Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачки. У вересні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - Товариство) через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором про споживчий кредит №8739503 від 30.05.2024, яка становить 42498,60 грн та складається з: 15000 грн - заборгованість за основною сумою кредиту, 21747,60 грн - заборгованість за відсотками, 851 грн - заборгованість за комісією та 4900 грн - заборгованість за неустойкою, а також судові витрати. В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що [PERSON] відповідно до умов вказаного кредитного договору, укладеного з TOB «Мілоан», який підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримала кредит в розмірі 15000 грн, який зобов`язувалася повернути, а також сплатити проценти за користування ним та інші платежі, що передбачені кредитним договором. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало кредит у визначеній сумі. Проте, відповідачка взятих на себе зобов`язань не виконала, а тому у неї перед позикодавцем виникла заборгованість у вищевказаній сумі. 24.09.2024 відповідно до договору відступлення прав вимоги №110-МЛ TOB «Мілоан» відступило для ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» право вимоги за договором, укладеним з відповідачкою. Оскільки станом на день звернення до суду заборгованість у вказаній вище сумі не сплачена, тому представник позивача просить стягнути з відповідачки зазначену заборгованість. 27.10.2025 [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву. У відзиві відповідачка, визнаючи факт отримання коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту, заперечила проти задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків, комісії та неустойки. Зокрема, відповідачка стверджує, що не отримувала жодних повідомлень про заміну кредитора у зобов`язанні, а тому позивач не має права вимагати сплати боргу, оскільки не довів факт належного повідомлення боржника. Вона вважає, що це свідчить про недобросовісну поведінку нового кредитора. Також відповідачка зазначає, що їй не було надано паперових примірників договору, а з «Правилами надання споживчих кредитів», на які посилається позивач, вона не ознайомлювалася і їх не підписувала. На її думку, відсутність її підпису на Правилах робить їх умови нечинними щодо неї. Крім того, [PERSON] вказує на відсутність детального та зрозумілого розрахунку позовних вимог, зокрема в частині відсотків та неустойки, що позбавляє її можливості перевірити правильність нарахованих сум. Вона вважає розмір відсотків завищеним та таким, що не відповідає засадам справедливості, оскільки сума відсотків майже у 2,5 рази перевищує тіло кредиту. Відповідачка звертає увагу суду на те, що вона є одинокою матір`ю, яка самостійно виховує та утримує малолітню доньку, перебуває у скрутному матеріальному становищі, що, на її думку, має бути враховано судом при вирішенні спору. На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, окрім суми основного боргу. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Позовна заява надійшла до Полонського районного суду Хмельницької області 30.09.2025. Ухвалою суду від 06.10.2025 відкрито провадження та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами (а.с. 42). Копію позовної заяви з додатками відповідачці направлено позивачем цінним листом 04.09.2025 (а.с. 36). Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 30.05.2024 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №8739503, який був підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «669856», що був надісланий відповідачці на номер телефону [NUMBER] , вказаний нею в договорі, зазначене підтверджується даними кредитного договору та довідкою про ідентифікацію (а.с.7-14). Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту складає 15000 грн, кредит надається загальним строком на 345 днів за умови виконання позичальником графіку платежів з 30.05.2024, дата повернення кредиту 10.05.2025. Згідно з п.1.5. договору загальні витрати позичальника за кредитом складають 57173.00 грн. Відповідно до п.п.1.5.1. комісія за надання кредиту становить 851 грн та нараховується одноразово за ставкою 5,75 % від суми кредиту. Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду: визначеного графіком платежів, нараховуються за ставкою 255,50% річних на фактичну заборгованість за кредитом. Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 511,00% річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів (пункти 1.5.2, 1.5.3 договору). Відповідно до п.2.1 договору визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] *91. Так, ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 15000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на її платіжну картку, що підтверджується платіжним дорученням №132513530 від 30.05.2024 (а.с.16). За даними відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №8739503 від 30.05.2024 на ім`я [PERSON] заборгованість відповідачки за вказаним договором не погашена та нараховувалася за період з 30.05.2024 по 23.09.2024 (а.с.16 зворот-17). Згідно з випискою з особового рахунка залишок заборгованості станом на 20.08.2025 складає 42 498,60 грн, в тому числі 15000 грн- заборгованість за тілом кредиту, 851 грн - заборгованість за комісією, 21747,60 грн - заборгованість за відсотками та 4900 грн - заборгованість за неустойкою (а.с. 18). Відповідно до договору про відступлення прав вимоги №110-МЛ від 24.09.2024, акту приймання-передачі реєстру боржників до вказаного договору, платіжної інструкції №5898 від 24.09.2024 про оплату відступлених прав вимог та витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги №110-МЛ право вимоги за кредитним договором №8739503 від 30.05.2024 перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у розмірі заборгованості 42 498,60 грн, яка складається з 15 000 грн - заборгованості за тілом кредиту, 851 грн - заборгованості за комісією, 21 747,60 грн - заборгованості за відсотками та 4900 грн - заборгованість за неустойкою (а.с.18 зворот - 30). Відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту не виконала, кредитні кошти не повернула, відсотків за користування ними та комісії за їх надання не сплатила. 