Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» (далі ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» через систему «Електронний суд» подало зазначений позов. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 26 лютого 2020 року в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» (далі ТОВ «МІЛОАН») [PERSON] подала Заявку на отримання кредиту № 1259660. ТОВ «МІЛОАН» направив відповідачці електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого вона, підтвердила прийняття умов Договору про споживчий кредит № 1628593 від 26 лютого 2020 року, який також знаходиться у її власному кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства. Законодавством України передбачено, що оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. На виконання умов договору ТОВ «МІЛОАН» перерахувало відповідачці на її картковий рахунок кредитні кошти у розмірі 6 000 грн. Відповідачка не виконала належним чином кредитні зобов`язання. 09 жовтня 2020 року згідно з умов Договору факторингу № 03/10 ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором від 26 лютого 2020 року № 1628593 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»), яке набуло права вимоги до відповідачки за Договором про споживчий кредит № 1628593 від 26 лютого 2020 року. 24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено Договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» набуло право грошової вимоги до відповідачки за Договором про споживчий кредит № 1628593 від 26 лютого 2020 року на суму 15 018 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6 000 грн; заборгованість за відсотками становить 9 018 грн; заборгованість за комісією становить 0 грн; заборгованість за пенею становить 0 грн. Оскільки відповідач не повернув кошти за кредитним договором ні первісному кредитору, ні новому, ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» звернулося до суду з метою захисту своїх прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, також, позивач просив вирішити питання судових витрат. На підставі викладеного, ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ»просило суд стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором від 26 лютого 2020 року № 1628593 у розмірі 15 018 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Як вбачається із Довідок про доставку електронного документа до Електронного кабінету позивача, його представника копія ухвали про відкриття провадження доставлена 25 грудня 2024 року. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачки направлялась ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, яка отримана нею особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення R067029182121. Відповідно до розпорядження керівника апарату суду Овдієнко Л.П. від 07 серпня 2025 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 серпня 2025 року вищевказану цивільну справу передано на розгляд судді Гізатуліній Н.М. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2025 року цивільну справу прийнято до провадження у порядку спрощеного позовного провадження без виклику /повідомлення сторін. Позивач до суду додаткових заяв, пояснень не подавав, відповідачка не використала право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Розглядаючи дану справу про стягнення заборгованості, суд має встановити такі обставини: чи було укладено кредитний договір, чи належним чином сторони цього договору виконали свої зобов`язання, якщо має місце порушення зобов`язання, ким воно допущено та в чому полягає, чи наявна у відповідача заборгованість за кредитним договором, та чи має позивач право вимагати стягнути на його користь таку заборгованість. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд встановив, що 26 лютого 2020 року [PERSON] в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» подала Заяву на кредит № 1628593 у якій зазначила свої персональні дані, номер мобільного телефону, відомості про освіту, місце роботи, суму кредиту та строк його повернення. У зазначеній заяві відображено процес оформлення та розгляду заяви (заповнення заяви, верифікація за телефоном, підписання договору), прийняття рішення по заяві, погоджені умови кредитування: замовлена сума 6 000 грн, замовлений строк 30 днів, погоджена сума 6 000 грн, погоджений строк 30 днів, комісія 0 % одноразово, ставка процентів 0,01 % за кожен день користування. Таким чином, відповідачка та ТОВ «МІЛОАН» уклали Договір про споживчий кредит від 26 лютого 2020 року № 1628593. Відповідно до умов договору ТОВ «МІЛОАН» зобов`язувалось надати відповідачці кредит у розмірі 6 000 грн на строк 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18 грн, комісії за надання кредиту в розмірі 0 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Згідно з п. 2.1 Договору кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти Позичальника, зареєстрованої Позичальником для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua. У наданому позивачем Договорі про споживчий кредит від 26 лютого 2020 року № 1628593 не указано карткового рахунку відповідачки, а сам договір не містить електронного підпису позичальниці. Додаток 1 до Договору про споживчий кредит від 26 лютого 2020 року № 1628593 Графік розрахунків також не містить електронного підпису позичальниці. На підтвердження перерахунку коштів за Договором про споживчий кредит від 26 лютого 2020 року № 1628593 ТОВ «МІЛОАН» надало платіжне доручення від 26 лютого 2020 року № 15796040, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» перерахувало [PERSON] 6 000 грн на карту [NUMBER] , призначення платежу: кошти згідно з договором № 1628593. Зазначене платіжне доручення містить відбиток печатки ТОВ «МІЛОАН» та підпис. Крім того, ТОВ «МІЛОАН» надало відомості про щоденне нарахування та погашення заборгованості за кредитним договором від 26 лютого 2020 року № 1628593 за період з 26 лютого 2020 року до 26 травня 2020 року. 09 жовтня 2020 року ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу №03/10, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступив права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Згідно з витягу з додатку до договору факторингу №03/10 від 09 жовтня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до [PERSON] згідно з договору № 1628593 від 26 лютого 2020 року. Платіжними інструкціями від 08 квітня 2021 року № 1, від 08 квітня 2021 року № 2, від 08 квітня 2021 року № 3, від 23 квітня 2021 року № 5, від 05 жовтня 2021 року № 5, від 14 травня 2021 року № 22, від 10 червня 2021 року № 24, від 10 вересня 2021 року № 1189, від 06 серпня 2021 року № 1187, від 06 липня 2021 року № 1186, підтверджено оплату ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» згідно з договором факторингу від 09 жовтня 2020 року № 03/10. 24 січня 2022 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відступив права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ». Згідно з витягом з додатку до договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» набуло права вимоги до [PERSON] відповідно до Договору № 1628593 від 26 лютого 2020 року. Як доказ здійснення оплати згідно з договору факторингу від 24 січня 2022 року № 1/15 ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» надано лист від 13 листопада 2024 року вих. № 1/15 від ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», яким ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» підтверджено факт повного розрахунку за вищесказаним договором. Адвокат Білецький Б.М. від імені ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» 02 вересня 2024 року Вих. № 1628593-АВ направив на адресу [PERSON] досудову вимогу про сплату боргу за Кредитним договором від 26 лютого 2020 року № 1628593 у розмірі 15 018 грн. Рішенням єдиного учасника ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» від 01 липня 2025 року ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» з 01 липня 2025 року перейменовано на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС». Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачкою взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до положень ст. 205 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч. ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва;3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно з ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Так, на підтвердження законності позовних вимог ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» надало Заяву на кредит, копію договору про споживчий кредит від 26 лютого 2020 року № 1628593, графік платежів, як додаток до договору, про те із долучених до справи доказів не вбачається, що цей договір підписано позичальницею електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Ні анкета-заява, ні договір про споживчий кредит від 26 лютого 2020 року № 1628593, ні додаток до договору графік платежів не містять інформації про підписання їх [PERSON] . Зазначення у тексті Анкети-заяви та Договору особистих даних [PERSON] (прізвище, ім`я, по батькові відповідачки, адреса її проживання, серія, номер паспорта та ідентифікаційний код, номер мобільного телефону) не підтверджує підписання нею кредитного договору в електронній формі. Ні позовна заява, ні вказані вище документи не містять інформації про одноразовий ідентифікатор, який був надісланий позичальниці при укладанні кредитного договору та який нею був використаний. Таким чином з долучених до матеріалів справи доказів не вбачається, що договір про споживчий кредит від 26 лютого 2020 року № 1628593 підписаний відповідачкою [PERSON] . Відповідно, позивачем не доведено факт укладення зазначеного вище договору між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] . Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За відсутності доказів підписання кредитного договору сторонами суд дійшов висновку, про те, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] . Крім того, ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» не надало суду належних та допустимих доказів надання [PERSON] кредиту за Договором про споживчий кредит від 26 лютого 2020 року № 1628593. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) дійшов висновку проте, що банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Абзацом 14 пункту 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затверджене Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75, в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, передбачено, що первинний документ - документ, який містить відомості про операцію. Пунктами 43, 48, 51, 52 Положення №75 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. У первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі. Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. На підтвердження перерахунку коштів за Договором про споживчий кредит від 26 лютого 2020 року № 1628593 ТОВ «МІЛОАН» надало платіжне доручення від 26 лютого 2020 року № 15796040, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» перерахувало [PERSON] 6 000 грн на карту [NUMBER] , призначення платежу: кошти згідно з договором № 1628593. Зазначене платіжне доручення містить відбиток печатки ТОВ «МІЛОАН» та підпис (а. с. 61). Надане платіжне доручення не містить усіх обов`язкових реквізитів первинного бухгалтерського документа, а саме: відсутні відомості про найменування банківської установи, від імені якої складено документ, посаду та підпис особи, відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення, а також відбиток штампа (печатки) банківської установи або інші підтвердження проведення відповідної банківської операції. Крім того, документ не містить особистого підпису чи інших даних, які б дозволяли ідентифікувати особу, що брала участь у здійсненні операції, у тому числі електронного цифрового підпису. Копія платіжного доручення також містить лише позначення платіжної системи «VISA» та частково зазначений номер картки ( [NUMBER] ), тоді як відсутність повних реквізитів рахунку унеможливлює перевірку факту здійснення грошового переказу та ідентифікацію отримувача коштів. При цьому, платіжне доручення це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку або іншій установі ? члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача. Отже, платіжне доручення не є підтвердженням факту виконання банківської операції, в тому числі і переказу коштів. Крім того, у матеріалах справи, також, відсутні докази того, що рахунок, на який згідно з вказаного платіжного доручення здійснювалося перерахування коштів, належить саме [PERSON] . Відтак, ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» не надало жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок [PERSON] на підставі договору № 1628593, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідачці. Суд зауважує, що надані позивачем відомості ТОВ «МІЛОАН» про щоденне нарахування та погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 26 лютого 2020 року № 1628593 за період з 26 лютого 2020 року до 26 травня 2020 року, за підписом генерального директора ТОВ «МІЛОАН», не є банківською випискою з рахунків позичальника та не є належним доказом, який підтверджує отримання відповідачкою коштів (а. с. 22, 23). Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 статті 13 ЦПК України встановлено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України, однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд. Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Частинами 1-4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано, причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. На підставі викладеного в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» (ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ») є недоведеними, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed