Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 22.04.2021 між Акціонерним товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] укладено Комплексний договір №5/3306738. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, кредит надається на споживчі цілі, умови надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом згідно Договору визначені в Правилах надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та умов страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною цього договору та розміщені на офіційному сайті Банку. Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надає відповідачу надано кредит в сумі 155061,00 грн. на строк з 22.04.2021 до 21.04.2027 включно. Відповідно до підпунктів 1.3.1-1.3.2 пункту 1.3. статті 1 Кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплачувати банку процентну винагороду щомісячно, в розмірі 10.00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за Договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2.50% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. Договору. Станом на 01.11.2022 у відповідача наявна заборгованість у розмірі 217369,18 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 124500 грн. 56 коп.; прострочена заборгованість за кредитом 22521,12 грн., нараховані відсотки 407,89 грн., нарахована комісія 3876,53 коп., прострочені відсотки 15938,19 грн., прострочена комісія 50394,89 грн. Просить стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» заборгованість у розмірі 217639,18 грн. за кредитним договором №5/3306738 від 22.04.2021 р. та судові витрати у розмірі 3264,59 грн. Не погодившись із позовними вимогами відповідачем в особі свого представника, адвоката Миргородського В.П. подано відзив на позовну заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає частково з наступних підстав. 22 квітня 2021 року між сторонами дійсно був укладений вищезазначений кредитний договір і відповідач отримав узгоджену суму кредиту. В подальшому у зв`язку з тяжким матеріальним становищем відповідач не мав змоги належним чином виконувати умови договору і своєчасно сплачувати кредит. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору 30 грудня 2021 року позивачем на адресу відповідача була надіслана письмова вимога про дострокове виконання боргових зобов`язань і повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів та інших платежів протягом 30 днів з дати отримання вказаної вимоги. Платежі, про які йшлося у вимозі, складалися з наступного: 1. сума кредиту -147021,68 грн. 2. Проценти - 3676,00 грн. 3. Комісія -11629,59 грн. Станом на 01 листопада 2022 року позивач просить стягнути з відповідача такі платежі: 1. Заборгованість за кредитом -124500,36 грн. 2. Прострочену заборгованість за кредитом - 22521,12 грн. 3. Нараховані відсотки - 407,89 грн. 4. Нараховану комісію - 3876,53 грн. 5. Прострочені відсотки -15938,19 грн. 6. Прострочену комісію - 50394,89 грн. У даному випадку позивач пред`явив до відповідача вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором 30 грудня 2021 року і з цього часу закінчився строк кредитування, у зв`язку з чим припинилося і право позивача на нарахування процентів за кредитним договором. На день закінчення строку кредитування, тобто станом на 30 грудня 2021 року, розмір процентів за користування кредитом склав 3676,00 грн., про що зазначено у вказаній письмовій вимозі про дострокове повернення виконання боргових зобов`язань, і вказану суму процентів відповідач визнає. Інша сума процентів, яка була нарахована позивачем після 30 грудня 2021 року і заявлена у позовній заяві, відповідач не визнає, оскільки вона нарахована незаконно після закінчення строку кредитування. Відтак, у межах строку кредитування до 30 грудня 2021 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця, а після 30 грудня 2021 року нарахування процентів за погодженими сторонами умовами кредитного договору вже неможливе. Таким чином, вважаю, що з відповідача підлягають стягненню проценти, розмір яких станом на 30 грудня 2021 року становив 3676,00 грн. Позовні вимоги в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту відповідач не визнає, вважає що продавець не повинен включати у договори із споживачем умов, які є недобросовісними, вважає, що положення кредитного договору №5/3306738 від 22 квітня 2021 року про сплату позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,50 % у місяць від суми кредиту суперечать положенням статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення кредитного договору. З урахуванням вищевикладених обставин, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредитної заборгованості не підлягають задоволенню. Просить суд позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» заборгованість за кредитним договором №5/3306738 від 22 квітня 2021 року станом на 30 грудня 2021 року в розмірі 124500 (сто двадцять чотири тисячі п`ятсот) грн. 56 коп.; прострочену заборгованість за кредитним договором в розмірі 22521 (двадцять дві тисячі п`ятсот двадцять одна) грн. 12 коп.; відсотки за користування кредитом в розмірі 3676 (три тисячі шістсот сімдесят шість) грн. 00 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом і комісії за обслуговування кредиту відмовити. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.09.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» залучити до участі у справі, як правонаступника позивача Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк». Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача, адвокат Миргородський В.П. в судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає частково з урахуванням відзиву на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 22.04.2021 р. між Акціонерним товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №5/3306738. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Кредитор надає Позичальнику кредит в сумі 155061,00 грн., строком з 22.04.2021 до 21.04.2027 (включно). Відповідно до підпунктів 1.3.1-1.3.2 ст.1 Кредитного договору, Позичальник зобов`язується сплачувати Банку: процентну винагороду щомісячно в розмірі 10% річних (фіксована відсоткова ставка), починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2,50 % від суми кредиту. Згідно розрахунку заборгованості станом на 01.11.2022 р. загальний залишок заборгованості за кредитним договором №5/3306738 від 22.04.2021 року становить - 217369,18 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 124500 грн. 56 коп.; прострочена заборгованість за кредитом 22521,12 грн., нараховані відсотки 407,89 грн., нарахована комісія 3876,53 коп., прострочені відсотки 15938,19 грн., прострочена комісія 50394,89 грн. На підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №2-2024 від 18.01.2024 р. укладеного між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ», відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №5/3306738 від 22.04.2021 року укладеним між АТ«КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ». Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України казано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 року «Про захист прав споживачів». Згідно з п. 22 ч. 1ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Кредитодавець такого обов`язку не виконав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як установлено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та невиконання ним належним чином зобов`язань за кредитним договором. Також суд приймає до уваги той факт, що кредитор звертався до позичальника з вимогою про сплату заборгованості, яка відповідачем залишилась проігнорована. Доказів сплати відповідачем суми заборгованості за кредитним договором суду не надано, внаслідок чого суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у виді тіла кредиту. З приводу стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі 407,89 грн., 15938,19 грн. прострочені відсотки, суд приходить до наступного. 30.12.2021 на ім`я відповідача направило вимогу про дострокову сплату заборгованості. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Згідно з умовами укладеного договору відповідач, як позичальник, зобов`язується погашати кредит в порядку і строки визначені графіком, викладеним в договорі кредитування. Судом встановлено, що 30.12.2021 банк звернувся до відповідача з вимогою про дострокове повернення кредиту в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України та сплати коштів, які складаються з непогашеної суми боргу в розмірі 147021,68 грн., проценти 3676,00 грн., комісія 11629,59 грн. При цьому слід врахувати правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Відтак, позивач безпідставно нарахував відсотки за користування кредитом після 30.12.2021, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. ому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти у розмірі 3676,00 грн. Після звернення з досудовою вимогою позивач не був позбавлений права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. З приводу позовних вимог про стягнення комісії суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). При цьому, Закон України«Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що відповідачу встановлено плати за послуги банку щодо обслуговування кредиту, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку про те, що положення кредитного договору щодо сплати комісії, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. За розрахунком суду, з урахуванням позовних вимог та розрахунку позивача, відповідач повинен сплатити на користь банку заборгованість по тілу кредиту в сумі 147021,68 (124500,56 грн. (строкова заборгованість) + 22521,12 грн. (прострочена заборгованість) = 147021,68 грн.) та заборгованість за процентами 3676,00 грн., що загалом становить 150697,68 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2260,47 грн.

Outcome: partial