Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Заявниця 02.09.2025 звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просить суд оголосити померлим [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця с. Пустовіти Миронівського району Київської області, який загинув при виконанні бойового завдання поблизу населеного пункту Новомихайлівка Покровського району Донецької області, в зоні ведення бойових дій під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Короткий виклад доводів поданої заяви Заяву мотивовано тим, що 20.11.2023 її чоловік, [PERSON] , був мобілізований до лав ЗСУ та зарахований до списків військової частини [NUMBER] . В подальшому на її адресу надійшло сповіщення № 3/106 від 22.01.2024 [INFO] про те, що її чоловік зник безвісти 09.01.2024 під час виконання бойового завдання при захисті Батьківщини, поблизу населеного пункту Новомихайлівка Покровського району Донецької області. 19.01.2024 по даному факту Білоцерківським РУП ГУНП в Київській області за даним фактом було внесено відомості до ЄРДР за № 12024111030000231. Оголошення її чоловіка померлим необхідне для оформлення спадкових прав та отримання одноразової грошової допомоги. Від встановлення факту загибелі військовослужбовця під час виконання бойового завдання внаслідок збройної агресії РФ проти України залежить виникнення та реалізація особистих майнових та немайнових прав заявника як члена сім`ї загиблого військовослужбовця, тобто має індивідуальний характер. На підставі зібраних документів, показань свідків та викладених відомостей, заявниця просить суд оголосити [PERSON] померлим, днем смерті вважати [INFO] . Пояснення заінтересованих осіб Представник заінтересованої особи - Міністерства оборони України, у поданих через підсистему «Електронний суд» поясненнях (а.с.51-71), просить суд звернути увагу на те, що військовослужбовець пропав безвісти в період дії воєнного стану на території України, за обставин, які виникли в результаті збройної агресії РФ проти України. Тому виходячи з положень ч. 2 ст. 46 ЦК України, коли воєнні дії на території України не закінчилися та про закінчення воєнного стану в Україні не оголошено, особа може бути оголошена померлою лише через два роки або з урахуванням конкретних обставин і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. У зв`язку з тим, що воєнні дії на території України тривають, вважає, що відлік встановленого шестимісячного строку відповідно ще не розпочався, а тому звернення заявниці до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою є передчасним і виключає можливість визнання особи померлою в поряд ч. 2 ст. 46 ЦК України. Разом з тим, звертає увагу суду, що в акті службового розслідування є тільки пояснення свідків про те, що нібито військовослужбовець зник безвісти під час виконання бойового завдання. Також відсутнє підтвердження, що свідки мають спеціальні знання та можуть констатувати смерть фізичної особи та її причини. Натомість, акті службового розслідування військової частини та інших доданих документах зазначено, що військовослужбовця вважати зниклим безвісти. Враховуючи специфіку статусу військовослужбовця, вважає, що доказами на підтвердження факту смерті може бути довідка про загибель, видана командуванням військової частини, колективний акт про настання смерті, складений на місці загибелі та завірений командиром військової частини. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 08.09.2025 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання на 10.10.2025. Відповідно до наказу голови суду від 08.09.2025 № 6-АГ, головуючий суддя Зінкін В.І. з 15.09.2025 по 19.05.2025 проходив онлайн-підготовку для підтримання кваліфікації. Ухвалою суду від 10.10.2025 постановлено залучити до участі у справі як заінтересовану особу військову частину [NUMBER] , витребувати в Таращанському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області КМУ МЮУ інформацію, у судовому засіданні оголошено перерву до 28.10.2025. Протокольною ухвалою суду від 28.10.2025 судове засідання відкладено до 13.11.2025, у зв`язку з хворобою присяжного Переляка О.П. Протокольною ухвалою суду від 13.11.2025 судове засідання відкладено до 26.12.2025 за клопотанням заявниці. Відповідно до наказу голови суду від 07.11.2025 № 25-В, головуючий суддя Зінкін В.І. з 24.11.2025 по 10.12.2025 перебував у щорічній відпустці. Протокольною ухвалою суду від 26.12.2025 судове засідання відкладено до 22.01.2026 для виклику свідків. Заявниця у судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі. Пояснила, що одружилася з [PERSON] 19.09.1999 року. Він був мобілізований 21.11.2023 року. 22.01.2024 прийшло сповіщення про те, що пропав безвісті. У них двоє дітей. Брат [PERSON] був з ним на одній позиціїі також безвісті пропав. Сестра [PERSON] проживає за кордоном. Мати і батько [PERSON] померли. Оголошення померлим необхідно для оформлення спадщини, отримання пільг та для отримання грошової допомоги. Інші спадкоємці, які не залучені до розгляду справи, відсутні. Представник заявниці - адвокат Гарбар М.Л. у судовому засіданні заяву підтримала у повному обсязі, прохала її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Таращанського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно. У поданій 08.01.2026 заяві просить розглядати справу без його участі, заяву визнає у повному обсязі та не заперечує щодо її задоволення. Представник заінтересованої особи - Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є донькою [PERSON] . Він загинув при виконанні бойового завдання. Не заперечує проти оголошення його померлим. Після зникнення його безвісті не отримувала ніяких відомостей про його місцезнаходження. Від хлопців, які були з ним на позиції, і які потім потрапили у полон, відомо, що бачили її батька загиблим. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що народився у 2000 році і є сином [PERSON] . Прохає оголосити останнього померлим, який зник без вісті поблизу населеного пункту Новомихайлівка, Покровського району, Донецької області. Офіційне повідомлення отримали 22.01.2024. Однак, він про це знав раніше, оскільки він сам є військовослужбовцем. 14.01.2024 йому на телефон скинули фото сповіщення. Також йому повідомили, що на пабліку агресора 16 або 17 січня 2024 викладено матеріали з с. Новомихайлівка, на якому побачив, що лежало тіло, він впізнав батька. На відео також бачили полонених. Коли випустили перших двох полонених, вони підтвердили, що бачили смерть батька. Представник заінтересованої особи - військової частини [NUMBER] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знав [PERSON] , з яким разом служили у ВЧ [NUMBER] та разом були на позиціях. Брат [PERSON] - [PERSON] , також служив в цій частині. Був з [PERSON] разом в учебці. Вони знаходились дня 4 на позиціях біля Новомихайлівкі, Покровського району, Донецької області разом з [PERSON] і [PERSON] . На четвертий день 09.01.2024 у них закінчився боєкомплект, у них були поранені, всі поранені знаходились у бліндажу. [PERSON] був поранений і також знаходився у бліндажу. Коли прийшли вороги, останні закидали бліндаж гранатами. Він (свідок [PERSON] ) у бліндаж потім не заходив, але сто відсотків [PERSON] загинув. Тих, хто міг ходити, забрали у полон, і таки чином він (свідок [PERSON] ) опинився у полоні. Відомо, що на тому місці знімали відео. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 19.09.1999 заявниця та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконкомі Ківшоватської сільської ради Таращанського району Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 19.09.1999 зроблено запис за № 9 (копія свідоцтва про одруження [NUMBER] , а.с.12). Від спільного шлюбу мають двох повнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.13-15). [PERSON] призваний 20 листопада 2023 року на військову службу за мобілізацією [INFO] . Як убачається з витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 30.12.2023 № 682, рядового [PERSON] , призначеного наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 30 грудня 2023 року № 295-РС на посаду старшого навідника [INFO], який прибув із військової частини [NUMBER] [ADDRESS] , з 30 грудня 2023 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення (а.с.26). Витягом із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 01.01.2024 № 1, рядовий [PERSON] , старший навідник [INFO], вважається таким, що прибув і приступив в район зосередження «Гаврилівка» з метою безпосередньої участі у бойових діях, забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування ворожої агресії (а.с.25). Як убачається з акту службового розслідування, проведеного відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 15 січня 2024 року № 314-АД «Про призначення службового розслідування по факту зникнення безвісті рядового [PERSON] », комісія пропонує командиру військової частини [NUMBER] вважати військовослужбовця військової служби за мобілізацією рядового [PERSON] , зниклим безвісти з 09 січня 2024 року поблизу населеного пункту Новомихайлівка Мар`їнської міської громади Покровського району Донецької області, під час виконання службових (бойових) завдань за призначенням із забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією РФ проти України. Крім того, зазначено, зо аналіз зібраних під час проведення службового розслідування доказів (документів, пояснень військовослужбовців) у своїй сукупності та взаємозв`язку, дає підстави зробити висновок про відсутність в діях військовослужбовця військової служби за мобілізацією рядового [PERSON] ознак можливих правопорушень під час виконання ним обов`язків військової служби у ході забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ (а.с.21-24). Відповідно до сповіщення сім`ї (близьких родичів) зниклого безвісти, [INFO] № 3/106 від 22.01.2024, адресованого заявниці, старший навідник [INFO] в/ч [NUMBER] , рядовий [PERSON] , [INFO] , зник безвісти 09.01.2024 поблизу населеного пункту Новомихайлівка Покровського району Донецької області під час виконання обов`язків військової служби, при захисті Батьківщини. За час проходження служби у 1МБ військової частини [NUMBER] зарекомендував себе з позитивної сторони. До виконання службових обов`язків ставився відповідально. До виконання поставлених задач відносився належним чином. Був не байдужим до життєдіяльності військового колективу. Знав і володів штатним озброєнням, мав зацікавленість у вивченні нових зразків ОВТ (повідомлення з в/ч [NUMBER] № 182С від 13.01.2024). Крім того, вказано, що це сповіщення є документом для порушення клопотання про призначення пенсії (допомоги) і надання пільг, установлених законодавством України (а.с.16). 19.01.2024, по даному факту, старшим слідчим Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження № 12024111030000231, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (а.с.17-18). Як убачається з витягу Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 20240426-1540 від 26.04.2024, [PERSON] зник (виявлено) на території бойових дій (під час воєнних дій) (а.с.19-20). Оголошення [PERSON] померлим необхідне заявниці для оформлення спадкових прав та отримання одноразової грошової допомоги. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Стаття 4 ЦПК України гарантує кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ст. 293 ЦПК України) Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про оголошення фізичної особи померлою, розгляд справи проводиться судому у складі одного судді та двох присяжних. Особливості розгляду справ про оголошення фізичної особи померлою визначається главою 4 розділу IV ЦПК України. Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність. Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну. Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» - та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру». У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге). Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання. Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана. Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. Суд враховує, що приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким. Велика Палата Верховного Суду у постанові 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 провадження № 14-94цс24, врахувала, що для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси. Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, законодавець хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі. Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи. Законодавець доповнив чинний ЦК України реченням другим частини другої статті 46 ЦК України задля врегулювання ситуацій, коли у суду є достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у конкретній справі фізична особа - з надзвичайно великою вірогідністю - є дійсно померлою (загиблою), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій цієї статті, про особу не буде додаткових відомостей як про живу. Частину другу статті 46 ЦК України потрібно тлумачити з урахуванням динамічного характеру суспільних відносин, які в умовах воєнних дій, збройних конфліктів зазнають швидких і непередбачуваних змін. Це вимагає оперативного реагування з боку суду для забезпечення ефективної охорони прав і законних інтересів осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Стислість строків вирішення такої категорії справ та ухвалення судових рішень у досліджуваній категорії справ стає особливо важливою в умовах, коли йдеться про встановлення правового статусу осіб, які зникли безвісти під час воєнних дій, збройного конфлікту, оскільки затримки в правовому реагуванні можуть призвести до погіршення ситуації для постраждалих осіб, їхніх родин і суспільства загалом (п.67 постанови ВП ВС від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 провадження № 14-94цс24). Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою. Висновки суду Суд виснує, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786. У цьому наказі зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. Так, відповідно до Переліку, с. Новомихайлівка Мар`їнської міської територіальної громади Покровського району Донецької області є територією активних бойових дій з 24.02.2022 по 05.11.2024 (дата завершення бойових дій). Отже, саме з 05.11.2024 має обраховуватися початок шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України як дата закінчення активних бойових дій на території с. Новомихайлівка. Однак, формальне слідування цій нормі прирікало б родину на невизначеність до самого закінчення війни. Такий підхід суперечить зобов`язанням України за Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, згідно із законодавством України, є частиною національного законодавства, а її тлумачення в практиці ЄСПЛ є джерелом права. У цій справі суд вбачає колізію між формальним правилом національного права та фундаментальними правами заявниці та її родини. ЄСПЛ у своїй практиці (зокрема, у справах щодо зниклих безвісти, як-от Varnava and Others v. Turkey від 18.09.2009) неодноразово наголошував, що тривала невизначеність щодо долі зниклого родича є формою душевних страждань, що може бути порушенням статті 3 Конвенції (Заборона катування), та є серйозним втручанням у сімейне життя, що захищається статтею 8 (Право на повагу до приватного і сімейного життя). Держава має «позитивні зобов`язання» не лише розслідувати зникнення, а й створювати правові механізми, які дозволяють родичам вирішувати юридичні та практичні проблеми, що виникають через відсутність їхнього близького. Залишати сім`ю в «правовому вакуумі» на невизначений термін (потенційно, на багато років до завершення війни) є непропорційним втручанням у їхнє сімейне життя. Тому суд застосовує тест на пропорційність, зважуючи два інтереси: інтерес держави, який полягає у запобіганні передчасному оголошенню особи померлою (функція «запобіжника»); інтерес родини, який полягає у припиненні стану невизначеності, можливості офіційно вшанувати пам`ять, отримати соціальний захист від держави та вирішити спадкові питання. Держава, встановлюючи формальну перепону (необхідність чекати завершення бойових дій), яка робить неможливим отримання свідоцтва про смерть, фактично на невизначений термін позбавляє родину можливості реалізувати своє майнове право. Це є прямим втручанням у право власності. Згідно з практикою ЄСПЛ, таке втручання має бути пропорційним та не покладати на особу «надмірний індивідуальний тягар». Вимога чекати роками, не маючи жодної надії на зміну ситуації, є саме таким надмірним тягарем. Державна реєстрація смерті згідно Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Одним з обов`язкових реквізитів такого актового запису про смерть, а також свідоцтва про смерть є дата смерті. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (ч. 3 ст. 46 ЦК України). Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження (ст. 47 ЦК України). Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). На момент розгляду судом вказаної справи шестимісячний строк, який відраховується від дати закінчення активних бойових дій на місці імовірної смерті [PERSON] , сплинув. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, надавши оцінку поясненням учасників процесу та показанням свідка, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог заявниці та оголошення її чоловіка [PERSON] , померлим, - оскільки матеріали справи та факти заявлені свідком, показання якого не містять жодних суперечностей щодо обставин загибелі [PERSON] , є підставами для можливості зробити вірогідне припущення про смерть [PERSON] [INFO] , яка настала під час виконання ним обов`язків військової служби поблизу населеного пункту Новомихайлівка Мар`їнської міської громади Покровського району Донецької області, під час виконання службових (бойових) завдань за призначенням із забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України.

Outcome: approved