Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обгрунтування вимог позовної заяви зазначає, що [INFO] померла її баба - [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина. Вказує, що [PERSON] за життя склала заповіт, яким усе належне їй майно на день смерті заповіла позивачці. Відповідачка по справі [PERSON] є дочкою померлої та доводиться матір`ю позивачки, однак на спадщину, як спадкоємець за законом першої черги, не претендує. Також позивачка вказує, що звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини наприкінці вересня 2025 року, оскільки в період з 26.08.2025 по 08.09.2025 року вона хворіла на Covid19, що завадило їй звернутися до нотаріуса з даною заявою у передбачений законом строк. Просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини - два місяці. Позивач в судове засіданння не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила здовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відусутності, позов визнає, вказала, що не претендує на спадщину. Ознайомившись із доводами позовної заяви, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , копії свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , судом встановлено, що відповідачка [PERSON] [INFO] , доводиться дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] . В свою чергу, з копій свідоцтва про народження та свідоцтва про одруження судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , доводиться дочкою [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що позивачка є онукою [PERSON] . Згідно заповіту, складеного 16.08.2010 року, посвідченого секретарем Вороняцької сільської ради Золочівського району Львівської області, [PERSON] , [INFO] , заповіла усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, яке належало їй на день смерті, своїй онуці - [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що до складу спадкового майна входить 1/2 частки житлового будинку по [ADDRESS] , а також на праві спільної сумісної власності земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,2074 га, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право власності на майно. З інформаційної довідки із спадкового реєстру №83619547 від 15.12.2025 року вбачається, що в спадковому реєстрі інформація після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відсутня, що свідчить про те, що ніхто із спадкоємців не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Окрім того, з матеріалів справи судом встановлено, що позивачка та померла [PERSON] проживали та були зареєстровані за різними адресами. Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини суд враховує свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Згідно зі статтею 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до пунктів 1, 2, 6 частини першої статті 37 Закону України «Про нотаріат» у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних); видають свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними. Позивач, як спадкоємець за заповітом, згідно вимог ст. 1269, 1270 ЦК України, з 05.03.2025 року до 05.09.2025 року повинна була подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , проте такої у вказаний строк не подала. На підтвердження поважності причини пропуску строку, позивачка надала виписку амбулаторного хворого, згідно якої вона в період з 26.08.2025 по 08.09.2025 перебувала на лікуванні у зв`язку з гострим респіраторним захворюванням Covid 19. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, як зазначає позивач, вона звернулася наприкінці вересня 2025 року, тобто зі спливом незначного проміжку часу, що не викликає у суду сумніву у правдивості таких доводів, оскільки з даним позовом до суду вона звернулася 04.11.2025 року. Виходячи з правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові по справі № 190/106/18 від 15.04.2020 року, виконуючи завдання цивільного судочинства на основі принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд, в кожному випадку в залежності від обставин справи, керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Враховуючи обставини справи, незначний проміжок пропуску строку, наявність заповіту на користь позивача, неприйняття спадщини іншими спадкоємцями за законом та відсутність спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку в спадковому майні, а також наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини, які є об`єктивними, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved