с. 17). Перехід права вимоги до позивача доведено договором факторингу № 96-МЛ/Т від 28.04.2023, витягом з реєстру боржників та платіжною інструкцією про оплату факторингу (а.с. 17 зв.21, 26 зв., 27). Відповідач також був повідомлений про відступлення права вимоги претензією від 04.11.2025 (а.с. 27). Таким чином, доводи відзиву спростовуються матеріалами справи, а заперечення відповідача не містять жодних доказів, які б ставили під сумнів факт укладення договору, отримання кредитних коштів чи перехід права вимоги до позивача. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що відповідач в порушення умов кредитного договору №100766211 від 03.01.2023 та вимог ст.526, 549, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України, своїх зобов`язань не виконав, що призвело до створення заборгованості перед позивачем, розмір якої становить 20 950,00 грн., яка складається із заборгованості за сумою кредиту - 5 000,00 грн ., заборгованості за відсотками - 15 000,00 грн., заборгованості за комісією 950,00 грн., яка і підлягає стягненню в судовому порядку. Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію представника позивача, позицію відповідача, суд вважає необхідним позов задовольнити повністю і стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 20 950,00 грн., оскільки останній не виконав своїх зобов`язання за кредитним договором №100766211 від 03.01.2023 щодо повернення коштів. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, що заявлені позивачем в розмірі 8 000,00 грн. суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем надано докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, а саме: договір № 0107 про надання правової допомоги від 01.07.2025 (а.с. 30 зв.), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом необхідних для надання правничої (правової) допомоги (а.с. 32), акт №д/7436 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 12.11.2025 (а.с. 31 зв.), ордер (а.с. 31), виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с. 28, 31). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Враховуючи вищевикладене та відсутність клопотання сторони відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, тому на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ними документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved