Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

У вересні 2025 року ТОВ «Споживчий Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 06.08.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №06.08.2023-100002402 в електронній формі шляхом підписання заявки до договору. Позичальник прийняла (акцептувала) пропозицію укласти електронний договір на умовах, викладених у пропозиції про укладення кредитного договору (оферту) та заявці, підписавши відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отриманим нею у порядку, передбаченому вказаним договором. Згідно даного договору, кредитор зобов`язався надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Відповідно до даного договору, остання отримала кредит у розмірі 8000,00 грн., строк повернення кредиту встановлено 16.09.2023 (на 42 днів), за фіксованою незмінною процентною денною ставкою у розмірі 1,3%. Позивачем на картковий рахунок відповідача була перерахована сума у розмірі 8000,00 грн., що підтверджується квитанцією про електронний переказ грошових коштів. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на день подачі позову, утворилась заборгованість у загальному розмірі 13568,02 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000,00 грн., по процентам в розмірі 4368,02 грн., по комісії 1200,00 грн. Зазначає, що комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 02.10.2025, справу за позовом ТОВ «Споживчий Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, передано на розгляд до Південноукраїнського міського суду Миколаївської області. Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26.11.2025 справу прийнято до провадження, постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте в позові міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними матеріалами. 22.12.2025 від представника відповідача надійшла заява в якій остання зазначила, що за наявності законних підстав просить позов задовольнити, розподілити витрати по сплаті судового збору у порядку визначеному ст. 142 ЦПК України. Дослідивши надані докази у справі в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 06.08.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) предметом якого є надання кредиту позичальнику у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Реквізити для перерахування позичальнику коштів: 5375-41XX-XXXX-9115. Також 06.08.2023 [PERSON] підписала заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомилася за посиланням https://sgroshi.com.ua/ua/informaciya-o-kompanii, згідно ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію». У вказаній заяві [PERSON] підтвердила, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якого є заявка до кредитного договору №06.08.2023-100002402» від 06.08.2023, з яким попередньо уважно ознайомилася. За умовами вказаними в заявці [PERSON] погодилася на отримання кредитних коштів на таких умовах: сума кредиту 8000, 00 грн.; строк, на який надається кредит 42 днів; фіксована незміна процентна ставка у розмірі 1,3% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Відповідно до договору №06.08.2023-100002402» від 06.08.2023 про споживчий кредит укладеного між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] , остання зобов`язалася повернути кредитні кошти до 16.09.2023. Підписання договору №06.08.2023-100002402» від 06.08.2023 про надання кредиту здійснено електронним підписом позичальника, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора Р576 (06.08.2023), відповідно до умов даного договору. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач була належним чином повідомлена про всі умови кредитування, а саме: сукупну вартість кредиту, сплату відсотків та умови повернення кредитних коштів. Відповідно до електронної квитанції №2348785933 від 06.08.2023 ТОВ «Споживчий Центр» 06.08.2023 перерахувало кредитні кошти у розмірі 8000, 00 грн. на картковий рахунок відповідача [NUMBER] , з призначенням «видача за договором №06.08.2023-100002402», що не заперечується відповідачем. Згідно з довідкою-розрахунком наданим позивачем про стан заборгованості за кредитним договором №06.08.2023-100002402» від 06.08.2023, станом на дату звернення до суду у [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 13568,02 грн., з яких: 8000,00 грн. сума основного боргу/ тілу кредиту; 4368,02 грн. сума процентів; 1200,00 грн. сума комісії (нараховані за період з 06.08.2023 по 16.09.2023). Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В процесі розгляду справи встановлено, що фінансова установа виконала свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 8000,00 грн., що підтверджується електронною квитанцією №2348785933 від 06.08.2023. Відповідач не виконувала своїх зобов`язань перед Банком, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, розмір якої відповідачем не заперечується. З огляду на викладене, суд вважає, що позивач довів наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 13 568,02 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8000,00 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 4368,02 грн. та 1200,00 грн. комісія. Таким чином, суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до задоволення шляхом стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий Центр» заборгованості за кредитним договором №06.08.2023-100002402» від 06.08.2023 у розмірі 13568,02 грн. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Зважаючи на те, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір». Отже, з відповідача в користь позивача слід стягнути 50 (п`ятдесят) відсотків судових витрат, понесених ним на сплату судового збору.

Outcome: approved