Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договорами № 2581699 від 15.11.2021 року та № 5130123 від 14.11.2021 року у розмірі 24752 грн 70 к. та понесені судові витрати по справі на сплату судового збору у розмірі 2422 грн 40 к. та на правову допомогу у розмірі 9000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.11.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою укладено договір № 2581699. Відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладання Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом заповнення заяви по надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Товариством було перераховано грошові кошти у розмірі 3000 грн, строком на 30 днів. На підставі умов зазначеного договору, Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки Позичальника, реквізити якої надані Позичальником Товариству з метою отримання кредиту. Кредитодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти. Проте відповідачка не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 05.05.2023 року укладено договір № 05052023, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2581699. 23.05.2024 року укладено договір № 23/05/24, відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 2581699. Відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 9029 грн 70 к., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3000 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами на дату відступлення права вимоги 6029 грн 70 к. 14.11.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою було укладено договір № 5130123, шляхом обміну електронними повідомленнями та прийняття (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1.2 Договору загальна сума (загальний розмір) кредиту становить 4000 грн. Відповідно до п. 1.5.2 Договору проценти за користування кредитом: 1500 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п. 1.6 Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Кредитодавець на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти в сумі 4000 грн шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача. Відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 26.07.2024 року укладено договір № 26-07/2024, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 5130123. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 15723 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3600 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами на дату відступлення права вимоги 11683 грн; заборгованість за комісіями 440 грн. Оскільки відповідачка відмовляється добровільно сплатити заборгованість за кредитними договорами, позивач просить стягнути її у судовому порядку. Окрім судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 2422 грн 40 к., позивач також просить суд відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте в позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача та не заперечував проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Відповідачка до судового засідання не з`явилась, хоча повідомлялась про дату та час судового засідання належним чином, відзив на позов не подала, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Приймаючи до уваги заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. В статтях 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ст. 8 вказаного Закону, юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги». Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документу з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документу. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частина перша стаття З Закону України «Про електронну комерцію»). Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене вище, у свою чергу, свідчить про належне укладення кредитного договору, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі N 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18). В судовому засіданні встановлено, що 15.11.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою укладено договір № 2581699 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до договору № 2581699 від 15.11.2021 року (а.с. 36-49) передбачені наступні умови: П. 1.2. Тип кредиту кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 3000,00 грн. П. 1.3. Строк кредиту 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розрахований за зниженою процентною ставкою, виходячи з припушення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. п. 1.4. Тип процентної ставки фіксована. п.п. 1.4.1. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день. п.п. 1.4.2. Знижена процентна ставка становить 1,99% в день. п.п. 1.6.1 1.6.2. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: 4791,00 грн. п. 2.1. Кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту. Відповідно до Графіку розрахунків (Додаток № 1 до Договору позики № 25811699) наявні наступні умови: дата видачі кредиту/дата платежу: 15.11.2021 15.12.2021; кількість днів у розрахунковому періоді: 30; сума кредиту: 3000 грн; проценти за користування кредитом: 1791 грн; загальна вартість кредиту: 4791 грн (а.с. 50). Вказаний Договір укладений з використанням інформаційно-комунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», шляхом направлення через телекомунікаційну систему одноразового ідентифікатора «В263». На виконання переддоговірних відносин позичальником підписано паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені основні умови кредитування: строк, на який надається кредит: 30 днів; сума кредиту: 3000,00 грн; фіксована процентна ставка: 1,99% за день користування; сума нарахованих процентів за користування кредитом: 1791 грн; до сплати (всього): 4791 грн (а.с. 51-54). На підтвердження отримання відповідачкою кредитних коштів, позивачем наданий лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. № 42286-0403 від 04.03.2024 року, відповідно до якого було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 15.11.2021, 19:08:15 на суму 3000,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі Ipay.ua 119836114, призначення платежу: зачислення 3000 грн на картку [NUMBER] (а.с. 84). 14.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою укладено договір про споживчий кредит № 5130123 (індивідуальна частина). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Підписанням цього договору відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами правил надання коштів у позику. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтвердив, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил. Підписанням цього договору відповідач підтвердив, що він ознайомився за посиланням на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послугами, що передбачені ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив вказаний договір та правила надання грошових коштів у кредит, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання вказаного договору. Відповідно до п. 1.2 Договору загальна сума (загальний розмір) кредиту становить 4000 грн. Відповідно до п. 1.3 Кредит надається строком на 30 днів з 14.11.2021 року (строк кредитування). Відповідно до п. 1.4 Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 14.12.2021 року. Відповідно до п. 1.5.1 Комісія за надання кредиту: 440 грн, яка нараховується за ставкою 11,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2 Договору проценти за користування кредитом: 1500 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п. 1.6 Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. п. 1.7 Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2., 2.3 цього Договору (а.с. 61-69). Додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 5130123 від 14.11.2021 року є Графік платежів, який підписаний відповідачем 31.07.2021 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором. В Графіку платежів наявні наступні умови: дата видачі кредиту/дата платежу: 14.11.2021 14.12.2021; кількість днів у розрахунковому періоді: 30; чиста сума кредиту: 4000,00 грн; проценти за користування кредитом: 1500,00 грн; комісія за надання кредиту 440 грн; загальна вартість кредиту: 5940,00 грн (а.с. 70). На виконання переддоговірних обов`язків 14.11.2021 року позичальника було ознайомлено з Паспортом споживчого кредиту продукту (а.с. 71-72). Вказаний Договір, Додаток № 1 та паспорт споживчого кредиту укладені з використанням інформаційно-комунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», шляхом направлення через телекомунікаційну систему одноразового ідентифікатора «S78430» (а.с. 90). На підтвердження отримання відповідачкою кредитних коштів, позивачем надано квитанцію: ID платежу 1822225746; сума 4000,00 грн; дата та час платежу: 14.11.2021, 11:43; призначення: кошти згідно договору 5130123; платник: ТОВ «Мілоан»; отримувач: картка 516875*71 (а.с. 91). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 05.05.2023 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) та ТОВ «Лінеура Україна» (Клієнт) укладено Договір факторингу № 05/05/2023 (а.с. 97-98). Умовами договору передбачено: п. 1.1. За цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно копії Акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 05.05.2023 року за Договором про відступлення прав вимоги № 05/05/2023 від 05.05.2023 року та Витягу з Реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимоги № 05/05/2023 від 05.05.2023 року, до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до [PERSON] , за договором № 2581699. Розмір заборгованості складає 9029 грн 70 к., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3000 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами на дату відступлення права вимоги 6029 грн 70 к. (а.с. 100-102). 23.05.2024 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір факторингу № 23/05/24, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених договором, права вимоги первісного кредитора до боржників (а.с. 121-125). Згідно копії Акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 23.05.2024 року за Договором факторингу № 23/05/24 від 23.05.2024 року та Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 23/05/24 від 23.05.2024 року, до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до [PERSON] , за договором № 2581699. Розмір заборгованості складає 9029 грн 70 к., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3000 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами на дату відступлення права вимоги 6029 грн 70 к. (а.с. 130-134). Згідно платіжної інструкції № 422780413 від 24.05.2024 року ТОВ «Факторинг Партнерс» сплатило грошові кошти ТОВ «ФК «ЄАПБ» грошові кошти у розмірі 2944375,35 грн згідно договору факторингу № 23/05/24 від 23.05.2024 року (а.