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За правилом ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.1 ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За положеннями статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). На підставі викладеного вище суд вважає, що Договір, підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеними, первісний кредитор виконав умови договору та надав позичальниці кредит в узгодженому сторонами розмірі. Своєю чергою, відповідачка свої обов'язки за договором належно не виконувала, у встановлений договором строк кредит в повному обсязі не повернула, відсотків за користування кредитними коштами не сплатила. Зважаючи на оформлені у встановленому порядку кредитний договір та договір відступлення прав вимоги позивач є належним стягувачем неповернутих кредитних коштів з боржниці. Щодо вимоги про стягнення основного боргу, суд вважає її обґрунтованою. Встановлено, що відповідачка отримала кредит у розмірі 15000 грн, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується [PERSON] . Таким чином, вимога про стягнення заборгованості за основним боргом в розмірі 15000 грн підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 851,00 грн, суд зазначає наступне. У пунктах 1.5, 1.5.1, 2.2.1, 2.3.1.1, 2.4.1, 2.4.3 Договору, укладеного між [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН» містяться умови про комісію за надання кредиту, за управління та обслуговування кредиту. Аналіз змісту вказаного договору свідчить, що в них не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг ТОВ «МІЛОАН», які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредитів, що надаються позивачу та за які банком встановлена комісія, а тому позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, у зв`язку з чим положення договорів про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника сплачувати комісії за надання кредиту, є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідний правовий висновок щодо нарахування комісії за аналогічним договором ТОВ «МІЛОАН» викладений у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду України від 09.10.2024 у справі № 582/202/22 (провадження 61-15120св23). На підставі викладеного вище, суд відмовляє у стягненні комісії за договором в сумі 851,00 грн. Суд критично оцінює та відхиляє доводи відповідачки, викладені у відзиві на позовну заяву, з огляду на наступне. Доводи щодо неповідомлення про відступлення права вимоги не є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Оскільки відповідачка не надала доказів погашення боргу на користь первісного кредитора (ТОВ «Мілоан»), відсутність повідомлення про відступлення права вимоги не звільняє її від обов`язку сплатити борг новому кредитору. Твердження про неознайомлення з умовами Договору та Правилами спростовуються матеріалами справи. Відповідачка підписала паспорт споживчого кредиту та сам договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, чим підтвердила свою згоду з усіма умовами, включаючи ті, що викладені у Правилах надання кредитів, які є невід`ємною частиною договору. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір прирівнюється до письмового, а факт його підписання свідчить про ознайомлення та згоду з його умовами. Щодо доводів про складний фінансовий стан та статус одинокої матері, суд зазначає, що скрутне матеріальне становище, наявність на утриманні дітей чи інші життєві обставини не є, згідно з нормами чинного законодавства (ст. ст. 525, 526, 617, 625 ЦК України), підставою для звільнення від виконання цивільно-правових зобов`язань за кредитним договором. Посилання відповідачки на відсутність детального розрахунку та незгоду з розміром боргу також не беруться судом до уваги, оскільки позивачем надано розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, які є належними та допустимими доказами. Арифметична правильність розрахунку (в частині тіла кредиту та відсотків, що підлягають стягненню) судом перевірена та сумнівів не викликає. Перевіряючи правомірність нарахування відсотків за користування кредитними коштами за укладеним з відповідачкою кредитним договором № 8739503 від 30.05.2024 суд виходить з такого. Так, цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, згідно п.17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%, з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Суд погоджується з порядком нарахування та розміром нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 30.05.2024 по 19.08.2024, викладених в розрахунку заборгованості за Договором, наданому позивачем, який станом на 19.08.2024 становить 14956,20 грн, оскільки такий не суперечить умовам укладеного договору та нормам чинного законодавства. Однак, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що розрахунок заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 20.08.2024 (день зміни денної ставки на 1 %) по 23.09.2024 становить: 5250 грн (15000 грн х 1% х 35 днів). Таким чином, загальний розмір процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором № 8739503 становить 20206,20 грн, яка підлягає стягненню з відповідачки. Щодо вимоги про стягнення з відповідачки неустойки, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов'язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов'язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі викладеного відсутні підстави для стягнення з відповідачки неустойки, оскільки така нарахована позивачем у період дії в Україні воєнного стан. За наведених обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 35206,20 грн заборгованості за кредитним договором (15000 грн тіло + 20206,20 грн відсотки). 5. Розподіл судових витрат. Позивачем заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено здійснення розподілу судових витрат на підставі поданих сторонами доказів. Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу Товариством надано договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладений з адвокатським об`єднанням «Апологет» (а.с. 33 зворот), ордер на надання правничої допомоги адвокатом Усенком М.І. (а.с. 34), акт № Д/1677 наданих послуг від 20.08.2025 (а.с. 34 зворот) та детальний опис наданих послуг до нього (а.с. 35), відповідно до яких АО «Апологет» надана правнича допомога для Товариства у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №8739503 з [PERSON] на суму 8000 грн, яка полягала в наданні усної консультації, ознайомленні з матеріалами кредитної справи, погодженні правової позиції клієнта, складенні позовної заяви та подання її до суду. Відповідачкою клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявлено, неспівмірність таких витрат не доведено. Отже, суд доходить до висновку, що у зв`язку з частковим задоволенням позову на 82,84% від заявлених вимог (35206,20 грн від 42498,60 грн), необхідно стягнути із відповідачки на користь позивача 6627,20 грн документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 2006,72 грн (82,84% від 2422,40 грн становить 2006,72 грн).

Outcome: partial