Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, уточнивши який просив суд стягнути солідарно з ФОП « [PERSON] » (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] 19500 грн неотриманої заробітної плати, 130000 грн компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, 100000 грн моральної шкоди та витрати на правничу допомогу 30000 грн. В обґрунтування позову вказано, що в листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до ФОП « [PERSON] » про оформлення на роботу охоронця офісного приміщення розташованого по [ADDRESS] , де висіла реклама «ФОП [PERSON] ». Відповідача [PERSON] він не бачив, був прийнятим головних бухгалтером [PERSON] , якій повідомив про бажання офіційного працевлаштування, на що [PERSON] ніби погодилася, однак вказала, що документи візьме пізніше, на медичну комісію його не направляли. Він пройшов стажування та з 03.12.2021 приступив офіційно до роботи, отримував мінімальну заробітну плату 6500 грн, розписувався у відомостях, знав, що є офіційно працевлаштованим. Бажаючи звільнитися з 12 на 13 квітня 2023 року, він звернувся до [PERSON] , щоб вона провела запис у його трудовій книжці, на що вона відмовила, повідомивши про те, що він не був працевлаштованим. Йому не виплатили заробітну плату за три останні місяці роботи. Позивач вважав наявним у діях відповідачів склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 173 КК України, у зв`язку з чим звертався до правоохоронних органів, неодноразово оскаржував постанови слідчого про закриття кримінального провадження, звертався до органів державної служби з питань праці. Вказував, що постановою про закриття кримінального провадження від 11.11.2024 встановлено факт його трудових відносин з ФОП « [PERSON] ». Зазначив, що сума невиплаченої заробітної плати за три місця склала 19500 грн (6500 грн х 3). Крім цього, за порушення ст. 116, 117 КЗпП України, відповідачі мають сплатити йому суму компенсації за несвоєчасний розрахунок 130000 грн (6500 грн х 20 місяців) та 100000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди завданої моральними стражданнями пережитими у зв`язку з неофіційним працевлаштуванням, необхідністю доводити порушення своїх прав (а.с. 166-169). Уточнений позов прийнятий судом до розгляду ухвалою від 20.10.2025, в якій судом встановлено коло відповідачів по справі, а саме те, що попри ряд помилок допущених представником позивача у позові щодо анкетних даних відповідачів, що вплинуло на тривалість розгляду справи, позовні вимоги є пред`явленими до ФОП « [PERSON] » (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (а.с. 171). Відповідачі по справі позов не визнали, надали суду відзиви, в яких категорично заперечували трудові відносини між ФОП « [PERSON] » та [PERSON] . Так, в відповідач [PERSON] вказала, що підставою для виплати заробітної плати працівнику є наявність трудових відносин між сторонами, що виникають шляхом укладення між сторонами трудового договору. Для укладення трудового договору працівник має скласти заяву про прийняття на роботу, подати роботодавцю паспорт чи інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, тощо. Установлення факту трудових відносин між робітником та роботодавцем можливе у судовому порядку, у випадку встановлення виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу. Однак, позивач не заявляє перед судом вимог щодо встановлення факту наявності трудових відносин, вважаючи його доведеним, не надаючи при цьому жодних доказів на підтвердження факту трудових відносин між ним та ФОП « [PERSON] ». Надані ним докази, як то трудова книжка та постанова про закриття кримінального провадження не підтверджують перебування позивача у трудових відносинах з ФОП « [PERSON] » та відповідно обов`язку останньої з виплати заробітної плати позивачу. За зверненням позивача ДСзпП Південно-Східного міжрегіонального управління було проведено позапланову перевірку, якою встановлено, що ФОП « [PERSON] » трудових відносин з [PERSON] не мала, наказу про його прийом на роботу не видавалося, до Пенсійного фонд сплачено внески щодо всіх працевлаштованих працівників 6 осіб. Крім цього, [PERSON] вказала, що вона є неналежним відповідачем по справі, оскільки є головним бухгалтером ФОП « [PERSON] », за посадовими обов`язками займається нарахуванням та виплати заробітної