Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Представник ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 03.01.2023 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту №458320-КС-001, за умовами якого відповідачу надано у кредит грошові кошти в розмірі 8000 грн., які останній зобов`язався повернути зі сплатою відсотків за користування позикою. Разом з тим, [PERSON] не належним чином виконував свої кредитні зобов`язання. Станом на 01.12.2025 року у відповідача існує заборгованість за вказаним правочином в загальному розмірі 16896,82 грн., з яких: 8000,00 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 7696,82 грн. - сума прострочених платежів по процентах, 1200,00 грн. - сума прострочених платежів за комісією. У зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» вказану заборгованість та судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.12.2025 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі. Представник ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає, що, оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв`язку із чим суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів у його відсутності оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що ТОВ «Бізнес Позика» 09.01.2023 року направлено [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір про надання кредиту, яку відповідач прийняв на умовах визначених офертою. Як наслідок, позивачем направлено відповідачці через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2511 на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, 03.01.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту №458320-КС-001, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за умовами якого відповідачу надано у кредит грошові кошти в розмірі 8000 грн., які останній зобов`язався повернути зі сплатою відсотків за кожен день користування кредитом. У судовому засіданні встановлено, що позивач виконав свою частину умов кредитного договору у повному обсязі та перерахував [PERSON] кредит в розмірі 8000 грн., що підтверджується довідкою про підтвердження переказу. За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання за Договором про надання кредиту №458320-КС-001 від 03.01.2023 року, у зв`язку з чим у неї станом на 01.12.2025 року виникла заборгованість за вказаними правочинами в загальному розмірі 16896,82 грн., з яких: 8000,00 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 7696,82 грн. - сума прострочених платежів по процентах, 1200,00 грн. - сума прострочених платежів за комісією. Даний розрахунок містить інформацію про тимчасове та нерегулярне погашення відповідачем кредитної заборгованості. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем та його представником, в порушення вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суду надано не було. З врахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що позивачем доведено факт отримання позичальником кредитних коштів, правові підстави для нарахування відсотків, жодним чином не спростовано відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за кредитним договором №458320-КС-001 від 03.01.2023р. в розмірі 15696,82 грн, яка складається з із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000 грн., заборгованості по процентах у розмірі 7696,82 грн. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за сумою прострочених платежів за комісією у розмірі 1200 грн. суд зазначає наступне. За положеннями абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16. Також, Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Враховуючи наведені правові висновки, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні нарахованої комісії, оскільки такі вимоги є необґрунтованими. Банк не мав права встановлювати до кредитного договору щомісячну комісію за обслуговування кредиту, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2250,36 грн (15696,82 / 16896,82 * 2422,40) судового збору, що є пропорційним розміру задоволених вимог. На підставі ст. ст. 509, 510, 526, 549, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial