Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача стягнуті за виконавчим написом від 07.10.2021 року, реєстраційний номер 34285 вчинений приватним нотаріусом КМНО Бригіда В.О. грошові кошти в розмірі 39 439, 64 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно виконавчого напису, вчиненого 07.10.2021 року приватним нотаріусом КМНО Бригіда В.Ю., який зареєстровано в реєстрі за №34285, було вирішено звернути стягнення з позивача, [PERSON] підставою для винесення вказаного виконавчого напису №34285 від 07.10.2021 року, слугував кредитний договір, за яким відповідач вважав що начебто, [PERSON] , було укладено кредитний договір, з ТОВ «Бізнес Позика», ідентифікаційний код юридичної особи 41084239, за яким загальна сума заборгованості становила 39 439,64 гривень на користь відповідача. У подальшому, на підставі виконавчого напису нотаріуса, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Попляком В.В., було відкрито виконавче провадження № 67324324. В рамках виконавчого провадження № 67324324 з позивача було стягнуто 44 633,97 грн. Рішенням Жовтневого районним судом м. Харкова по справі № 635/1457/24 від 11.04.2024 року, позовні вимоги позивача, [PERSON] про визнання виконавчого напису №34285 виданий 07.10.2021 року приватним нотаріусом КМНО Бригіда В.О. таким, що не підлягає виконанню було задоволено. Стягнення коштів з картки позивача відбулось під час розгляду справи № 639/1457/24. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду. Ухвалою Новобаварського районного суду від 14.08.2025 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" про стягнення коштів за скасованим виконавчим написом передано на розгляд до Печерського районного суду міста Києва. Постановою Харківського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року апеляційну скаргу [PERSON] в особі представника [PERSON] було задоволено, ухвалу Новобаварського районного суду м. Харкова від 14.08.2025 року скасовано і направлено справу до Новобаварського районного суду м. Харкова для продовження розгляду Ухвалою Новобаварського районного суду м. Харкова від 01.12.2025 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Морозов В.Ю. не з`явилися, представником подано до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за відсутності позивача та представника позивача та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу місцезнаходження, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Згідно копії рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.04.2024 року по справі № 635/1457/24(2/639/800/24) за позов [PERSON] до ТОВ "Бізнес позика", третя особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Попляк Володимир Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню встановлено, що даним рішенням було визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 34285 від 07.10.2021 року, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Бізнес позика" грошових коштів у розмірі 39 439, 64 грн. Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 67324324 від 30.10.2021 року вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Попляком В.В. було відкрито виконавче провадження № 67324324 на підставі виконавчого напису № 34285, вчиненого 07.10.2021 року приватним нотаріусом КМНО Бригіда В.О., щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Бізнес позика" грошових коштів у розмірі 39 439, 64 грн. Згідно з копією постанови № 67324324 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Попляком В.В. 04.11.2021 року було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника відповідно до якої звернено стягнення на доходи боржника, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії постанови № 67324324 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Пашковим Ю.Д. 25.01.2024 року було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника відповідно до якої звернено стягнення на доходи боржника, [PERSON] , [INFO] . Згідно копії довідки військової частини [NUMBER] про стягнення коштів та копії квитанції "ПриватБанк" від 12.02.2024 року встановлено, що з [PERSON] в рамках виконавчого провадження № 67324324 було стягнуто грошові кошти в розмірі 44 633, 97 грн. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З урахуванням змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності речово-правових відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18). Отже, як вже було зазначено, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що виконавчий напис нотаріуса в судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, підстава, за якою відповідач стягнув з позивача 39 439, 64 грн. відпала, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про повернення стягувачем коштів на підставі ст. 1212 ЦК України є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення витрат в суді. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вирішуючи питання обгрунтованості розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, суд враховує те, що справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є малозначною справою, всі обставини по цій справі були встановленні в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог розумності та справедливості, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 5 000,00 грн. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: approved