Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 85 749, 98 грн. заборгованості за кредитним договором, 2422,40 грн. сплаченого судового збору та 8000 грн. витрат на правничу допомогу. Свої позивні вимоги мотивує тим, що 19.02.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] в електронній формі укладено кредитний договір №1315731, згідно з умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 14 000 грн. та зобов`язався повернути такий на умовах та в строки, передбачені таким договором. З боку відповідача вказаний договір підписано електронним підписом з використанням одноразового цифрового ідентифікатора. Як ідеться у позові, відповідач не виконав зобов`язання за Кредитним договором та за станом на день подання позову сума заборгованості відповідача відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу складає 85 749, 98 грн., з яких: 13 999 грн. складає прострочена заборгованість за тілом кредиту, 64 750 грн. прострочена заборгованість за процентами, 7000 грн. заборгованість за штрафом, пенею. 22.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №22102024, згідно умовами якого позивач набув право вимоги за кредитним договором №1315731 від 19.02.2024. На виконання п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем скеровано відповідачу досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості. Внаслідок невиконання відповідачкою вимог Кредитного договору позивач звернувся в суд з вказаним позовом. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 01.09.2025 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням викликом сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження. Також клопотання представника позивача про витребування доказів, задоволено витребувано від АТ КБ «Приватбанк» , 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, буд. 1д, інформацію стосовно того: чи належить банківська карта з прихованим номером № [NUMBER] [PERSON] ; чи була успішною транзакція, здійснена 19.02.2024, на банківську картку № [NUMBER] в сумі 14000 грн.; якщо так, то: чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] ; чи проводилась верифікація особи власника банківської карти № [NUMBER] . 15.10.2025 на адресу суду на виконання вказаної ухвали надійшла інформація з АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 04.11.2025 на адресу Великоберезнянського суду Закарпатської області надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача [PERSON] . У вказаному відзиві представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначає, зокрема, таке. Відповідно до п. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Відповідно до умов кредитного договору, як це стверджує позивач, кредит був отриманий строком на 360 днів. Розмір виданого кредиту, відповідно до розрахунку позивача, склав 14000 грн. Таким чином, максимальний розмір нарахованих відсотків може складати: 14000 грн. х 1 % х 360 днів = 50400 грн. Крім того, відповідно до розрахунку позивача, відповідач самостійно сплатив 15050,02 грн. відсотків. Тобто максимальний розмір відсотків може складати 50400 грн. 15050,02 грн. = 35349,98 грн., а не 64750,00 грн. вказаний позивачем. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У той же час, в Україні введений військовий стан. Президент Володимир Зеленський підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Народні депутати Документ сформований в системі «Електронний суд» 04.11.2025 3 затвердили цей документ 300 голосами. Згідно з указом, воєнний стан запроваджується з 5:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. 15 березня Верховна Рада затвердила Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» про продовження дії воєнного стану ще на 30 днів з 05 години 30 хв. 26 березня до 24 квітня включно. 15 серпня Верховна Рада продовжила воєнний стану на 90 діб до 21 листопада 2022 року з подальшим продовженням. Таким чином, починаючи з 24.02.2022р. і по сьогоднішній день в Україні діє воєнний стан з відповідними обмеженнями, передбаченими Законом. Таким чином, заявлені до стягнення процентами понаднормове користування позикою не можуть бути задоволені, оскільки нараховані в період діє воєнного стану. Крім того, представник відповідача заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу, вказуючи на безпідставність позову в цій частині та неспіврозмірність витрат з заявленною сумою у позові. 29.12.2025 на адресу суду представником відповідача надано додаткові пояснення у справі, в яких він заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу. У судове засідання, призначене до розгляду на 22.01.2026 представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позов підтримує. Відповідачка та її представник адвокат Ракущинець А.А. у судове засідання, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавали. Судове засідання неодноразово відкладалося у зв`язку з поданими заявами представника відповідачки про відкладення такого у зв`язку з його зайнятістю в інших процесах. На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі осіб, належним чином повідомлених про дату та час судового розгляду. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За наслідком розгляду даної справи, суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч. 1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання до 27.01.2026 до 16 год. 00 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення. Дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Матеріалами справи підтверджено, що 19.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1315731 (надалі також Кредитний договір), відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти у розмірі 14000 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором. Згідно з п. 9.2. кредитного договору, Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами Сторін та діє до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним. Згідно умовами Кредитного договору сума кредиту складає 14 000,00 грн., строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів (п. п. 1.2 1.4 розділу 1 Кредитного договору). В пункті 1.5.1. розділу 1 Кредитного договору встановлено, що стандартна процентна ставка становить 2,5 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3. цього Договору. Згідно з п. 1.5.2. розділу 1 Договору визначено, що знижена процентна ставка становить 1 % в день та застосовується у випадку, якщо Споживач, як учасник Програми лояльності Товариства, до 22.03.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за увесь строк користування кредитом 140000 грн. (п.1.10.1 розділу 1 Кредитного договору). Відповідно до п. 2.1 розділу 2 Кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної карти № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 19.02.2024. У випадку, якщо Товариство здійснює перерахунок коштів не у день укладання Договору, а у наступний календарний день, Графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредиту (кількість днів), зазначений в п.1.3 Договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів. Новий Графік платежів розміщується Товариством в Особистому кабінеті та/або направляється на електронну адресу Споживача (п. 2.2 розділу 2 Договору). Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1. Договору (п. 2.4 розділу 2 Договору) . Пунктом 5.1. розділу 5 Договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку визначеного в п.5.3. Договору. Порядок укладення Договору унормовано розділом 7 Договору. Договір укладається за допомогою ІКС Товариства, шляхом підписання його тексту електронними підписами почергово Споживачем - в Особистому кабінеті, та Товариством (п. 7.1 Договору). Споживач отримує доступ в Особистий кабінет шляхом введення у відповідне поле Вебсайту коду доступу, автоматично згенерованого та надісланого йому ІКС Товариства на номер телефону, який був введений Споживачем на Веб-сайті і який визначений Товариством як фінансовий в розумінні законодавства (п. 7.2 Договору) (а.с. 8 зворот). Перед укладенням цього Договору Товариство здійснює віддалену ідентифікацію Споживача з метою надання фінансових послуг. Залежно від технічних особливостей, результатів належної перевірки, умов фінансової послуги використовується один або декілька із зазначених нижче способів ідентифікації та верифікації Споживача (в тому числі здійснений з метою укладення попередніх правочинів між Сторонами) з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення фінансового моніторингу: - отримання через Систему BankID НБУ ідентифікаційних даних; - отримання копії ідентифікаційного документа та довідки про присвоєння РНОКПП (якщо немає необхідної інформації в ідентифікаційному документі), засвідченої КЕП власника ідентифікаційного документа; - отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з бюро кредитних історій (за умови, що джерелом таких даних є банк) та коректного введення особою, верифікація якої здійснюється, otp-пароля, надісланого установою на такий фінансовий номер телефону, та фотофіксації особи із використанням методу розпізнавання реальності особи та особи з власним ідентифікаційним документом, а саме сторінки/сторони, що містить фото власника, з подальшим накладенням КЕП уповноваженим працівником Товариства та кваліфікованої електронної позначки часу на отриманий електронний документ, що містить фото; - використання інструменту покладання шляхом отримання інформації від третьої особи - суб`єкта первинного фінансового моніторингу про ідентифікацію, верифікацію клієнтів (п. 7.3 розділу 7 Кредитного договору) . Споживач підписує Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично ІКС Товариства для кожного випадку використання та направляється Споживачу текстовим повідомленням на номер мобільного телефону, повідомлений Споживачем Товариству в ІКС Товариства та/або зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора створює підпис Споживача на Договорі та має наслідком прийняття ним в повному обсязі умов цього Договору (п. 7.4 Договору). Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. Крім того, позивачем додано до матеріалів позовної заяви Паспорт споживчого кредиту від 19.02.2024, в якому вказано основні умови кредитування за Кредитним договором, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, який також з боку відповідача підписано одноразовим ідентифікатором. Як встановлено в ході судового розгляду, Кредитний договір №1315731 від 19.02.2024 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором А 504. Довідкою про ідентифікацію Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з якою укладено Кредитний договір, ідентифікований ТОВ «Селфі Кредит». Акцепт договору позичальником підписаний Позичальником із застосуванням ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора А504, час відправки ідентифікатору позичальнику19.02.2024 14:41:02, Номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор: +380687565074. Відповідачкою за допомогою вказаного ЕЦП підписано також додатки до вказаного договору та Паспорт споживчого кредиту, в якому вказано основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, а також порядок повернення кредиту. Згідно листа ТОВ «ПЕЙТЕК» № 20250325-451 від 25.03.2025 між Товариством та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» було укладено договір про організацію переказу грошових коштів №03052022-1 від 03.05.2022. Відповідно до зазначеного договору успішно було перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 19.02.2024 о 14:42:28 на суму 14 000,00 грн., призначення платежу зарахування на картку, маска картки № [NUMBER] розрахунку заборгованості за Договором № 1315731 від 19.02.2024 за станом на 22.10.2024, де позивальником значиться [PERSON] , заборгованість за Кредитним договором складає 85 749, 98 грн., з яких: 13 999 гривень складає прострочена заборгованість за сумою кредиту; 64 750 грн. відсотки за користування, 7000 грн. штрафні санкції. Як убачається з вказаного розрахунку, нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснено за ставками: - 1 %, по 140 грн./день упродовж 30 днів за період 19.02.2024 - 19.03.2024; - 2,50 % по 350,00 грн./день упродовж 270 днів за період 21.03.2024 по 22.10.2024. Відповідно до указаного розрахунку відповідачем погашено 0.02 грн. заборгованості за тілом кредиту та 15050,00 грн. заборгованості за відсотками. Загальний період, за який здійснювалось нарахування процентів, складає з 19.02.2024 по 22.10.2024. На виконання ухвали суду від 01.09.2025, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано інформацію про те, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) емітовано платіжну картку № [NUMBER] . 19.02.2024 на вказану платіжну картку був зарахований платіж у розмірі 14 000. Клієнт [PERSON] верифікований шляхом підписання Анкети-заяви по ідентифікації клієнта 05.05.2023. Судом також встановлено, що умовами кредитного договору передбачена заміна кредитора у зобов`язанні без згоди боржника (п. 4.1 договору). 22.10.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (Фактор) було укладено договір факторингу №22102024, відповідно до умов якого Фактор набуває Права Вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав Вимог Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами. Сторонами 22.10.2024 було підписано Акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 22 жовтня 2024 року до договору факторингу від 22 жовтня 2024 р. №22102024. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №22102024 від 22.10.2024 ТОВ «Селфі Кредит» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до боржника [PERSON] за договором від 19.02.2024 на загальну суму заборгованості 85 749, 98 грн. На виконання вищевказаного договору факторингу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплачено на користь ТОВ «Селфі Кредит» плату за відступлення Права Вимоги зг. Договору факторингу №22102024 від 22 жовтня 2024, що підтверджується копією платіжної інструкції №6887 від 23.10.2024. 14.10.2025 на адресу [PERSON] направлено досудову вимогу, в якій повідомлено про відступлення права вимоги, та про погашення заборгованості в сумі 85 749, 98 грн. Оскільки відповідачем в добровільному порядку заборгованість по кредиту не повернута, позивач звернувся до суду з указаним позовом. Вирішуючи порушений у позові спір, суд виходить з такого. Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною другою статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, відтак акцептуючи пропозицію первинного кредитора відповідач електронними підписами одноразовими ідентифікаторами у Договорі визнав та погодився на запропоновані кредитором умови користування та порядок надання ними грошових коштів. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18. На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказаний вище Договір підписаний відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з підписом та електронним підписом позивача підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що відповідач всі умови Договору цілком зрозуміла та підтвердила те, що сторони Договору діяли свідомо, були вільні в його укладенні, вільні у виборі контрагента та умов Договору. Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15 вбачається, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наданих позивачем доказів дає підстави для висновку, що належними та допустимими доказами у справі доведено факт укладення Кредитного договору між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем, факт отримання відповідачем кредиту в розмірі 14000 грн., невиконання останнім умов кредитного договору, що призвело до порушення графіку погашення кредиту за кредитним договором, виникнення у зв`язку з цим заборгованості по кредиту та нарахування відповідних процентів. Крім того, належними та допустимими доказами у справі підтверджено факт переходу права вимоги від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» до позивача. Водночас що стосується заявленої позивачем суми стягнень, суд зазначає таке. На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. При визначенні суми, яка підлягає стягненню, суд враховує дату укладення Договору 19.02.2024. 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», згідно п.5 розділу І якого було внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» (Розділ 4 Прикінцеві та перехідні положення, частина 17), тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (23.04.2024 - 20.08.2024). Зважаючи на ту обставину, що Кредитний договір укладений між сторонами після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-ІХ, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», проте без урахування його положень, а тому відповідні умови договору щодо нарахування процентів у розмірі 2,5% на день, що мало місце з 23.04.2024 є таким, що не узгоджується з зазначеними законодавчими положеннями. На підставі детального аналізу розрахунку заборгованості за Кредитним договором, наданого позивачем, з урахуванням вказаних законодавчих положень суд дійшов висновку, що відсотки за користування кредитними коштами відповідачці повинні були нараховуватись з розрахунку: з 19.02.2024 по 20.03.2024 у розмірі 1% в день (ставка, яка встановлена Кредитним договором та узгоджується з положеннями Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням внесених законодавчих змін) (30 днів * 140), що складає 4200 грн.; з 21.03.2024 по 22.04.2024 у розмірі 2,5 % в день (ставка, яка встановлена Кредитним договором та узгоджується з положеннями Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням внесених законодавчих змін) (33 дні * 350 грн.), що складає 11550 грн.; з 23.04.2024 по 20.08.2024 у розмірі 1,5 % в день (ставка, яка встановлена положеннями Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням внесених законодавчих змін) (120 днів * 210), що складає 25 200 грн.; з 21.08.2024 по 22.10.2024 у розмірі 1% в день (ставка, яка встановлена положеннями Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням внесених законодавчих змін) (63 дні * 140), що складає 8 820 грн. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідачки штрафних санкцій у розмірі 7000 грн., суд зазначає таке. Згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України 2003 року доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Як зазначив Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. За наведених обставин суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості в частині, що стосується стягнення з відповідачки штрафних санкцій у розмірі 7000 грн., задоволенню не підлягають. Відтак, з урахуванням наведених обставин суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачки в користь позивача, з урахуванням внесених відповідачкою платежів у розмірі 15050,02 грн. заборгованості за Кредитним договором у розмірі 34 719,98 грн. Під час ухвалення судового рішення суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Позивач порушує перед судом питання про стягнення з відповідачки понесених ним витрат на правову допомогу у сумі 8000,00 грн., які просить стягнути з відповідачки. На підтвердження витрат на правничу допомогу, понесених в суді надав копію договору про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025, акт наданих послуг № 43 від 05.08.2025; детальний опис наданих послуг до акту № 43 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 05.08.2025. Згідно з актом наданих послуг були надані правові (юридичні) послуги по супроводу примусового стягнення з заборгованості з [PERSON] на загальну суму 8000 грн. Вирішуючи питання щодо задоволення позову в цій частині позовних вимог суд виходить з такого. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У постанові від 28.09.2023 у справі №686/31892/19 Верховний Суд зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Суд констатує, що позивачем не додано документу про оплату таких послуг. Водночас при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс-19). Відтак, зважаючи на те, що відсутні належні, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, у задоволенні заяви про їх стягнення необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією позивачем сплачено судовий збір у сумі 2422,40 гривень. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, а саме у розмірі 34 719, 98 грн., що складає 40.49 % від ціни позову, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, складають 980,83 грн.

Outcome: partial