Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

позов зареєстрований судом 02.10.2025 року і мотивований тим, що 10.06.2024 року в електронній формі, згідно вимог ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», між позичальником [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» був укладений договір № 1560349 про надання споживчого кредиту. Договір підписаний позичальником через телекомунікаційну систему одноразовим ідентифікатором В395, відправленим на номер телефону [NUMBER] , акцептувавши пропозицію ТОВ. Згідно з умовами договору відповідач отримав кредит в сумі 10 000, 00 грн. на споживчі потреби на строк 360 днів, на платіжну картку № [NUMBER] від надавача платіжних послуг ТОВ «Пейтек», на умовах повернення, із сплатою процентів за користування кредитом. Кредитні кошти відповідачеві були перераховані в обсязі та у строк, визначені умовами договору. ТОВ «Селфі Кредит» умови договору виконало в повному обсязі, відповідач умов договору в повному обсязі не виконав, грошових коштів у строк, визначений договором не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість. 24.02.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладений договір факторингу № 01.02-04/25, згідно з яким первісний кредитор відступив права вимоги позивачеві в розмірі заборгованостей боржників, визначених в реєстрі боржників, в тому числі за договором № 1560349 від 10.06.2024 року, укладеним із [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1560349 від 10.06.2024 року, станом на дату складання позовної заяви, заборгованість [PERSON] становить 40 645, 55 грн. Зазначена сума складається із: заборгованості по тілу кредиту 9 998,97 грн., заборгованості по відсотках 25 646,58 грн., пені 5 000 грн. На підставі ст.ст. 526, 530, 610, 612, 1049, 1054 ЦК України ТОВ «Свеа Фінанс» просило стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 1560349 від 10.06.2024 року в загальній сумі 40 645, 55 грн. та судові витрати 2 422, 40 грн. судового збору. 14.10.2025 року відкрите спрощене провадження у справі. Представник позивача Паладич А.О. в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 10.11.2025 року судом зареєстрований відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач визнав позов частково, на суму 7 448, 97 грн. [PERSON] підтвердив, що 10.06.2024 року в електронній формі, з Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» був укладений договір № 1560349 про надання споживчого кредиту в сумі 10 000 грн. на 360 днів, зі сплатою відсотків, що передбачено п.п. 1.5.1, 1.5.2 п. 1.5 1,5 % в день, що застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 договору. Знижена процентна ставка 1, 425% в день застосовується у випадку, якщо споживач, учасник програми лояльності, до 10.07.2024 року або протягом 3 календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку. Такі ж умови визначені в п.п. 1.7.1, 1.7.2 п.1.7 договору, де вказано, що денна процентна ставка за стандартною ставкою складає 1, 5% в день за весь строк користування кредитом та 1, 49% за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки. Із розрахунку заборгованості, що доданий позивачем, вбачається, що проценти нараховані з 10.06.2024 року по 24.02.2025 року. З 10.06.2024 по 08.07.2024 року в сумі 142, 50 грн. (1, 425%) щоденно, з 09.07.2025 по 06.09.2025 року проценти нараховані в сумі 150, 00 грн. (1, 5%) щоденно, з 07.09.2024 по 24.02.2025 року проценти нараховані в сумі 149, 98 грн. (1, 5%) щоденно. Всього нараховано процентів 38 779, 08 грн. Із нарахованими процентами із застосуванням відсоткової ставки відповідач не погодився, вважає, що відсоткова ставка в споживчому кредиті не повинна перевищувати 1%, згідно ЗУ «Про споживче кредитування». Згідно розд. ІV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування», який доповнено п. 17, яким тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набув чинності 24.12.2023 року, установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2, 5 %, протягом наступних 120 днів 1, 5 %. Договір укладений після набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тому ТОВ «Селфі кредит» мало врахувати вимоги зазначеного закону. Визначені п. 17 Розд. ІV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування» 240 днів сплинули 20.08.2024 року, після цієї дати розмір процентів за споживчими кредитними договорами не міг перевищувати 1,00 %. Ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін (ч. 7 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»). П.9.14 договору передбачено, що внесення змін та доповнень до договору оформлюється підписанням сторонами додаткових договорів чи угод до нього. Отже, п.п.1.5.1 п.1.5 та п.п.1.7.1, 1.7.2 п.1.7 договору щодо дії стандартної процентної ставки 1, 5% в день та 1, 49% в день, з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, в межах всього строку кредиту (360 днів), на думку відповідача, є нікчемними з 21.08.2024 року, такими, що порушують ЗУ «Про споживче кредитування». [PERSON] підтвердив, що погашав кредит: 08.07.2024 4 132, 51 грн., 07.08.2024 4 500 грн., 06.09.2024 4 501, 01 грн., загалом 13 133,53 грн. Зазначені кошти були зараховані ТОВ «Селфі кредит» наступним чином: 1, 03 грн. на погашення тіла кредиту, 13 132, 50 грн. на погашення відсотків за користування кредитом. На думку відповідача, оскільки після 21.08.2024 року відсотки за користування кредитом не повинні нараховуватись, то кошти в сумі 2 550 грн. (150, 00 грн. ? 17 днів з 21.08.2024 року по 06.09.2024 року) повинні бути зараховані на погашення тіла кредиту. Відповідач вважає, що повністю погасив ТОВ «Селфі кредит» відсотки за користування кредитом, нараховані за період з 10.06.2024 по 20.08.2024 року в сумі 10 582,50 грн. та заборгованість за тілом кредиту в сумі 2 551, 03 грн. Тому визнав позов частково, в сумі 7 448, 97 грн. залишку боргу за тілом кредиту. Нараховану пеню 5 000 грн. вважає неправомірною на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Відповіді на відзив не надійшло. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 10.06.2024 року в електронній формі, згідно вимог ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», між позичальником [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» був укладений договір № 1560349 про надання споживчого кредиту. Договір підписаний позичальником через телекомунікаційну систему одноразовим ідентифікатором В395, відправленим на номер телефону [NUMBER] , акцептувавши пропозицію ТОВ. Згідно з умовами договору відповідач отримав кредит в сумі 10 000, 00 грн. на споживчі потреби на строк 360 днів, зі сплатою відсотків, що передбачено п.п. 1.5.1, 1.5.2 п. 1.5 1, 5 % в день, що застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 договору. Знижена процентна ставка 1, 425% в день застосовується у випадку, якщо споживач, учасник програми лояльності, до 10.07.2024 року або протягом 3 календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку. Такі ж умови визначені в п.п. 1.7.1, 1.7.2 п.1.7 договору, де вказано, що денна процентна ставка за стандартною ставкою складає 1, 5% в день за весь строк користування кредитом та 1, 49% за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки. Кредитні кошти 10 000 грн. відповідач отримав на платіжну картку № [NUMBER] від надавача платіжних послуг ТОВ «Пейтек», на умовах повернення, із сплатою процентів за користування кредитом, згідно умов договору. Кредитні кошти відповідачеві були перераховані в обсязі та у строк, визначені умовами договору. ТОВ «Селфі Кредит» умови договору виконало в повному обсязі, відповідач умов договору в повному обсязі не виконав, грошових коштів у строк, визначений договором не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість. 24.02.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладений договір факторингу № 01.02-04/25, згідно з яким первісний кредитор відступив права вимоги позивачеві в розмірі заборгованостей боржників, визначених в реєстрі боржників, в тому числі за договором № 1560349 від 10.06.2024 року, укладеним із [PERSON] . За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує у вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, судом було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення із [PERSON] кредитного договору від 10.06.2024 року та отримання позичальником кредитних коштів в загальній сумі 10 000 грн. Відповідач визнав факт укладення договору і отримання кредитних коштів, тому дані обставини в силу ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Разом з тим, при визначенні суми боргу, що підлягає стягненню, суд враховує наступні обставини. 22 листопада 2023 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим Законом, зокрема, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», яким статтю 8 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %». Водночас, згідно з пунктом 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності вказаного Закону, встановлено такі обмеження щодо максимальної денної процентної ставки: - протягом перших 120 днів не більше 2,5 %, - протягом наступних 120 днів не більше 1,5 %. Перехідні положення законів мають на меті забезпечити плавний перехід від чинного правового регулювання до нового, що запроваджується, та повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень щодо набрання чинності відповідним законом або його окремими нормами. Саме такі норми тимчасового та локального характеру, як правило, і включаються до перехідних положень. Таким чином, до кредитних договорів, укладених після 24 грудня 2023 року, підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлено, що максимальна денна процентна ставка не може перевищувати 1 %, розрахованих згідно з частиною четвертою цієї ж статті. Так, кредитний договір № 1560349 був укладений 10.06.2024 року, а тому при його укладенні мають бути застосовані норми законодавства, чинні на дату його укладення. Згідно з позовними вимогами заборгованість по процентах нарахована позивачем за встановленою у п.п. 1.7.1, 1.7.2 п. 1.7 кредитного договору процентною ставкою: з 10.06.2024 року до 08.07.2024 року 1,425% на день (142,50 грн.), з 09.07.2025 року по 06.09.2025 року 1,5% на день (150 грн.), з 07.09.2024 року до 24.02.2025 року 1,5% на день (149,98 грн.). Проте, умови договору в частині нарахування процентів з 21.08.2024 року (закінчення дії п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») за такими ставками за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані, оскільки є нікчемними. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Укладений 10.06.2024 року кредитний договір № 1560349 за своєю суттю є договором споживчого кредитування, тому ТОВ «Селфі кредит» не мало права визначати проценту ставку у розмірі 1,5 % в день з 21.08.2024 року, оскільки її максимальний розмір не міг перевищувати 1% в день. Разом з тим, твердження відповідача, що після 21.08.2024 року проценти взагалі не повинні нараховуватись, є безпідставним. Кредит надавався на 360 днів на строк до 05.06.2025 року, відповідач не погасив кредит вчасно, тому зобов`язаний сплатити суму боргу по кредиту із процентами, нарахованими в межах позовних вимог до 24.02.2025 року. З урахуванням здійснених відповідачем оплат на погашення кредиту 4 132,51 грн. 08.07.2024 року, 4 500 грн. 07.08.2024 року, 4 501,01 грн. 06.09.2024 року, а всього на суму 13 133,53 грн., суд наводить власний розрахунок заборгованості. Так, згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 21.08.2024 року заборгованість відповідача становила 9 999,98 грн. по тілу кредиту і 2 100 грн. по процентам. Проценти відповідача за період з 21.08.2024 року до 24.02.2025 року (188 днів) із розрахунку 1% на день від суми боргу (10 000,00 грн. позики, що не повернута протягом строку дії договору ? 1, 00 % = 100 грн. на день) становлять 18 800 грн. Загальна сума заборгованості по процентам 20 900 грн. (2 100 + 18 800 = 20 900), а з урахуванням оплати 06.09.2024 року в сумі 4 500 грн. проценти становлять 16 400 грн. (20 900 4 500= 16 400). Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу по тілу кредиту 9 998,97 грн. і проценти 16 400 грн., а всього 26 398,97 грн. Суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 5 000 грн., оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам - 65% (26 398,97 ? 100% ? 40 645,55 = 65%), в сумі 1 574,56 грн. (2 422,40 ? 65% ? 100 = 1574,56).

Outcome: approved