Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, який було зареєстровано 23.03.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міскрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №171. В обґрунтування позову позивач зазначає, що спільне життя між сторонами не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю. Шлюбні відносини сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивач вважає, що подальше збереження сім`ї є неможливим. Таким чином, позивач вважає, що їхній шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме його інтересам, у зв`язку з чим він наполягає на його розірванні. Вимог про стягнення судових витрат не заявляє. Позивач та його представник до судового засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно і належним чином. Через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно і належним чином. Через канцелярію суду надала заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, час на примирення не потрібний. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] , виданого 23 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міскрайонного управління юстиції Запорізької області, 23.03.2013 року сторони зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №171. Судом також встановлено, що сім`я розпалася остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку позивач вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що мають істотне значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved