Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача та відповідача. [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, остаточно визначившись з позовними вимогами, просила стягнути з [PERSON] на її користь 6 750 000 грн як половину отриманих [PERSON] доходів (дивідендів) за результатами фінансово-господарської діяльності ПП «АЛЬТЕНЕР» (ідентифікаційний код юридичної особи: 35438407) за період з 07.03.2025 року по теперішній час. Позовну заяву обґрунтовано тим, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі за спільні сумісні кошти подружжя було сформовано статутний капітал ПП «АЛЬТЕНЕР», унаслідок чого [PERSON] став його учасником із часткою 50% у статутному капіталі в розмірі 49 900 000,00 грн. Вказана частка, набуту за час шлюбу, відповідно до вимог статей 60, 61, 63, 65 СК України, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вона зареєстрована. Після розірвання шлюбу між сторонами рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 05.02.2025 у справі №308/17717/24 сторони уклали 13.05.2025 договір про поділ майна, посвідчений приватним нотаріусом Котляровою Л.В. за реєстровим №2382, яким підтвердили факт спільного набуття корпоративних прав та погодили передачу у власність позивача частки 25% у статутному капіталі ПП «АЛЬТЕНЕР». Водночас зазначена частка перебуває у заставі на користь АТ «Державний експортно-імпортний банк України», тому її фактична передача у власність позивача має відбутися після припинення обтяження. Незважаючи на це, сторони договором підтвердили, що майно є спільним та підлягає поділу. Як стало відомо позивачу у 2025 році, [PERSON] отримав доходи (дивіденди) за результатами фінансово-господарської діяльності ПП «АЛЬТЕНЕР» у розмірі близько 14 000 000,00 грн, тобто вже після розірвання шлюбу та укладення договору про поділ майна. Оскільки зазначені доходи є результатом діяльності підприємства, корпоративні права в якому належать обом колишнім подружжям як співвласникам, вони також мають характер спільного майна і підлягають поділу між сторонами у рівних частках. Відповідач, отримавши вказані доходи одноосібно, не передав позивачу її належну частку, чим порушив її майнові права як співвласника майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. 23.11.2025 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, зміст якого зводиться до того, що майно подружжя сторони врегулювали нотаріально посвідченим договором про поділ від 13.05.2025: у шлюбі сформовано 50% частку в статутному капіталі ПП «АЛЬТЕНЕР», а позивачці передається 25% цієї частки після припинення застави; сторони підтвердили повне врегулювання майнових претензій і відсутність інших вимог (п. 3.8, 3.16), а отже подальше стягнення будь-яких «додаткових доходів» суперечить договору та принципу pacta sunt servanda. Статут ПП «АЛЬТЕНЕР» передбачає виплату дивідендів лише особам, які є учасниками на день прийняття рішення, тому до фактичного набуття 25% позивачка прав на дивіденди не має, у тому числі щодо сум, виплачених у 2025 році за 20192023 роки. Посилання позивачки на право на «половину доходів» є помилковим з огляду на правові висновки Великої Палати Верховного Суду (справа № 760/20948/16-ц), за якими другий із подружжя при поділі майна може вимагати не половину дивідендів, а виплату половини вартості частки у статутному капіталі, визначеної на дату звернення, що відрізняється від обраного способу захисту. Поданий позов, на думку відповідача, спрямований на обхід умов договору та неправомірне розширення майнових прав позивачки, яка прагне одночасно отримати і корпоративну частку (після зняття застави), і половину виплачених відповідачу дивідендів. 01.12.2025 представник позивача надала відповідь на відзив, де зазначила, що пред`явлена [PERSON] вимога про стягнення 1/2 дивідендів не є зміною або оспорюванням умов договору від 13.05.2025, а є належним способом захисту її права на дохід, отриманий від спільного сумісного майна подружжя. На обґрунтування своєї позиції позивачка послалася на таке. За умовами зазначеного договору сторони підтвердили, що частка у статутному капіталі ПП «АЛЬТЕНЕР» у розмірі 50 % була сформована у шлюбі за рахунок спільних коштів і є спільною сумісною власністю подружжя. Договором погоджено, що 25 % цієї частки перейдуть у власність позивачки після припинення застави. Отже, передача частки поставлена у залежність від настання відкладальної умови відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України. До фактичного здійснення передачі право спільної сумісної власності на всю частку зберігається. Сторона позивача наголосила на необхідності розмежування права на частку та прав з частки. Право на частку як майнове право може існувати до моменту державної реєстрації переходу корпоративних прав, тоді як корпоративні правомочності (у тому числі право на дивіденди) реалізуються особою, яка є учасником юридичної особи. Однак отримані учасником дивіденди є доходом від спільного майна, який підлягає поділу між співвласниками відповідно до ст. 61, 63, 68 СК України. На момент виплати дивідендів фактичний поділ частки не був здійснений, відкладальна умова не настала, а отже правовий режим спільної сумісної власності на частку у ПП «АЛЬТЕНЕР» зберігався. Відповідач отримав дивіденди не від особистого майна, а від активу, який був і є спільним майном подружжя. За змістом ч. 2 ст. 61 СК України такі доходи є спільними доходами і підлягають поділу в рівних частках, якщо інше не встановлено домовленістю між сторонами або законом. Договір про поділ майна не врегульовує питання поділу дивідендів, отриманих після розірвання шлюбу, оскільки придбані у шлюбі корпоративні права є предметом договору, тоді як дивіденди є доходом, який не був «придбаний» і не міг входити до предмета поділу; при укладенні договору сторонам не було відомо про виплату дивідендів, а отже вони не могли бути включені до змісту домовленості; договір не містить жодного положення про відмову позивачки від майнових вимог щодо доходів, які виникнуть від спільного майна після його укладення; положення пунктів 3.8 та 3.16 договору слід розуміти у межах предмета договору - поділу майна, набутого у шлюбі, і вони не охоплюють доходи, отримані після розірвання шлюбу. Щодо доводів відповідача про неналежність обраного способу захисту позивач зазначила, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 760/20948/16-ц від 10.04.2024 стосувався поділу частки та/або компенсації її вартості, але не регулював питання поділу дивідендів. У зазначеній постанові відсутні будь-які висновки про неможливість вимагати поділу доходів, отриманих одним із подружжя від спільного майна. На думку позивачки, зазначене рішення не може тлумачитися як заборона вимагати частину доходу, який уже отриманий від спільної сумісної власності. 08.12.2025 представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив, зміст яких зводиться до того, що укладеним між сторонами договором про поділ майна подружжя від 13.05.2025 остаточно врегульовано всі майнові відносини між сторонами, у тому числі щодо корпоративних прав ПП «АЛЬТЕНЕР», про що прямо свідчать положення пунктів 3.8 та 3.16 договору. Договором погоджено, що позивачка набуває право власності на 25 % частки у статутному капіталі підприємства лише після припинення застави, тобто за відкладальною умовою, яка станом на березеньлипень 2025 року не настала, у зв`язку з чим позивачка не набула статусу учасника підприємства та відповідних корпоративних прав. Дивіденди є формою реалізації корпоративних прав учасника товариства і можуть бути отримані виключно особою, яка є учасником на момент прийняття рішення про їх виплату, тоді як позивачка таким учасником не була. При цьому частина дивідендів була нарахована ще у березні 2025 року, тобто до укладення договору про поділ майна, однак сторони свідомо не включили питання їх поділу до предмета договору, що підтверджує відсутність у позивачки права на відповідні вимоги. Процесуальні дії по справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.10.2025 справу передано на розгляд судді Голяні О.В. Ухвалою суду від 29.10.2025 заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову залишено без задоволення. Ухвалою суду від 06.11.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Витребувано у Головного управління ДПС у Закарпатській області відомості про суми нарахованих та виплачених ПП «Альтенер» (ідентифікаційний код юридичної особи 35438407) доходів (дивідендів) [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також суми нарахованого (перерахованого) податку та військового збору з даних доходів за період з 07.03.2025 по день постановлення ухвали суду. Ухвалою суду від 06.11.2025 виправлено описку в тексті ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.10.2015 про вжиття заходів забезпечення позову по справі 308/15765/25, а саме: замість невірно вказаного прізвища позивача « [PERSON] » зазначено вірне прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 14.11.2025 розгляд справи постановлено здійснювати в режимі відеоконференції з представником позивача поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою суду від 15.12.2025, прийнятою без постановлення окремого документа, залишено без розгляду клопотання представника позивача про залучення ПП «АЛЬТЕНЕР» в якості третьої особи та витребування доказів. Ухвалою суду від 15.12.2025, постановленою окремим документом, прийнято заяву представника позивача про зменшення позовних вимог. Ухвалою суду від 28.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Суд поновлює позивачу строк на подання доказу - статуту ПП «АЛЬТЕНЕР» у редакції від 05.10.2017, оскільки разом із позовною заявою нею було подано статут ПП «АЛЬТЕНЕР» у новій редакції, затвердженій протоколом № 3/2025 від 05.06.2025 загальних зборів учасників ПП «АЛЬТЕНЕР», а на відсутність у матеріалах справи статуту, чинного на дату виникнення спірних правовідносин, суд звернув увагу в порядку пункту 5 частини другої статті 197 ЦПК України. Також суд поновлює відповідачу строк на подання доказів - протоколів загальних зборів власників ПП «АЛЬТЕНЕР» № 2/2025 від 21.03.2025, № 2/2025-1 від 10.05.2025, № 4/2025 від 21.03.2025, оскільки посилання на зазначені докази було здійснено відповідачем у відзиві, а необхідність їх подання також випливає з вимог пункту 5 частини другої статті 197 ЦПК України. Заяви та клопотання. Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать [PERSON] 31.10.2025 представником позивача подано заяву про виправлення описки в ухвалі суду від 27.10.2025. 13.11.2025 представником позивача подано клопотання про участь в підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції. На виконання ухвали суду від 06.11.2025 Головним управлінням ДПС у Закарпатській області надано витребувані судом докази, а саме: відомості про джерела/суми нарахованого (перерахованого) податку на доходи фізичних осіб та військового збору по фізичній особі [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 01.03.2025 по 30.09.2025. 12.12.2025 представником позивача подані клопотання про відкладення підготовчого судового засідання у справі; про долучення доказу до справи копії статуту ПП «АЛЬТЕНЕР» (в редакції від 05.10.2017), разом із клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання доказів); про зменшення позовних вимог; про залучення ПП «АЛЬТЕНЕР» в якості третьої особи та витребування доказів. 14.12.2025 представником позивача подане письмове пояснення на заперечення відповідача від 08.12.2025. 14.12.2025 представником відповідача подане клопотання про долучення доказів до справи: протоколів загальних зборів власників ПП «АЛЬТЕНЕР» № 2/2025 від 21.03.2025; № 2/2025-1 від 10.05.2025; № 4/2025 від 21.03.2025 (разом із клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання доказів). В судовому засіданні 15.12.2025 представник позивача заявив про залишення без розгляду його клопотань про залучення ПП «АЛЬТЕНЕР» в якості третьої особи та витребування доказів. 18.12.2025 представником позивача подані письмові пояснення на клопотання відповідача від 14.12.2025 про долучення доказів до справи. Пояснення сторін, надані в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.11.2004, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.02.2025 у справі № 308/17717/24, що набрало законної сили 07.03.2025, було розірвано. Під час шлюбу сторін їхніми спільними коштами була сформована 50% частка у статутному капіталі ПП «АЛЬТЕНЕР» (код ЄДРПОУ 35438407), учасником якої був [PERSON] /див. витяг з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України від 24.10.2025/. Відповідно до розділу 6 Статуту ПП «АЛЬТЕНЕР» (редакція від 05.10.2017) дивіденди чистий прибуток чи його частина, що залишається в розпорядженні підприємства після розрахунків з бюджетом та іншими кредиторами за результатами календарного року і направляється згідно з рішенням зборів учасників на виплату учасникам пропорційно їх часткам в Статутному капіталі (фонді) підприємства. Розмір дивідендів затверджується зборами учасників з врахуванням пропозицій директора (дирекції) підприємства. Розмір дивідендів визначається та оголошується без врахування податків, що мають об`єктом оподаткування дивіденди. Дивіденди можуть виплачуватися після затвердження зборами учасників результатів діяльності підприємства за підсумками кварталу, півріччя або року. А відповідно до п. 8.1. Статуту ПП «АЛЬТЕНЕР» (нова редакція), затвердженого протоколом № 3/2025 від 05.06.2025 Загальних зборів Учасників ПП «АЛЬТЕНЕР», виплата дивідендів здійснюється за рахунок чистого прибутку Підприємства особам, які були власниками Підприємства на день прийняття рішення про виплату дивідендів, пропорційно до розміру їхніх часток. Протоколом загальних зборів власників ПП «АЛЬТЕНЕР» № 2/2025 від 21.03.2025 вирішено виплатити [PERSON] частину прибутку підприємства за 2019 рік у розмірі 7 500 000,00 грн; протоколом № 2/2025-1 від 10.05.2025 виплатити [PERSON] частину прибутку за 2019 рік у розмірі 3 500 000,00 грн; протоколом № 4/2025 від 21.03.2025 виплатити [PERSON] частину прибутку підприємства за 2023 рік у розмірі 4 000 000,00 грн. З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за березень 2025 по вересень 2025 [PERSON] , код РНОКПП [NUMBER] , убачається, що ПП «АЛЬТЕНЕР» у березні 2025 року нарахувало [PERSON] 7 500 000 грн дивідендів, які були виплачені у квітні з утриманням 375 000 грн податку та 375 000 грн військового збору; у травні 2025 року підприємство нарахувало та виплатило 3 500 000 грн дивідендів з утриманням 175 000 грн податку та 175 000 грн збору; у липні 2025 року нарахувало та виплатило 4 000 000 грн дивідендів з утриманням 200 000 грн податку та 200 000 грн збору. Станом на березень - липень 2025 позивач [PERSON] не була учасником ПП «АЛЬТЕНЕР», код ЄДРПОУ 35438407. 13.05.2025 між [PERSON] (Сторона 1) та [PERSON] (Сторона 2) укладено договір про поділ майна, придбаного як спільна сумісна власність подружжя, який посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2382. Цим договором сторони здійснили розподіл належного їм спільного сумісного майна. Відповідно до п.п. 1.3.9 п. 1.3 договору встановлено, що сторонами під час зареєстрованого шлюбу на спільні сумісні кошти/майно зроблено внески в статутний (складений) капітал наступних юридичних осіб: приватне підприємство «АЛЬТЕНЕР», ідентифікаційний код юридичної особи: 35438407, загальний статутний капітал 99 800 000,00 грн., розмір частки в статутному капіталі - 50%, номінальна вартість частки 49 900 000,00 грн., учасник приватного підприємства відповідно до відомостей з ЄДР - Сторона-1. Згідно з п.п. 2.5.1.6 п.п. 2.5.1 п. 2.5 договору у приватну власність Сторони-2 [PERSON] передаються, зокрема, корпоративні права у вигляді частки 25% у статутному капіталі ПП «АЛЬТЕНЕР» (ідентифікаційний код 35438407). Відповідно до умов договору про поділ майна від 13.05.2025, передання корпоративних прав мало бути здійснено сторонами протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору, за винятком часток, які перебувають у заставі. Зокрема, передання 25 % частки у статутному капіталі ПП «АЛЬТЕНЕР» (код ЄДРПОУ 35438407) передбачено через 15 календарних днів після припинення відповідної застави. Тобто сторони погодили відкладальну умову, за настання якої частка переходить у власність позивача. Відповідно до п. 3.8. договору, сторони підтверджують, що цим договором майнові питання між сторонами врегульовуються повністю, інших претензій щодо майна і майнових прав у сторін немає. Відповідно до п 3.16. договору, цей договір включає повний обсяг домовленостей сторін по відношенню до предмету цього договору, скасовує і робить недійсними всі інші зобов`язання щодо предмету цього договору, котрі могли бути прийняті, або зроблені сторонами в усній або письмовій формі до укладання цього договору. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № Р325577 від 24.10.2025 встановлено, що об`єктом обтяження є 50% частка у статутному капіталі ПП «АЛЬТЕНЕР» (код ЄДРПОУ 35438407), яка перебуває в заставі згідно з записом про обтяження №16656260 від 04.01.2018, зареєстрованим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Гулянич Т.М.; боржником за обтяженням є [PERSON] , розмір основного зобов`язання становить 209 182 845,10 грн, строк виконання зобов`язання 30.12.2026, термін дії до 28.12.2027, запис про звернення стягнення відсутній. Оцінка суду. Між сторонами виник спір про стягнення з відповідача на користь позивачки 6 750 000 грн як половини дивідендів, виплачених у 2025 році приватним підприємством «АЛЬТЕНЕР» його учаснику [PERSON] . Суду належить вирішити питання чи має позивач право вимагати виплату частини дивідендів за відсутності статусу учасника підприємства на момент прийняття рішень про їх виплату та з урахуванням укладеного між сторонами договору про поділ майна від 13.05.2025. Відповідно до частини першої статті 113 ЦК України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарські товариства можуть створюватися у формах, визначених законом, зокрема у формі товариства з обмеженою відповідальністю. Господарське товариство є власником: 1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів; 4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом /ч.ч.1-2 ст. 115 ЦК України). Учасники товариства мають право брати участь у розподілі прибутку і одержувати його частку (дивіденди) (п. 2 ч. 1 ст. 116 ЦК України). Підпункт 14.1.49 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає дивіденди як платіж на користь власника корпоративних прав у зв`язку з розподілом прибутку. Згідно з частинами 13 статті 26 Закону «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» дивіденди виплачуються за рахунок чистого прибутку особам, які були учасниками на день прийняття рішення про їх виплату, пропорційно до розміру часток. Стаття 369 ЦК України передбачає, що майно у спільній сумісній власності використовується співвласниками спільно, а розпорядження ним здійснюється за згодою всіх співвласників. За змістом статей 60, 61, 65, 66 СК України майно, набуте у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя. До такого майна належать і майнові права, у тому числі корпоративні, якщо частка у статутному капіталі була придбана за спільні кошти. Якщо один із подружжя набуває статус учасника товариства, це свідчить про домовленість подружжя про те, що саме він реалізує права, що випливають з частки. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 629 ЦК України встановлює імперативне правило про обов`язковість договору для сторін. Цей підхід узгоджується із загальновизнаним принципом pacta sunt servanda («договорів слід дотримуватися»), який є фундаментальним для цивільного обороту. Зміст цього принципу полягає в тому, що укладений і чинний договір має виконуватися сторонами належним чином та добросовісно. Судом встановлено, що ПП «АЛЬТЕНЕР» у 2025 році здійснило такі виплати дивідендів [PERSON] : у березні - нарахувало 7 500 000 грн; у квітні - виплатило зазначені дивіденди з утриманням 375 000 грн податку та 375 000 грн військового збору; у травні - нарахувало та виплатило 3 500 000 грн дивідендів з утриманням 175 000 грн податку та 175 000 грн військового збору; у липні - нарахувало та виплатило 4 000 000 грн дивідендів з утриманням 200 000 грн податку та 200 000 грн військового збору. Позивачка у зазначені дати учасником ПП «АЛЬТЕНЕР» не була. Перехід до неї 25 % частки передбачено договором про поділ майна подружжя від 13.05.2025 після припинення застави; зазначеним договором сторони підтвердили, що у шлюбі ними сформовано 50 % частку у статутному капіталі ПП «АЛЬТЕНЕР» за рахунок спільних коштів, погодили порядок переходу 25 % частки позивачці після припинення застави та засвідчили повне врегулювання майнових претензій і відсутність будь-яких інших вимог одна до одної (пп. 3.8, 3.16 договору). Матеріали справи підтверджують, що частина дивідендів у розмірі 7 500 000 грн була нарахована ПП «АЛЬТЕНЕР» у березні 2025 року ще до укладення сторонами договору про поділ майна. Хоча позивачка формально