Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог представник позивача послався на те, що між ТОВ "МІЛОАН" та відповідачем 24 грудня 2021 року було укладено кредитний договір №3437324, відповідно до умов якого ТОВ "МІЛОАН" надав відповідачу кредит в сумі 10000,00 грн. на строк 30 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки. 26 липня 2024 року між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" було укладено договір факторингу №26-07/2024, згідно якого до ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" перейшло право грошової вимоги до відповідача за цим договором. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань по вказаному кредитному договору у відповідача перед позивачем виник борг по ним в сумі 34900,00 грн.. Виходячи з викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача борг за вказаним кредитним договором в сумі 34900,00 грн., сплачений при зверненні до суду судовий збір 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 13000,00 грн.. Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно заяви позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив не надав, тому суд у відповідності до ст.280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Положеннями ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. При цьому, оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між ТОВ "МІЛОАН" та відповідачем 24 грудня 2021 року було укладено кредитний договір №3437324, відповідно до умов якого ТОВ"МІЛОАН" надав відповідачу кредит в сумі 10000,00 грн. на строк 30 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки. Вказане підтверджується кредитним договором від 24 грудня 2021 року. 26 липня 2024 року між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" було укладено договір факторингу №26-07/2024, згідно якого до ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" перейшло право грошової вимоги до відповідача за цим договором. Вказане підтверджується договором факторингу 26 липня 2024 року . Відповідач, використавши кошти, свої зобов`язання за договором не виконував, та кошти не повернув, внаслідок чого, згідно розрахунку заборгованості станом на 02 березня 2022 року заборгованість відповідача за вказаним договором становить 34900,00 грн., з яких 10000,00 заборгованість за основним зобов`язанням, 23000,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами, заборгованість за комісіями 1900,00 грн.. Вказане підтверджується розрахунками заборгованості. Згідно положень ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до положень ст.611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно положень ч.1 ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Аналізуючи викладене, суд вважає доведеним, що відповідач, отримавши від ТОВ "МІЛОАН" кошти за кредитним договором, належним чином не виконував свої зобов`язання, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у вказаному розмірі. Зважаючи на те, що ТОВ"МІЛОАН" передало право вимоги за кредитним договорами до ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС", яке звернулось до суду з вимогою про стягнення з відповідача кошти за кредитним договором, укладеним між відповідачем та ТОВ"МІЛОАН", тому вказані позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.. Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн., суд зазначає наступне. Положеннями ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При цьому, законодавство не наводить форму та вимоги до документа, який підтверджує факт сплати клієнтом адвокатського гонорару. На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн. представником позивача надано: - договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02 липня 2024 року, укладений між ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" та адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс"; - заявка на надання юридичної допомоги №303 від 02 червня 2025 року; - прайс-лист АО "Лігал Ассістанс"; - витяг з акту №13 про надання юридичної допомоги від 30 червня 2025 року, відповідно до якого вартість наданих послуг, а саме: надання усної консультації з вивченням документів - 4 000,00 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 9 000,00 грн. (боржник [PERSON] ), а всього 13 000,00 грн.. Таким чином, суд прийшов до висновку, що у відшкодуванні витрат на правничу допомогу слід відмовити з огляду на їх недоведення. На підставі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, та ст.ст. 2, 10, 12, 76, 77, 141, 263-265, 280- 282, ЦПК України, суд , -

Outcome: approved