плати, але не наділена повноваженнями на прийом працівників на роботу, видання наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи. Вона не порушувала та не могла порушити права позивача, оскільки оформленням працівників на роботу не займається, як і веденням трудових книжок, а нарахування заробітної плати здійснює за розпорядженнями керівництва на основі відомостей нарахування заробітної плати працевлаштованим працівникам. Оскільки вона є неналежним відповідачем, вважала це самостійною підставою для відмови у задоволенні позову до неї. Розмір витрат позивача на правничу допомогу вважала необґрунтованим та не доведеним перед судом (а.с. 78-84). ФОП [PERSON] надала суду відзив, в якому заперечила позовні вимоги та вказала, що підставою для виплати, відповідно стягнення заробітної плати в судовому порядку, є наявність між сторонами трудового договору. Для укладення трудового договору, позивач мав би надати роботодавцю заяву про прийняття на роботу, подати документ, що посвідчує особу, трудову книжку для внесення записів у ній та інші документи. Відповідач заперечила факт наявності трудових відносин з [PERSON] . Суд може визнати трудовий договорі укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для укладення трудового договору, зокрема виконання працівником обов`язку щодо надання документа про особу, про освіту та стан здоров`я, за наявності письмових та інших доказів дотримання цих умов. Сторона позивача не надала доказів укладення трудового договору з ФОП « [PERSON] », не ставила перед судом питання про встановлення факту трудових відносин, але порушує питання про стягнення заробітної плати за три місяці та нарахувань в порядку ст. 116-117 КЗпП України. Проведена за зверненням [PERSON] позапланова перевірка ФОП [PERSON] , Державною службою з питань праці, встановила відсутність факту неоформлених трудових відносин з ФОП [PERSON] , а отже і обов`язку сплати заробітної плати позивачу. Відповідач ФОП « [PERSON] » просила відмовити у задоволенні позовних вимог та стягненні витрат позивача на правничу допомогу, які вважала недоведеними та необґрунтованими, не пов`язаними з розглядом цивільної справи (а.с. 151-155). Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався. В ході судового засідання позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити. Позивач додатково пояснив, що в 2021 році шукав роботу. В газеті «Зірка» знайшов оголошення та приїхав на співбесіду, спілкувався з [PERSON] , яка вказала про необхідність подання документів, а також що можливість взяття на роботу залежить від результатів стажування. Ні в той день, ні в подальшому, [PERSON] не брала у нього трудову книжку, не ознайомлювала з наказом про прийом на роботу, а [PERSON] він взагалі ніколи не бачив, з нею не спілкувався. Пояснив, що на стажування прийшов за адресою Миру 5 Кривий Ріг, до особи з прізвищем [PERSON] , який провів йому стажування, сказав коли приступати до роботи, саме [PERSON] вводив його в курс роботи, надавав робочі завдання та ознайомлював з графіком чергування, надавав на підпис відомості про отриману заробітну плату, яку готівкою видавала [PERSON] . Він вважав [PERSON] помічником [PERSON] . На питання суду пояснив, що заяву про прийом на роботу складав, по роботі спілкувався з [PERSON] , трудову книжку нікому не передавав, вона перебувала в нього вдома в період з 2021 року по квітень 2023 року, він не цікавився чи видавався відносно нього наказ про прийом на роботу, не цікавився в Пенсійному фонді України, зокрема через особистий кабінет, щодо свого трудового стажу в період 2021-2023 років, не цікавився тим, чи здійснюється сплата за нього соціальних внесків, податків та зборів ймовірним роботодавцем, але вважав що працевлаштований офіційно, скільки такою, нібито, була усна домовленість з [PERSON] . [PERSON] пояснила, що вона є бухгалтером ФОП « [PERSON] ». [PERSON] , як фізичній особі, належить на праві власності будівля по [ADDRESS] , а бізнес ФОП « [PERSON] «полягає у здачі в оренду приміщень. За вищевказаною адресою здаються приміщення в оренду ряду юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Всі працівники ФОП [PERSON] , а це охоронці та прибиральниці, головних бухгалтер, працевлаштовані офіційно, отримують заробітну плату, хоча й не завжди своєчасно, за них здійснюються відповідні відрахування податків і зборів. Заперечила факт укладення трудового договору між позивачем [PERSON] та ФОП [PERSON] , в тому числі за її [PERSON] участі. Вказала, що після розмови між ними, [PERSON] з необхідними для укладення трудового договору документами до неї не підходив. Заперечила факт складення [PERSON] заяви про прийняття ним на роботу в ФОП [PERSON] , надання ним необхідних для цього документів та видання наказу про працевлаштування у ФОП « [PERSON] », а також категорично заперечила факт виплати нею заробітної плати готівкою [PERSON] , про що він вказав у судовому засіданні. Пояснила, що [PERSON] , з яким мав справу [PERSON] , не мав жодного відношення до ФОП « [PERSON] », не був її працівником, а був керівником ПП «М-Трейд», що орендувало приміщення у ФОП [PERSON] . З ким укладав договори [PERSON] , в тому числі щодо охорони його майна, [PERSON] не відомо. Відповідач ФОП « [PERSON] » в судове зсідання не прибула, надала відзив та заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 149). Вислухавши пояснення учасників по справі, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині другій статті 2 КЗпП України зазначено, що працівник реалізує своє право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі чи організації, або з фізичною особою. Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України). Відповідно до частини першої статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі, а також при укладенні трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною третьою статті 94 КЗпП України встановлено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Отже, підставою виплати заробітної плати є наявність трудових відносин між сторонами, які в свою чергу виникають шляхом укладення між сторонами трудового договору. Суд може визнати трудовий договір укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема виконання працівником обов`язку щодо надання паспорта або іншого документу, що посвідчує особу, трудової книжки, а у випадках, передбачених законодавством, також документа про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інших документів, за наявності письмових чи інших доказів дотримання цих умов, окрім показань свідків. З огляду на ці положення законодавства, для укладення з ним трудового договору, позивач повинен був дотриматися умов, необхідних для укладення трудового договору, а саме скласти заяву про прийняття на роботу, подати роботодавцю паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку тощо. Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від: 06 квітня 2020 року у справі № 462/7621/15-ц, 13 квітня 2020 року у справі № 344/2293/19, 24 листопада 2021 року у справі №361/3422/19, від 16 червня 2022 року у справі № 638/16444/19, 08 вересня 2023 року у справі№ 132/1587/22, у справі № 754/12104/20 та від 10.03.2025 у справі № 463/10998/23. За обставин даної справи судом встановлено, що предметом даного спору є стягнення заборгованості за заробітною платою, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в порядку ст. 116-117 КЗпП України та моральної шкоди завданої порушенням трудових прав. Однак, суд звертає увагу на те, що позивач не ставив перед судом питання про визнання факту трудових відносин між ФОП [PERSON] та [PERSON] , не доводив його перед судом, вважаючи цей факт доведеним постановою дізнавача. Разом з тим, судом встановлено, що позовні вимоги позивача про стягнення вищевказаних сум заробітної плати, середнього заробітку, попри категоричне заперечення відповідачами факту укладення трудового договору між [PERSON] та ФОП [PERSON] , відповідно факту наявності між ними трудових відносин та обов`язку ФОП [PERSON] по виплаті позивачу заробітної плати, позивач перед судом належно не обґрунтовано та не доведено. Так, як слідує зі змісту заяви до поліції від 03.07.2023, [PERSON] звернувся до поліції вбачаючи в діях ФОП [PERSON] та [PERSON] ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст. 73 КК України, за фактом прийняття на посаду охоронця офісного приміщення по [ADDRESS] , без офіційного працевлаштування, попри домовленості про це (а.с. 22). В своїх поясненнях поліції від 03.07.2023 [PERSON] вказував, що [PERSON] записала його дані, але документи в нього не взяла, він пройшов стажування та з 03.12.2021 приступив до роботи, отримуючи заробітну плату ставив підпис у відомостях, а бажаючи звільнитися 13.04.2023 року дізнався що офіційно не був працевлаштований (а.с. 23). Про той факт, що він не передавав [PERSON] жодних документів, зокрема трудової книжки для здійснення в ній записів про працевлаштування, позивач вказав і в судовому засіданні. Неодноразово кримінальне провадження за заявою [PERSON] закривалося на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, адже з допитів [PERSON] було встановлено, що він трудового договору з ФОП [PERSON] не укладав, заяву про прийняття на роботу не писав, попри це вважав себе офіційно працевлаштованим, за період роботи не цікавився про своє працевлаштування (а.с. 28, 29). Позивач оскаржував постанови про закриття кримінального провадження (а.с. 24-27, 31, 32-33). Вчергове постановою дізнавача СД ВП № 4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 11.11.2024, закрито кримінальне провадження за ч.1 ст. 173 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні склад кримінального правопорушення, копію постанови направлено до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, для вирішення питання про притягнення ФОП [PERSON] до адміністративної відповідальності (а.с. 34-36). Позивач та його представник вважали вказану постанову доказом, що беззаперечно встановлює факт трудових відносин між сторонами спору та є підставою для стягнення заробітної плати на користь позивача. Однак, з таким висновком суд не погоджується. Зі змісту постанови слідує, що згідно допиту [PERSON] , він вказував що працював з 03.12.2021 по 13.04.2023 охоронцем у ФОП « [PERSON] », але трудового договору чи трудової угоди не укладав, заяву про прийняття на роботу не писав, попри це, вважав що оформлений на роботу офіційно. В рамках кримінального провадження допитувалася [PERSON] , яка не заперечувала факту розмови з [PERSON] щодо працевлаштування, вказала йому на необхідність подання ряду документів, які він так і не надав. Вона працює бухгалтером у ФОП « [PERSON] », яка спеціалізується на оренді приміщень, зокрема оренді будівлі по [ADDRESS] . Для охорони будівлі вони залучали охоронців, але всі вони офіційно працевлаштовані. [PERSON] в ФОП « [PERSON] » ніколи не був працевлаштований, про щодо надано відповідь на запит ФОП « [PERSON] ». В рамках кримінального провадження, як слідує зі змісту постанови від 11.11.2024, був допитаний охоронець ФОП « [PERSON] » - [PERSON] , який надавав для працевлаштування трудову книжку, писав заяву про працевлаштування на посаду охоронця, пройшов медичну комісію та приблизно з березня 2022 року був працевлаштований на роботу, отримував заробітну плату на банківську карту, його трудова книжка знаходилася на роботі та наскільки йому відомо, всі працівники ФОП « [PERSON] » (охоронці та прибиральниці) оформлені офіційно, ні в яких відомостях про отримання заробітної плати він не розписувався, не бачив щоб охоронці отримували заробітну плату на руки готівкою. Як зафіксовано в постанові, [PERSON] пояснював, що «йому відомий [PERSON] , який працював деякий час охоронцем. Про те, чи він працював офіційно, чи ні» свідку не відомо. Доречно звернути увагу, що пояснення [PERSON] , зафіксовані у постанові, не підтверджують ні того, в кого саме працював охоронцем [PERSON] , ні протягом якого періоду, беручи до уваги те, що вищевказана будівля здається в оренду. Клопотань про допит вказаної особи як свідка в суді, позивач не заявляв, хоча обов`язок подання доказів роз`яснювався сторонам неодноразово. Постанова містить посилання на проведення огляду місця події за участі [PERSON] , який 10.10.2024 вказав на місце своєї роботи охоронцем у ФОП « [PERSON] » в період з 03.12.202-13.04.2023. Відповідач [PERSON] категорично заперечувала щодо врахування вказаного документа як доказу, оскільки він складений за відсутності власника або уповноваженої особи власника приміщення, без дозволу суду на входження на територію. Разом з тим, зі зміст постанови дізнавача слідує, що він прийшов до висновку, що між [PERSON] та ФОП « [PERSON] » склалися цивільно-правові відносини (не трудові, а саме цивільно-правові відносини). Враховуючи, що « [PERSON] працював охоронцем та не був офіційно працевлаштований в ФОП « [PERSON] », дізнавач вбачав у діях ФОП « [PERSON] » ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 41 КУпАП, а тому скерував матеріали до Південно-Східного міжрегіонального управління ДС з питань праці, для вирішення питання про притягнення до відповідальності за ст. 41 КУпАП (а.