не була учасником підприємства і не мала прямого доступу до внутрішньої документації товариства, характер правовідносин між сторонами, наявність спільного майна у формі корпоративних прав, а також суттєвий обсяг потенційного доходу свідчать про те, що позивачка мала можливість з`ясувати обставини щодо нарахованих дивідендів і, за необхідності, ініціювати їх включення до предмета договору. Той факт, що сторони не погодили у договорі механізм розподілу дивідендів, свідчить про їхню волю не регулювати ці питання в межах домовленості. За таких обставин сторони уклали договір у час, коли частина дивідендів вже була нарахована, однак не включили питання їх поділу до предмета домовленості, що свідчить про відсутність наміру врегульовувати відповідні вимоги поза межами договору. Договір про поділ майна прямо фіксує, що позивачка отримає 25 % частки лише після припинення застави. Станом на березень, квітень, травень та липень 2025 року, коли ПП «АЛЬТЕНЕР» здійснювало нарахування й виплату дивідендів, відкладальна умова не настала; статусу учасника позивачка не мала, а тому права на частку і відповідні корпоративні правомочності у неї не виникли. Пункти 3.8 та 3.16 договору містять однозначну волю сторін щодо повного та остаточного врегулювання всіх взаємних майнових претензій. Отже, відсутність у договорі положень про поділ або компенсацію дивідендів не є прогалиною, а відображає погоджену волю сторін не включати такі вимоги до обсягу договірного регулювання. Позивачка стверджувала, що вимога про стягнення 1/2 дивідендів не є зміною або оспорюванням умов договору, а лише способом захисту її права на дохід, отриманий від спільного майна. Однак така вимога фактично спрямована на зміну погодженого сторонами механізму розподілу спільним майном та на перегляд договору, що суперечить статтям 525, 629 ЦК України. Позивачка наполягала, що частка у статутному капіталі була сформована у шлюбі, а відкладальна умова не настала, тому правовий режим спільної сумісної власності зберігався. Проте сторони добровільно погодили інший механізм реалізації корпоративних прав: перехід частки - у майбутньому, відповідно корпоративні правомочності належать тому, хто є учасником на момент їх реалізації. Вони також погодили повне врегулювання взаємних майнових претензій без застережень щодо доходів, сформованих до переходу частки. Позивачка також стверджувала, що договір не охоплює питання дивідендів після розірвання шлюбу. Цей довід є неспроможним, оскільки положення пп. 3.8 та 3.16 договору охоплюють усі майнові претензії, пов`язані зі спільним майном, незалежно від часу фактичного отримання доходів, а сам факт нарахування дивідендів до укладення договору та їх невключення до домовленості свідчить про волю сторін не регулювати це питання. За змістом принципу contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem), якщо сторона при укладенні договору не передбачила окремого врегулювання певних майнових наслідків, ризик такої невизначеності покладається на цю сторону і не може бути усунений шляхом судового втручання. Суд також бере до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 у справі № 760/20948/16-ц. Хоча Велика Палата прямо не розглядала питання поділу дивідендів між подружжям, її висновки визначальні для вирішення цієї справи: в разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства. Інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства, з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати вартості частки члена подружжя у статутному капіталі (пункти 77 - 78). Застосування наведених висновків Великої Палати Верховного Суду до спірних правовідносин дає підстави для висновку, що у разі, якщо один із подружжя здійснив внесок у статутний капітал товариства за рахунок спільних коштів, корпоративні права, зокрема й право на отримання дивідендів, виникають лише у тієї особи, яка стала учасником товариства. Інший з подружжя, який не набув статусу учасника, не має права на отримання дивідендів, а його право обмежується можливістю вимагати компенсацію вартості відповідної частки у порядку поділу спільного майна. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити повністю. З цих підстав,

Outcome: dismissed