Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.05.2024 року о 06 год. 44 хв. на трасі АД М03 Київ-Харків 125 км 500 м в бік м. Харків водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Renault Magnum», д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом «Schwarzmuller» д.н.з. [NUMBER] , під час зміни напрямку руху, а саме перелаштуванні, не надав дорогу транспортному засобу «Renault Safrane» д.н.з. [NUMBER] від керуванням [PERSON] , котрий рухався в попутному напрямку, в смузі яку мав намір перелаштуватися водій [PERSON] , внаслідок чого змусив водія «Renault Safrane» різко змінити напрямок руху з подальшим наїздом на дорожній знак та виїздом за межі проїзної частини (кювет). Своїми діями [PERSON] , спричинив ДТП. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, таким чином [PERSON] порушив вимоги п. 10.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Вина [PERSON] у скоєнні зазначеної ДТП встановлена постановою Яготинського районного суду Київської області від 30 липня 2024 року по справі № 382/934/24. На момент вчинення ДТП відповідач не мав чинного договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач відшкодував потерпілому [PERSON] 63870,40 грн. завданої внаслідок ДТП шкоди та 2150 грн. експерту за проведену оцінку пошкодженого транспортного засобу На підставі наведеного, просить суд стягнути в його користь з відповідача 66020 грн. 40 коп. завданої шкоди в порядку регресу та 3028 грн. сплаченого судового збору. У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав та вважає, що вони не підлягають до задоволення, оскільки він не є власником транспортного засобу «Renault Magnum», д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом з напівпричепом «Schwarzmuller» д.н.3. [NUMBER] , він в свою чергу лише керував даним автомобілем в якості запасного водія, за усною домовленістю з власником. Відтак, вважає, що він не є суб`єктом цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну потерпілому [PERSON] внаслідок ДТП, яка мала місце 19.05.2024 року та регламентних виплат в порядку регресу. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив провести судовий розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник відповідача до початку судового засідання подав суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без участі сторони відповідача. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується іншою особою. Судом встановлено, що 19.05.2024 року о 06 год. 44 хв. на трасі АД М03 Київ-Харків 125 км 500 м в бік м. Харків водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Renault Magnum», д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом «Schwarzmuller» д.н.з. [NUMBER] , під час зміни напрямку руху, а саме перелаштуванні, не надав дорогу транспортному засобу «Renault Safrane» д.н.з. [NUMBER] від керуванням [PERSON] , котрий рухався в попутному напрямку, в смузі яку мав намір перелаштуватися водій [PERSON] , внаслідок чого змусив водія «Renault Safrane» різко змінити напрямок руху з подальшим наїздом на дорожній знак та виїздом за межі проїзної частини (кювет), чим порушив вимоги п. 10.3 ПДР України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а.с. 8). Доводи відповідача, що останній не є власником автомобіля «Renault Magnum», д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом «Schwarzmuller» д.н.з. [NUMBER] , а лише керував ним в якості запасного водія, за усною домовленістю з власником, а відтак він не є суб`єктом цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну потерпілому [PERSON] внаслідок ДТП, суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ст. 1187, 1188 ЦК України, в їх системному зв`язку, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, зокрема транспортним засобом, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Саме такий правовий висновок навів Верховний Суд України у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц. Відповідно до пп. а п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Постановою Яготинського районного суду Київської області від 30 липня 2024 року по справі № 382/934/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та встановлено факт керування останнім автомобілем марки «Renault Magnum», д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом «Schwarzmuller» д.н.з. [NUMBER] , та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. (а.с.8-9). В силу вимог ч.6 ст. 82 ЦПК зазначенні обставини доказуванню не підлягають. Як вбачається з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP/22100674, виданого ТДВ «СК «ГАРДАН», страховий поліс на автомобіль «Renault Magnum», д.н.з. [NUMBER] почав діяти лише з 19.05.2024 року 09:15 год., тоді як сама дорожньо-транспортна пригода сталася 19.05.2024 року о 06:44 год. (а.с.12-13). Тобто, на момент вчинення ДТП строк дії зазначеного полісу ще не настав, а тому відповідач, керував транспортним засобом без чинного страхового забезпечення. Згідно ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. При цьому обов`язок відшкодування шкоди у регресному порядку покладається саме на винну особу, незалежно від того, чи є вона власником транспортного засобу. Як встановлено судом, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо транспортного засобу, яким керував [PERSON] набрав чинності після моменту вчинення ДТП, у зв`язку з чим на час настання страхового випадку страхове покриття було відсутнє. Доводи відповідача про відсутність у нього права власності на транспортний засіб, яким він керував, не звільняють його від обов`язку відшкодувати регресні витрати МТСБУ, оскільки визначальним є факт керування транспортним засобом на відповідній правовій підставі та наявність вини у спричиненні шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, потерпілий [PERSON] 09.08.2024 року з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із відповідною заявою (а.с.15-18). Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку № 70921 від 19.08.2024 року розмір майнової шкоди, заподіяної [PERSON] в результаті пошкодження транспортного засобу марки «Renault Safrane» д.н.з. [NUMBER] , становить 96804,96 грн. (а.с.27-42). Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В зв`язку з настанням події, передбаченої пп. а п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV, МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 63870,40 грн. потерпілій стороні, яка складається з вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу 49870,40 грн., витрат на евакуатор 14000 грн. та 2150 грн. - виплата за послуги експерта, що підтверджується копіями платіжних інструкцій № 927046 від 23.09.2024 року та платіжної інструкції № 926534 від 12.09.2024 року (а.с. зворот 14, 43). За таких обставин, суд вважає, що МТСБУ правомірно здійснило виплату потерпілій особі та, в силу вищезазначених вимог закону, набуло право регресної вимоги до водія як особи, яка безпосередньо керувала джерелом підвищеної небезпеки та з вини якої було завдано шкоди. Судом встановлено, що 31.01.2025 року МТСБУ звернулось до відповідача із листом про компенсацію в добровільному порядку витрат, понесених у зв`язку з проведенням регламентної виплати потерпілому, але відповідачем в добровільному порядку не компенсовано витрати МТСБУ (а.с. 44). Оскільки позивач МТСБУ здійснив відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то відповідно до ст.ст.1166, 1187, ч. 1 ст. 1191 ЦК України, п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 66020,40 гривень. Відповідно до ч. 4 статті 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» правила норми ч.4 ст.1193 ЦК України застосовуються у разі коли відповідачем за таких обставин може бути тільки фізична особа та відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача в дуже скрутне матеріальне становище. Про вказане право суду зазначено також у абз.5 п.7 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно якого правила частини 4 статті 1193 ЦК України про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину, застосовуються у виняткових випадках, якщо відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище. Разом із тим, матеріали справи, в тому числі і приєднані до відзиву: копія пенсійного посвідчення, виписки з лікарні тощо (а.с. 65,67-69) не містять жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про перебування [PERSON] у скрутному матеріальному становищі, а відтак, суд не вбачає підстав для зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої відповідачем. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

Outcome: approved