с. 126). 26.07.2024 року між ТОВ «Факторинг Партнерс» (Фактор) та ТОВ «МІЛОАН» (Клієнт) укладено Договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого клієнт Первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 287052895,25 грн, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належать клієнту і стає новим Кредитором за договором про надання фінансових послуг, укладених між клієнтом і боржниками (а.с. 104-109). Згідно копії Акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 26.07.2024 року за Договором факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 року та Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 року, до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до [PERSON] , за договором № 5130123. Розмір заборгованості складає 15723 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3600 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами на дату відступлення права вимоги 11683 грн; заборгованість по комісії за надання кредиту 440 грн (а.с. 115, 117-119). Відповідно до платіжної інструкції № 448090005 від 26.07.2024 року ТОВ «Факторинг Партнерс» сплатило ТОВ «МІЛОАН» грошові кошти в сумі 3310395 грн 81 к. згідно договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 року (а.с. 116). Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі N 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі N 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі N 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі N 5026/886/2012 тощо). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Про те, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову йдеться у Постанові ВСУ від 27.05.2020 року у справі № 2-879/13. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах зазначає Суд. Окрім цього Суд зауважив, що сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Відповідно до п. 1.1. За цим договором факторингу № 05/05/2023 від 05.05.2023 року Фактор (ТОВ «ФК «ЄАПБ») зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ТОВ «Лінеура Україна) (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Позивачем не надано доказів виконання зобов`язання передачі грошових коштів в розпорядження Первісного кредитора (ТОВ «Лінеура Україна»), з врахуванням того, що на час подання позовної заяви сплив зазначений в договорі термін виконання умов договору, а тому суд вважає, що позивачем не доведено, що він є правонаступником за договором № 2581699 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.11.2021 року до відповідача. Відповідно до платіжної інструкції № 448090005 від 26.07.2024 року ТОВ «Факторинг Партнерс» сплатило ТОВ «МІЛОАН» грошові кошти в сумі 3310395 грн 81 к. згідно договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 року (а.с. 116). Таким чином, позивач належними та допустимими доказами довів наявність права вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит № 5130123 від 14.11.2021 року, яке перейшло до нього на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 26 липня 2024 року. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Так, Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14 та від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зробив висновок, що відсутність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі, з огляду на положення договору відступлення права вимоги. На необхідність перевірки доводів перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постановах від 29 вересня 2021 року у справі № 2-879/11, (провадження№ 61-10005св21), від 03 листопада 2021 року у справі № 301/2368/14-ц (провадження № 61-11546св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором. Оскільки ТОВ «Факторинг Партнерс» не доведено, що він є належним позивачем, на підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що в позовних вимогах ТОВ «Факторинг Партнерс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 2581699 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.11.2021 року, у розмірі 15723 грн, слід відмовити. Згідно відомості про щоденні нарахування та погашення (розрахунок заборгованості) за договором про споживчий кредит № 5130123 здійсненого представником ТОВ «Мілоан», вбачається, що відповідачу нараховувались відсотки за користування кредитними коштами за період з 14.11.2021 року по 24.02.2024 року. Відповідно до зазначеного розрахунку заборгованості заборгованість відповідачки склала 15723 грн, з яких: заборгованість за кредитом (залишок по кредиту) 3600 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом 11683 грн; заборгованість по комісії за надання кредиту 440 грн (а.с. 92-94). З розрахунку заборгованості, здійсненого представником ТОВ «Факторинг Партнерс», станом на 07.03.2025 року, за договором про споживчий кредит № 5130123, вбачається, що заборгованість відповідачки склала 15723 грн, з яких: заборгованість за кредитом (залишок по кредиту) 3600 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом 11683 грн; заборгованість по комісії за надання кредиту 440 грн (а.с. 96). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Зміст статей 610, 612 ЦК України регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Суд відноситься критично до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит № 5130123 від 14.11.2021 року, оскільки, загальна вартість кредиту зазначена в договорі, додатку до договору графіку розрахунків та загальної вартості кредиту (додаток № 1 до договору) та в паспорті споживчого кредиту № 5130123, зазначена: дата видачі кредиту/дата платежу: 14.11.2021 14.12.2021; кількість днів у розрахунковому періоді: 30; сума кредиту: 4000,00 грн; проценти за користування кредитом: 1500 грн; загальна вартість кредиту: 5940,00 грн (а.с. 70). Крім цього, умовами договору передбачено: п. 1.2 Сума (загальний розмір) кредиту становить 4000,00 грн; п. 1.3 Кредит надається строком на 30 днів з 14.11.2021 року (строк кредитування); п. 1.4 Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 14.12.2021; п.п. 1.5.1 Комісія за надання кредиту: 440,00 грн, яка нараховується за ставкою 11,00 відсотків від суми кредиту одноразово; п.п. 1.5.2 Проценти за користування кредитом: 1500 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; п.п. 1.6 Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; п. 1.7 Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2., 2.3 цього Договору (а.с. 61-69). Нарахування позивачем відсотків за користування кредитом, починаючи поза межами встановленого максимального строку користування поточним кредитом, який зазначений в Договорі як 30 днів, не ґрунтується на умовах кредитного договору, які погоджені сторонами, а тому відповідач повинен сплатити проценти лише за період з розрахунку 30 днів, так як лише (виключно) у межах цього періоду, позикодавець має право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, розмір яких складає 1500 грн (відповідно до договору, додатку № 1 до договору та паспорту споживчого кредиту). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, Тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання Певної події. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (стаття 14 ЦК України). Згідно відомості про щоденні нарахування та погашення (розрахунок заборгованості) за договором про споживчий кредит № 5130123 (індивідуальна частина) вбачається, здійсненого представником ТОВ «Мілоан», що відповідачці нараховувались відсотки за користування кредитними коштами за період з 14.11.2021 року по 24.02.2024 року. Відповідно до зазначеного розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось поза межами дії строку договору (30 днів), а також нараховано комісію за управління та обслуговування кредитом у розмірі 400 грн. Відповідно до зазначеного розрахунку, поза межами дії договору про споживчий кредит № 5130123, а саме 14.12.2021 року, відповідачем здійснено сплату наступних платежів: сплата комісії за управління та обслуговування кредитом 400,00 грн; сплата тіла кредиту 400,00 грн; сплата процентів по кредиту 400,00 грн, що складає загальну сплату у розмірі 1200 грн (а.с. 92-94). За період користування кредитом, договором про споживчий кредит № 5130123 від 14.11.2021 року, передбачено нарахування процентів у розмірі 1500 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.п. 1.5.2 договору). Зазначений розмір нарахування процентів підтверджується і розрахунком заборгованості, виконаним первісним кредитором та відповідно повинен бути сплачений відповідачем, згідно до умов договору. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 5130123 від 14.11.2021 року відповідачкою здійснено сплату грошових коштів у розмірі 400 грн, які не передбачені умовами зазначеного договору. На підставі викладеного позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, з урахуванням здійсненою нею часткової сплати (1200 грн) та необхідності сплати відсотків за користування кредитом (1500 грн) та комісії за надання кредиту (440 грн), у розмірі 4740 грн (4000 грн +1500 грн+440 грн-1200 грн). Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України). Щодо витрат на правову допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі жовтня статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу, суд зважає на таке. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу, суд зважає на таке. Як убачається з матеріалів справи, 01.07.2024 року між ТОВ «Факторинг Партнерс» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги № 02-09/2024-5, за умовами якого клієнт доручає, а ФОП приймає на себе зобов`язання надавати юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (а.с. 144-147). З витягу акту № 6 про надання юридичної допомоги від 28.02.2025 року, ФОП [PERSON] надані такі послуги: письмова (вивчення документації Клієнта з посиланням на нормативно-правові акти та підготовкою аналітичної довідки щодо судової практики 3000 грн; позовна заява 6000 грн. Загальний розмір наданих послуг склав 9000 грн (а.с. 152). Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат ТОВ «Факторинг Партнерс» на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданою послугою); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» 3000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої платіжної інструкції № 0507330005 від 24.03.2025 року (а.с. 7), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2422 грн 40 к., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідачки підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 463 грн 88 к. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 4740 грн х 2422 грн 40 к./24752 грн 70 к.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial