Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

17.04.2025 [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.09.2016 [PERSON] власноручно написав та підписав розписку про те, що ним отримано у борг від [PERSON] грошові кошти на власні потреби у розмірі 100 000 грн., які він зобов`язався повернути за першою вимогою. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилася спадщина, яку прийняли його дружина [PERSON] та донька [PERSON] . 06.02.2025 [PERSON] на адресу приватного нотаріуса Стенюхіної І.В. направив вимогу кредитора спадкодавця до спадкоємців на суму 100 000 грн. У зв`язку з чим просить позов задовольнити та стягнути з відповідачів суму позики. Ухвалою судді від 19.05.2025 відкрито провадження та в порядку загального позовного провадження по справі та призначено підготовче судове засідання, копія якої була направлена сторонам та відповідачам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 02.07.2025 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що із розписки не вбачається, що [PERSON] взяв в борг вказані кошти, не зазначено, що він має їх повернути за першою вимогою. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , а отже припускає, що грошові кошти він отримав за продаж земельної ділянки та написання заповіту на позивача. Крім цього, [PERSON] увесь час одноособово отримував грошові кошти за оренду земельної ділянки. Ухвалою суду від 23.07.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала із зазначених у ньому підстав, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилалася на підстави, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволені позову. Пояснила, що у чоловіка була земельна ділянка, які він здавав в оренду. Потім вони побачили оголошення про продаж чи оренду землі, подзвонили та домовилися про зустріч. Чоловік зустрівся з позивачем та у нотаріуса вони уклали, як вони вважали, договір оренди землі на 10 років та отримали за це від [PERSON] 100 000 грн. За заповіт їй нічого не було відомо. Після смерті чоловіка вона та донька отримали у спадок по частині земельної ділянки як обов`язкову частку. Чоловік не брав у позивача гроші у борг. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову із підстав зазначених у відзиві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, будь яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до копії розписки від 08.09.2016 [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 100 000 грн. в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно з копією вимоги кредитора спадкодавця до спадкоємців від 06.02.2025, [PERSON] направив приватному нотаріусу Олександрійського району нотаріального округу Кіровоградської області вимогу про стягнення 100 000 грн. (а.с.8). Відповідно до копії договору оренди землі від 30.12.2015 [PERSON] здав в оренду ТОВ «Колос» земельну ділянку площею 4,58 га, кадастровий номер 3520384100:02:000:0519, на строк 10 років (а.с.40). Згідно з копією журналу отримання грошових коштів, з 2017 року по 2023 включно, [PERSON] отримував в «Колос» грошові кошти за [PERSON] (а.с.41). Згідно з копією Довіреності від 08.09.2016, посвідченої Стенюхіною І.В., приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області, Луценко Владислав Петрович уповноважив [PERSON] та (або) [PERSON] бути його представниками з питання управління земельною ділянкою, площею 4,58 гектарів, кадастровий номер 3520384100:02:000:0519, ділянка № [NUMBER] , розташованої на території Косівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.04.2025, виданого Стенюхіною І.В., приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області, Луценко Людмила Михайлівна та [PERSON] успадкували по 1/4 частці майна [PERSON] , яке складається із земельної ділянки площею 4,58 гектарів, з кадастровим номером 3520384100:02:000:0519. Згідно з копією Заповіту від 08.09.2016, виданого Стенюхіною І.В., приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області, Луценко Владислав Петрович земельну ділянку площею 4,58 гектарів, з кадастровий номер 3520384100:02:000:0519, розташовану на території Косівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, заповів [PERSON] . Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. За своєю правовою природою розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Розписка про отримання у борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Зазначена правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У позовній заяві [PERSON] , посилаючись на положення статей 1046, 1047 ЦК України, просив стягнути з відповідачів, як спадкоємців померлого [PERSON] , заборгованість за договором позики, посилаючись на те, що останнім не виконані договірні зобов`язання, що виникли на підставі власноручно написаною ним розпискою. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року в справі № 752/19567/14-ц (провадження № 61-10989св18), зроблено висновок, що: «досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. […] У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов». Подібні за змістом висновки містяться в постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 759/5772/17-ц та від 27 червня 2018 року у справі № 712/14562/17-ц. Виходячи з наведених вище норм матеріального права, визначальним фактором при визначенні правовідносин позики є визначення розписки як боргового документа. Борговим документом або документом, що підтверджує факт укладення договору позики, має бути документ, в якому визначені основні характеристики договору позики згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України. Таким чином, наявність у розписках визначеного обов`язку позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) дає можливість визначення правовідносин, що виникли між сторонами як з договору позики. Аналізуючи правову природу спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що складена [PERSON] розписка не підтверджує укладення договору позики та досягнення згоди щодо всіх його істотних умов, оскільки зазначені грошові кошти згідно з текстом вказаної розписки, померлий отримав без умов їх повернення. Таким чином, суд виходить з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів укладення між позивачем та [PERSON] 08.09.2016 договору позики, за умовами якого [PERSON] взяв у [PERSON] у борг (тобто з обов`язком повернути) 100 000 грн. на певний строк. Згідно з вимогами ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки у задоволенні вимог відмовлено судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed