Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

[PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Мосіна Ольга Вікторівна, звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовом, у якому просила визнати право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS] , та на автомобіль марки ЗАЗ, модель 110307-42, реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, що належали [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що є дочкою померлого та спадкоємцем першої черги за законом. Крім неї, спадкоємцями після померлого батька є мати позивачки [PERSON] , яка залучена до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, та брат позивачки [PERSON] , який є відповідачем по справі. Після смерті батька [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , автомобіль марки ЗАЗ, модель 110307-42, реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску. На час відкриття спадщини спадкоємці першої черги були зареєстровані за адресою місця проживання батька: [ADDRESS] . Разом з тим, відповідач [PERSON] за зазначеною адресою фактично не проживав з 2007 року. З метою відмови від спадщини після батька відповідач звернувся із письмовою заявою до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області. Мати позивачки [PERSON] у передбаченому законодавством порядку відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] на користь позивачки. Оскільки позивачка є єдиною спадкоємицею після батька, то звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на цілу частку спадкового майна. Натомість, постановою від 23.05.2025 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки на дату відкриття спадщини разом зі спадкодавцем був зареєстрований, зокрема, відповідач [PERSON] , який надав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] , натомість, підпис на заяві не засвідчений уповноваженою посадовою особою. Через неможливість за даних обставин безспірно встановити коло спадкоємців нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину. На підставі викладеного позивачка просила визнати за нею право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та на автомобіль марки ЗАЗ, модель 110307-42, реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді від 16.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, встановлений строк для подання учасниками заяв по суті, задоволено клопотання позивача про витребування у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Студенцової О.О. належним чином засвідченої копії спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] . Відповідач [PERSON] поштовим відправленням направив на адресу суду відзив на позов від 24.07.2025, у якому позовні вимоги визнав повністю, зазначив, що за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований, але фактично не проживав з 2007 року. За життя батька на сімейній нараді родиною було вирішено, що після смерті батька спадщину буде приймати сестра [PERSON] , а після смерті матері відповідач, тому дотримуючись усних домовленостей, на спадщину після батька відповідач не претендує, не заперечує проти задоволення позову у повному обсязі. Листом від 08.10.2025 № 437/01-16 на виконання ухвали судді приватним нотаріусом Студенцовою О.О. надана копія спадкової справи № 06/2025 після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 29.09.2025 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] просила задовольнити позов з підстав, зазначених у ньому. Вказала, що батько був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день його смерті брат [PERSON] хоча і був зареєстрований за вказаною адресою, але фактично там не проживав. Так, з 2007 року останній проживав у будинку [ADDRESS] . Пізніше, у 2015 році він виїхав до Польщі. З того часу до 2018 року брат навідувався зрідка додому, але з 2019 року в Україну не повертався. Оскільки мати відмовилася від прийняття спадщини після смерті батька позички на її користь, а брат фактично спадщину не прийняв, то єдиною спадкоємицею після батька є позивачка. Однак, нотаріус не визнав за нею право на усе спадкове майно після батька, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача адвокат Мосіна О.В. у судовому засіданні наполягала на задоволенні позову, вказавши, що наявні усі підстави для визнання права власності у порядку спадкування за законом на все спадкове майно після смерті [PERSON] за позивачкою. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву від 27.11.2025, у якій зазначив про визнання позову повністю, просив суд задовольнити позов. Підпис відповідача на заяві засвідчений нотаріусом м. Гданська, про що свідчить нотаріально засвідчений переклад українською мовою. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 05.11.2025 пояснив суду, що є чоловіком позивачки, з 2008 року він з дружиною проживає за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті батька позивачки [PERSON] за вказаною адресою брат дружини [PERSON] не проживав. У 2015 році останній виїхав до Польщі, інколи приїжджав до м. Запоріжжя, але після 2019 року жодного разу в Україну не повертався. На похованні батька [PERSON] також був відсутній. Свідок [PERSON] пояснив суду, що знав померлого [PERSON] з 2006 року, оскільки саме з цього часу став проживати неподалік від дому останнього. Свідок підтвердив, що [PERSON] довгий час не проживав за адресою: [ADDRESS] . Свідку відомо, що [PERSON] виїхав за кордон. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 1973 року проживає по сусідству з будинком [ADDRESS] , знає мати позивачки [PERSON] зі школи, є сусідкою. Свідок повідомила, що дружить з [PERSON] зі шкільної лави, знає усю її родину, у тому числі і дітей [PERSON] та [PERSON] . Свідку відомо, що [PERSON] з 2007 ороку проживав за адресою: [ADDRESS] , де доглядав за батьком своєї матері. Пізніше [PERSON] поїхав до Польщі, де влаштувався на роботу. З 2019 року останній не приїжджав в Україну. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що з 2022 року проживає по [ADDRESS] , неподалік від місця проживання позивачки, дружна з її родиною, часто буває у неї в гостях. Брата позивачки [PERSON] вона жодного разу не бачила, але зі слів [PERSON] знає, що він поїхав за кордон, працює і живе у Польщі. У судовому засіданні 12.01.2026 вирішено відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на 28 травня 2025 року. У судове засідання 22.01.2026 учасники справи не з`явилися, надали суду заяви про проведення судового засідання за їх відсутності. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Заводським бюро ЗАЦС 30.11.1983, батьками [PERSON] [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). У зв`язку з укладенням [PERSON] шлюбу прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 21.06.2023 (а.с. 18). З довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 05.07.2023 № 1416202-2023 вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 25 листопада 1999 року (а.с. 18). Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 08.11.2022, встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 22). З копії паспорту відповідача серії [NUMBER] , виданого Заводським РВ УМВС України в Запорізькій області 22.03.2016, встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Третя особа у справі [PERSON] відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] , виданого Заводським РВ УМВС України в Запорізькій області 22 березня 2008 року, зареєстрована з 04.09.1990 за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23-24). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 22.11.2024, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с. 12). [PERSON] був за зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується листом Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради від 06.03.2025 № 06.4-04/02 2071, що наявний в матеріалах спадкової справи (а.с. 109, зворотна сторона). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці площею 551 кв.м, яка надана у безстрокове користування відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 08.11.2011, виданим державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контора Коцило С.В. та витягом про державну реєстрацію прав від 24.11.2011 № 32181978, виданим ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 26, 27). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.05.2025 № 426630448 право власності на житловий будинок зареєстровано за [PERSON] 24.11.2011, реєстраційний номер майна 34357485. Крім того, до складу спадщини входить транспортний засіб марки «ЗАЗ 110307-42», 2007 року випуску, об`єм двигуна 1197 см. куб., кузов [NUMBER] , дата реєстрації 31.01.2018, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 31.01.2018. З матеріалів спадкової справи № 06/2025 після померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що позивачка [PERSON] після смерті батька звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Студенцової О.О. із заявою про прийняття спадщини (а.с. 101). [PERSON] , дружина померлого, [INFO] звернулася до приватного нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини після чоловіка на користь доньки [PERSON] . У матеріалах спадкової справи міститься заява [PERSON] , що направлена нотаріусу поштою, про фактичне неприйняття спадщини від 13.05.2025 та відмову від спадщини на користь сестри [PERSON] . Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Студенцовою О.О. 23.05.2025 винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] на житловий будинок за адресою [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування постанови приватний нотаріус зазначила, що на день смерті [PERSON] разом з ним були зареєстровані донька [PERSON] та син [PERSON] . Направлена на адресу нотаріуса заява [PERSON] про відмову від прийняття спадщини оформлена з порушенням вимог цивільного законодавства, а саме, справжність підпису заявника не завірена уповноваженою посадовою особою. Станом на 23.05.2025 [PERSON] особисто до приватного нотаріуса не звертався, належним чином оформлена заява про відмову від прийняття спадщини від останнього до нотаріуса не надходила. За таких обставин [PERSON] , син спадкодавця, вважається таким, що прийняв спадщину. Оскільки з наявних матеріалів спадкової справи неможливо безспірно встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину (визначити розмір часток у спадщині), у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] на цілу частку (розмір частки 1/1) нотаріусом відмовлено (а.с. 114-115). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт тривалого непроживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зазначили, що за вказаною адресою проживала [PERSON] з чоловіком, дітьми та з батьками. Позивач надала акт про фактичне непроживання особи від 15.05.2025, складений головою квартального комітету Тетяною Гавриленко, за підписами сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про те, що [PERSON] з 2007 року по дату складення акта був зареєстрований, але фактично не проживав за адресою: [ADDRESS] , в будинку відсутні його особисті речі (а.с. 56). Відповідач [PERSON] факт фактичного непроживання на день смерті разом із батьком підтвердив, що зазначено у його заявах від 24.07.2025, від 27.11.2025. Суд, приймаючи рішення, враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26 липня 2023 року по № 641/3893/20. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). У встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач [PERSON] не звертався. Спадкову справу заведено 12 листопада 2019 року на підставі заяви про прийняття спадщини позивачки [PERSON] . При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. У даній справі встановлено, що на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , як позивач, так і відповідач були зареєстровані за місцем фактичного проживання спадкодавця: [ADDRESS] . Водночас, фактичне місце проживання [PERSON] було відмінним, останні роки він не проживав з батьками та сестрою за цією адресою, а знаходився за кордоном. Наведені обставини сторонами не заперечуються та матеріалами справи не спростовано. Отже, оскільки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, проте не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому [PERSON] як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] , а отже, не набув права на спадкове майно. Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.05.2025 № 239/02-31 відмовлено позивачці у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок у зв`язку неможливістю визначитися з колом осіб, які прийняли спадщину після [PERSON] . Оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивачка проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса вчасно, дружина померлого у встановленому законодавством порядку відмовилася від прийняття спадщини після чоловіка на користь позивачки, водночас, відповідач не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та з належно оформленою заявою про прийняття спадщини чи заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріуса не звернувся, тому наявні підстави вважати, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею після батька [PERSON] , який помер [INFO] . Отже, існують підстави для задоволення позову повністю. Питання розподілу судових витрат не вирішується, оскільки на розподілі судових витрат позивачка не наполягала.

Outcome: approved