с. 36). Отже, оцінивши зміст вказаної постанови дізнавача, суд прийшов до висновку, що в ній не встановлено факту перебування [PERSON] в трудових відносин з ФОП « [PERSON] », як про те вказувала сторона позивача. Навпаки, дізнавач вказав про існування між [PERSON] та ФОП «Ісаєвою» цивільно-правових відносин, хоча зі змісту постанови й не зрозуміло, на чому ґрунтувалися такі висновки дізнавача. Зі змісту постанови слідує, що дізнавач не встановив у діях ФОП « [PERSON] » складу кримінального правопорушення, а для встановлення в її діях складу адміністративного правопорушення скерував матеріли до державної служби з питань праці. Листом від 15.11.2024 Південно-Східне міжрегіональне управління державної служби з питань праці повідомило, що з відповідною заявою має звертатися саме працівник, який вважає що його права порушено (а.с. 37-38). Як слідує зі змісту заяви [PERSON] від 25.11.2024, він таке право реалізував (а.с. 5-6), однак висновків за результатами його заяви, суду не надав. Натомість сторона відповідача надала суду Акт Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 09.12.2024 № ПС/ДН/38338/0184, складений за фактом позапланової перевірки ФОП « [PERSON] » РНОКПП [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , проведеної на предмет виявлення неоформлених трудових відносин та оплати праці, за зверненням фізичної особи від 25.11.2024 № Ш-2030/ПС-24 (а.с. 85-96). Перевіркою встановлено за даною адресою адміністратора [PERSON] , якою для перевірки надано вичерпний перелік запитаних документів. За даними документальної перевірки встановлено факти несвоєчасної виплати заробітної плати за період з січня 2022 року. Встановлено, що в ФОП « [PERSON] » працює 6 найманих працівників, які до початку роботи ознайомлені з місцем роботи, правами та обов`язками, умовами праці, правилами внутрішнього розпорядку. Відповідно до отриманих пояснень ФОП [PERSON] , трудових відносин з [PERSON] не мала, заяви та наказу на прийом на роботу не видавала. Щодо всіх працівників дані передаються до ПФУ, а щодо [PERSON] опрацьованих документів не виявлено (а.с. 89). Перевіркою констатовано виключно порушення строків виплати заробітної плати, а саме порушення вимог ч.1 ст. 10 Закону України № 2136 (несвоєчасність виплати заробітної плати працівникам). Інших порушень трудового законодавства, зокрема факту допуску до роботи працівників без офіційного працевлаштування, перевіркою не встановлено (а.с. 93, 156-162). Той факт, що [PERSON] не мав трудових відносин з ФОП « [PERSON] » підтверджується даними відомостей про «Заробітну плату та інші види оплати праці» за спірний період, де міститься інформація про виплати заробітної плати ФОП « [PERSON] » своїм працівникам в січні- березні 2023 року, серед яких дані [PERSON] відсутні (а.с. 188-195). Такий доказ як протокол огляду місця події від 10.10.2024, в ході якого [PERSON] вказав на будівлю [ADDRESS] як на місце своєї роботи, проведеного в рамках кримінального провадження, суд розцінює критично, адже він проведений за відсутності власників/законного володільця будівлі, його представника, більше як через рік з дати ймовірного порушення прав. Більш того, в протоколі міститься посилання на працевлаштування [PERSON] в ТОВ «Ісаєва Т.В.», а не ФОП « [PERSON] », а сам [PERSON] вказує як на місце своєї роботи будівлю, що містить приміщення з написом «охорона», без ідентифікації того, чи це охорона самої будівлі, чи ФОП « [PERSON] » чи окремих орендарів даного приміщення (а.с. 181-184). Згідно пояснень [PERSON] , будівля за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , але в ній орендують приміщення ряд осіб, в тому числі орендував приміщення [PERSON] , який зі слів позивача [PERSON] його стажував, визначав графік його роботи та надавав на підпис відомість про отримання заробітної плати. Позиція відповідача [PERSON] щодо відсутності трудових відносин між ФОП « [PERSON] » та [PERSON] є сталою, що підтверджується її поясненнями наданими в рамках досудового розслідування, витребуваними за клопотанням позивача (а.с. 185-186) Інших доказів, які б з достовірністю вказували про існування трудових відносин між ФОП « [PERSON] » та [PERSON] , позивачем суду не надано, клопотань про їх витребування не заявлено. Сукупність вищевказаних доказів, не доводить факт наявності трудових відносин між позивачем [PERSON] та ФОП « [PERSON] ». Доводи [PERSON] озвучені в судовому засіданні про те, що він нібито складав заяву про прийняття на роботу охоронцем, суд розцінює критично, адже вони є непослідовними та не узгоджуються з тими що надавалися під час досудового розслідування кримінальних проваджень за його заявою та знайшли своє відображення у постановах про закритті кримінального провадження. Позивачем перед судом не доведено надання ним заяви про укладення трудового договору з ФОП « [PERSON] », не надано доказів надання ним документів для укладення договору, зокрема трудової книжки, до якої у разі укладення трудового договору мав бути внесений запис про працевлаштування. Позивач визнав, що в продовж 2021- квітня 2023 років, його трудова книжка була в нього вдома, в ній відсутні записи про трудову діяльність з 2015 року (а.с. 17-21). Позивач визнав і той факт, що він ніколи не бачив ФОП « [PERSON] », яку вважав своїм роботодавцем, та до якої пред`явив вимоги про заробітну плату. Доводи позивача про те, що він вважав наявним у нього трудового договору з ФОП « [PERSON] » виключно ґрунтуючись на обіцянці [PERSON] прийняти його на роботу офіційно, враховуючи категоричні заперечення щодо цього відповідачів, в тому числі [PERSON] , суд розцінює критично. Позивач, будучи фізично здоровим, дієздатним чоловіком, який до 2021 року був неодноразово працевлаштованим на різних підприємствах, не міг не знати порядку укладення трудового договору, зокрема попереднього написання заяви робітником, надання додаткових документів за вимогою роботодавця, можливого проведення медогляду, надання роботодавцю та зберігання за місцем роботи трудової книжки, ознайомлення його з робочим місцем, правилами внутрішнього розпорядку, тощо. Враховуючи заперечення відповідачами факту трудових відносин між позивачем та ФОП « [PERSON] », за відсутності належних, допустимих та достатніх доказів існування трудових відносин між [PERSON] та ФОП « [PERSON] », зокрема за відсутності трудового договору що мав би бути укладений обов`язково в письмовій формі, за відсутності доказів виконання позивачем трудових функцій за дорученням ФОП « [PERSON] », підпорядкування його як робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку ФОП « [PERSON] », забезпечення йому умов праці та виплати винагороди за виконану роботу ФОП « [PERSON] », суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь заробітної плати за три місяці роботи перед звільненням, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, є безпідставними, адже між сторонами не існувало трудового договору, не було обумовлено взаємних прав та обов`язків, в тому числі щодо виконання певної роботи та виплати заробітної плати. Відповідно, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди, що обґрунтовані порушенням трудових прав позивача, є безпідставними та задоволенню не підлягають, адже перед судом не доведено ні існування між сторонами трудових відносин, ні, відповідно, факту порушення прав позивача у таких відносинах. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували взаємовідносини між ФОП « [PERSON] » та [PERSON] , як такі, що ґрунтуються на трудовому договорі, у матеріалах справи відсутні. Щодо позовних вимог до [PERSON] , як головного бухгалтера, в тому числі вимоги про солідарне стягнення всіх заявлених сум, то вони є такими, що подані до неналежного відповідача, адже згідно змісту діючого законодавства, роботодавцем є юридична особа чи ФОП, а не їх посадові особи. Вимоги про стягнення заробітної плати, виплат за ст. 116-117 КЗпП України можуть бути пред`явлені до роботодавця, а не до його посадових чи службових осіб, тобто пред`явлення таких вимог до [PERSON] як головного бухгалтера ФОП « [PERSON] », є пред`явленням позовних вимог до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову до [PERSON] . Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають та в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки позивачу в позові відмовлено, в силу ст. 141 ЦПК України, понесені ним судові витрати відносяться на його рахунок.

Outcome: dismissed