Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Представник [PERSON] [PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просить: - зняти арешт накладений на підставі Постанови про арешт майна боржника серія та номер 54699999 від 29.11.2017 р. Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції (правонаступник Дергачівський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) на нерухоме майно [PERSON] [INFO] , (РНОКПП - [NUMBER] ), а саме: на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 12/25 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після померлої [PERSON] мати - [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.06.2004 р., виданого Виконкомом Слатинської селищної ради на підставі рішення №125 від 08.06.2004, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.06.2004, Договору дарування, ВВЕ №1257 від 22.06.2004 посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Коробець О.М. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.07.2004 за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 05.07.20211 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з листа завідувача Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області №256/02-14 від 14.03.2024 р. після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа за номером №260/2021 у якій до складу спадкоємців входять: дочка спадкодавця - [PERSON] [INFO] , яка прийняла спадщину, чоловік спадкодавця - [PERSON] [INFO] , який відмовився від прийняття спадщини на користь дочки спадкодавця та мати спадкодавця - [PERSON] [INFO] , яка відмовилася від прийняття спадщини на користь дочки спадкодавця. Інших спадкоємців не має. Тобто позивач - [PERSON] є єдиним спадкоємцем на майно її матері [PERSON] . 01 березня 2024 року. Позивач звернулася до Дергачівської Державної нотаріальної контори Харківської області щодо видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] її матері [PERSON] . Однак нотаріусом Дергачівської Державної нотаріальної контори Харківської області Маслій А.О. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з тим, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 01 березня 2023 року за №368172029 на спадкове майно яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] - накладений арешт на підставі постанови про арешт боржника, серія та номер 54699999 від 29.11.2017 р., а тому видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. В зв`язку з наявним арештом спадкового майна який став підставою відмови Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, представник Позивача Адвокат Куржумов М.О. звернувся до Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з адвокатським запитом №23-04 від 23.04.2024 р. з проханням надати інформацію чи є станом на день запиту [PERSON] боржником, надання засвідчених копій Постанови про відкриття виконавчого провадження матеріалів виконавчого провадження, Постанову про арешт боржника серія та номер 54699999 від 29.11.2017 року та копії всіх матеріалів виконавчого провадження в рамках якого було винесено Постанову про арешт боржника серія та номер 54699999 від 29.11.2017 року, а також надання інформації, щодо правових підстав неможливості зняття Дергачівським ВДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції арешту з майна. 01 травня 2024 р. отримано відповідь від Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, згідно якої вбачається: «Згідно перевірки даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у Дергачівському відділі державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження ВП №54699999 за яким стороною виконавчого провадження була [PERSON] . Вказане виконавче провадження 06.12.2017 р. було закінчено на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 24.04.2024 року виконавчі провадження відносно [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають. Додатково повідомляємо, що надати запитувані документи та матеріали виконавчого провадження не має можливості, оскільки згідно Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. З приводу зняття арешту з майна [PERSON] , який накладений згідно Постанови про арешт боржника серія та номер 54699999 від 29.11.2017 року, повідомляємо, що відповідно до п. 4. ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. В зв`язку з цим, відсутні правові підстави для зняття арешту з майна [PERSON] , який накладений згідно Постанови про арешт боржника серія та номер 54699999 від 29.11.2017 року, без відповідного рішення суду». Тобто, копію Постанови про арешт боржника серія та номер 54699999 від 29.11.2017 року та інші документи по виконавчому провадженню отримати не можливо в зв`язку з закінченням строку їх зберігання. Аналогічну за змістом відповідь було надано і Позивачу на його звернення, в якому крім іншого було зазначено, що стягувачем по вказаному виконавчому провадженню був ПАТ «ПРИВАТБАНК»). Прийнявши у визначеному законом порядку спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON] , [PERSON] набула права на спадщину, до складу якої входить, зокрема, житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Наявність арешту на майно спадкодавця [PERSON] перешкоджає Позивачу, як єдиному спадкоємцю першої черги за законом, оформити спадщину на майно, яке остання успадкувала в порядку ст. 1268 ЦК України після смерті своєї матері та стало підставою для письмової відмови нотаріуса видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину. Крім того, за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності Позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовну заяву посилаючись на зазначене у позові. Представник відповідача, акціонерного товариства «Приват Банк» Панченко А.С. в судове засідання не з`явилася, просила проводити розгляд справи за її відсутності. Надала письмові пояснення та просила врахувати їх доводи під час вирішення справи по суті. В задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Приват Банк», третя особа Дергачівський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту просила відмовити. Представник відповідача, Дергачівської міської ради Харківського району Харківської області Суржкова В.В. надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, при прийнятті рішення покладалася на розсуд суду. Представник третьої особи Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Овчаренко Ю.В. надала заяву про розгляд справи без її участі, просила розглянути справу на розсуд суду. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних в справі доказів, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.06.2004, виданого Виконкомом Слатинської селищної ради на підставі рішення №125 від 08.06.2004, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.06.2004, Договору дарування, ВВЕ №1257 від 22.06.2004 посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Коробець О.М. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.07.2004 за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 05.07.20211 р. виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з листа завідувача Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області №256/02-14 від 14.03.2024 після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа за номером №260/2021 у якій до складу спадкоємців входять: дочка спадкодавця - [PERSON] [INFO] , яка прийняла спадщину, чоловік спадкодавця - [PERSON] [INFO] , який відмовився від прийняття спадщини на користь дочки спадкодавця та мати спадкодавця - [PERSON] [INFO] , яка відмовилася від прийняття спадщини на користь дочки спадкодавця. Інших спадкоємців не має. 01 березня 2024 року Позивач звернулася до Дергачівської Державної нотаріальної контори Харківської області щодо видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] її матері [PERSON] . Однак нотаріусом Дергачівської Державної нотаріальної контори Харківської області Маслій А.О. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з тим, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 01 березня 2023 року за №368172029 на спадкове майно яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] - накладений арешт на підставі постанови про арешт боржника, серія та номер 54699999 від 29.11.2017 р., а тому видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту (копія Постанови держаного нотаріуса Дергачівської Державної нотаріальної контори Харківської області Маслій А.О. №317/02-31 від 01.03.2024 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії). Представник позивача Куржумов М.О. звернувся до Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з адвокатським запитом №23-04 від 23.04.2024 р. з проханням надати інформацію чи є станом на день запиту [PERSON] боржником, надання засвідчених копій Постанови про відкриття виконавчого провадження матеріалів виконавчого провадження, Постанову про арешт боржника серія та номер 54699999 від 29.11.2017 року та копії всіх матеріалів виконавчого провадження в рамках якого було винесено Постанову про арешт боржника серія та номер 54699999 від 29.11.2017 року, а також надання інформації, щодо правових підстав неможливості зняття Дергачівським ВДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції арешту з майна. 01 травня 2024 р. отримано відповідь від Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, згідно якої вбачається: «Згідно перевірки даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у Дергачівському відділі державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження ВП №54699999 за яким стороною виконавчого провадження була [PERSON] . Вказане виконавче провадження 06.12.2017 р. було закінчено на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положеннями ст. 124 Конституції України врегульовано, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21.03.2017 по справі №619/410/17 позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, код ЄДРПОУ 14360570, pax. № 29092829003111) суму заборгованості у розмірі 59502.73 грн. за кредитним договором від 12.08.2011. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк судовий збір у розмірі 1600.00 коп. На виконання вказаного судового рішення 18.04.2017 видано виконавчий лист. Відповідно до відомостей з АСВП, у ВП № 54699999 06.12.2017 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Згідно наявної в АСВП інформації у ВП №51798360 виконавчий документ повернутий стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення (п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»). Вказана обставина не заперечується позивачем. Проте відомості про добровільне виконання [PERSON] судового рішення в повному обсязі в межах ВП 54699999 відсутні. Так, доводи позовної заяви зводяться до того, що виконавче провадження завершено та наявні підстави для зняття арешту накладеного в межах ВП 54699999. Проте, виконавчий документ у ВП 54699999 повернутий на підставі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення (п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»), а не винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Частиною третьою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). На підставі викладеного, враховуючи встановлені судом фактичні обставини, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, з урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги про зняття арешту накладеного на підставі Постанови про арешт майна боржника серія та номер 54699999 від 29.11.2017 р. Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції (правонаступник Дергачівський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) на нерухоме майно [PERSON] [INFO] , (РНОКПП - [NUMBER] ), а саме: на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, вимога [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягає, оскільки є такою, що заявлена передчасно. Щодо розподілу судових витрат. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплачений судовий збір покладається на позивача. Суд, враховуючи встановлені обставини та досліджені докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим, у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог, витрати позивача по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви, покладаються на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed