Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

У лютому 2024 року Акціонерне товариство АТ «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») через представника звернулось до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначило, що 25.02.2016 року між [PERSON] та АТ «Універсал Банк» було укладено Договір про відкриття поточного рахунку на випуск електронного платіжного засобу № VC46241 від 25.02.2016 року. Згідно додатку № 1 до договору [PERSON] було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях та надано електронний платіжний засіб, а саме платіжну картку Visa Classic. Відповідно до Додатка № 2 АТ «Універсал Банк» було відкрито [PERSON] поточний рахунок № [NUMBER] в національній валюті гривні та встановлено розмір ліміту кредитування у розмірі 50000 грн. 00 коп., починаючи з 25.02.2016 року по 25.02.2016 року включно, якщо інший строк не передбачено умовами вищевказаного кредитного договору про відкриття поточного рахунку та виписку електронного платіжного засобу. Уклавши Кредитний договір, [PERSON] зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 40% річних від фактично використаної суми кредиту. Підписавши умови вказаного кредитного договору, відповідно до п. 4.15 [PERSON] підтвердив, що отримав примірник цього Кредитного договору, правила користування електронним платіжним засобом, тарифами Банку, умовами обслуговування. В порушення умов Кредитного договору, [PERSON] не погашав кредит та не сплачував проценти за користування кредитними коштами, та в зв`язку з чим, станом на 25.01.2024 року АТ «Універсал Банк» було проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № VC46241 від 25.02.2016 року, відповідно до якого сума заборгованості [PERSON] становить 20630 грн. 81 коп., та складається із 9254 грн. 62 коп., заборгованості по тілу кредита, 11376 грн. 19 коп., заборгованості за відсотками, які АТ «Універсал Банк» просило стягнути з [PERSON] разом із сплаченим судовим збором в сумі 3028 грн. 00 коп. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.02.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому виклав заперечення проти позову та зазначив, що заявлені позовні вимоги АТ «Універсал Банк» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Просив застосувати строки позовної давності до вказаної заборгованості, оскільки, відповідно до прогнозного графіку щомісячних платежів укладеного між ним та АТ «Універсал Банк» 25.02.2016 року (Додаток № 3) до Договору, прогнозний графік щомісячних платежів розраховано, виходячи з одноразового використання кредитного ліміту розміром 9000 грн. 00 коп. у формі безготівкової операції, та 1000 грн. 00 коп. у формі зняття готівки повернутих Банку у 12 місячний строк рівними частинами, враховуючи всі комісії та сукупні витрати пов`язані із таким використанням за умови оформлення платіжної картки Visa Classic, сплати процентної ставки у розмірі 40% річних. В зазначеному графіку визначено, що він повинен щомісяця до 20 числа здійснювати повернення кредитних коштів у сумі 1047 грн. 57 коп. Вказаним Кредитним договором сторони погодили строк користування лімітом кредитування 12 місяців. Відповідно до Анкети заяви на отримання кредитної картки, сума кредитного ліміту складає 10000 грн. 00 коп. Таким чином, він отримав 25.02.2016 року кредит і повинен був повернути його через 12 місяців, тобто 25.02.2017 року включно. Водночас, відповідно до наданого АТ «Універсал Банк» графіку заборгованості до Договору, у лютому 2017 року (2017-02-01 2017-02-28) у [PERSON] наявна заборгованість по тілу кредита в сумі 6802 грн. 49 коп., та заборгованість по відсоткам в сумі 2092 грн. 69 коп. [PERSON] вважає, що на момент закінчення строку користування кредитним лімітом (лютий 2017 року) у нього була наявна заборгованість. Враховуючи викладене, вважав, що за вказаним кредитним договором у нього сплив строк позовної давності у лютому 2020 року, в той час як АТ «Універсал Банк» звернувся із вказаним позовом до суду у лютому 2024 року, тобто через чотири роки. Крім того зазначив, що він є військовослужбовцем з 09.11.2022 року. Однак, відповідно до графіку заборгованості, позивач здійснив розрахунок заборгованості по процентам з 01.11.2022 року по 01.01.2024 року, що суперечить вимогам закону. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 29.05.2024 року представник АТ «Універсал Банк» подав письмові пояснення, в яких зазначив, що твердження відповідача є безпідставними та необґрунтованими. Щодо пропуску строку позовної давності зазначив, що останній платіж був здійснений позичальником 21.07.2021 року. Дані дії вказують про визнання позичальником умов договору та наявності заборгованості. Заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. 31.05.2024 року [PERSON] звернувся до суду з додатковими поясненнями, відповідно до яких зазначено, що він з моменту призову - 09.11.2022 року на військову службу під час мобілізації і по теперішній час проходить військову службу у складі військової частини [NUMBER] . Також зазначив, що він отримав кредит 25.02.2016 року і повинен був повернути його через 12 місяців, тобто до 25.02.2017 року включно, оскільки п. 5 анкети та додатком № 3 до договору перебачено строк користування кредитом 12 місяців. Тому просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. 08.07.2024 року АТ «Універсал Банк» враховуючи, що у ході судового провадження стало відомо, що відповідач є військовослужбовцем, подало до суду уточнену позовну заяву, в якій просило стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за Договором про відкриття поточного рахунку та випуск електронного платіжного засобу № VC46241 від 25.02.2016 року в розмірі 16959 грн. 83 коп., яка складається з: 9254 грн. 62 коп. заборгованості за тілом кредита, 7705 грн. 21 коп. заборгованості за відсотками, а також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 3028 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 05.09.2024 року заяву АТ «Унірвесал банк» про зменшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду. Представник позивача в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив, відзив на уточнений позов не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та, враховуючи, що відповідач не надав відзив на уточнену позовну заяву, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що відповідно до Анкети-заяви від 25.02.2016 року відповідач [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 25.02.2016 року (а.с. 6-15). Згідно розрахунку заборгованості, проведеного з урахуванням коригувань, вбачається, що заборгованість [PERSON] перед АТ «Універсал Банк» станом на 26.06.2024 року становить 16959 грн. 83 коп. та складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9254 грн. 62 коп., та заборгованості за відсотками в сумі 7705 грн. 21 коп. (а. с. 131-133). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфом 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до положень ст. ст. 549, 625, 1048, 1050 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, неустойки (штраф, пеня) у разі порушення боржником зобов`язання. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що [PERSON] звертався безпосередньо до Банку з приводу не згоди з умовами вказаного кредитного договору, або окремих його положень зазначених в кредитному Договорі. Дослідивши зміст правочину, укладеного сторонами, суд не вбачає підстав вважати несправедливими його умови. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] погодився із передбаченими кредитним договором умовами, про що свідчить заява відповідача на відкриття поточного рахунку та випуск електронного платіжного засобу, яка містить його підпис, а також, його підпис в Договорі про відкриття поточного рахунку та випуск електронного платіжного засобу №VC46241 від 25.02.2016 року. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач активно користувався кредитною карткою, про що свідчить виписка з його особистого рахунку надана АТ «Універсал Банк». Що стосується доводів відповідача щодо нарахування йому відсотків в період проходження ним військової служби у складі військової частини, слід зазначити наступне. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. [PERSON] надано до суду копію довідки начальника відділення персоналу штабу військової частини [NUMBER] , відповідно до якої [PERSON] проходить військову службу у складі військової частини [NUMBER] , зарахований до списків особового складу наказом командира військової частини [NUMBER] від 05.02.2023 року № 36. Тому, суд вважає вірним визначити дату, з якої [PERSON] був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації 05.02.2023 року. Інших доказів, які б підтверджували що [PERSON] перебуває на військовій службі саме з 09.11.2022 року, матеріали справи не містять. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № VC 46241 від 25.02.2016 року, наданого до суду разом з уточненої позовною заявою, станом на 26.06.2024 року у [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 16959 грн. 83 коп., якаскладається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9254 грн. 62 коп., та заборгованості за відсотками в сумі 7705 грн. 21 коп. (а. с. 131-133). При цьому, банком було зроблено коригування нарахованих відсотків з 05.02.2023 року по 31.05.2024 року у сумі 4987 грн. 17 коп. Відповідач не надав суду беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу. Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22.10.2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження №61-21807св19. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України). У постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, від 29.10.2014 року № 6-169цс14, від 30.09.2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором № VC46241 від 25.02.2016 року (а.с.131-133) вбачається, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості [PERSON] було здійснено 21.07.2021 року й після вказаної дати вже не здійснював дій щодо погашення наявної кредитної заборгованості. Таким чином, трирічний строк позовної давності позивачем пропущено не було. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначено у ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням вищевикладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог АТ «Універсал Банк» та їх задоволення у повному обсязі в частині стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», якими встановлено звільнення від судових витрат у справах, що стосуються соціального захисту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 545/1149/17 зазначено, що "відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22.10.1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". У ст. 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у ст. 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст. ст. 12, 22 Закону № 3551-XII. Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України № 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 року у справі № 9901/311/19 та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 490/8128/17". [PERSON] є учасником бойових дій та відповідачем у цій справі, однак предметом позову, який розглядається, є стягнення заборгованості за кредитним договором, що не стосується соціального і правового захисту учасників бойових дій і не пов`язаний з порушенням прав відповідача як учасника бойових дій, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що вказана в Законі пільга на вказану справу не розповсюджується. Враховуючи вищезазначене, відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18.07.2006 року № 63566/00, § 23). На підставі викладеного,

Outcome: approved