Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Представник ТОВ «СВЕАФІНАНС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.07.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем укладено кредитний договір № 1653628, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. 20.01.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕАФІНАНС» було укладено договір факторингу № 01.02-01/25, відповідно до якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило ТОВ «СВЕАФІНАНС» права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, зокрема, до [PERSON] , який не виконав умови вказаного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 22276 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідача умов кредитного договору утворилася заборгованість на вказану суму, яку позивач просить стягнути, а також стягнути судові витрати у сумі 2422,40 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, в прохальній частині позовної заяви просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи повідомений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи зі наступного. Суд установив, що 26.07.2024 між ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 1653628, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 4000,00 грнна 360 днів, процентна ставка становить 1,5 відсотків в день. Згідно договору факторингу № 01.02-01/25 від 20.01.2025, укладеного між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАС», останнє набуло право вимоги по ряду кредитних договорів, зазначених в реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-01/25 від 20.01.2025 позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1653628 на загальну суму 22276,00 грн, з яких: 4000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 10680 грн - заборгованість за відсотками; 7596 грн сума штрафних санкцій. У добровільному порядку [PERSON] виниклу заборгованість за вказаним договором не сплатив. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.509-510, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.525, 625 ЦК України). Згідно із ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, що витікають з кредитних договорів, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Стаття ст.1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як встановлено матеріалами справи, у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору виникла заборгованість на вказану суму. При цьому, в розрахунок заборгованості включено розрахунок штрафу. Пункт 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, містить приписи, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України введений в дію Законом України № 2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022. Воєнний стан, що триває, введений в Україні із 24 лютого 2022 року, згідно Указу Президента України року № 64/2022 від 24.02.2022 та Закону України № 2102-IX від 24.02.2022. Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 22.04.2024 по справі № 559/1622/19 суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Таким чином, відповідач звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, в силу прямої вказівки цього Закону, і позовні вимоги в частині 7596,00 грн штрафних санкцій, які нараховані позивачем, задоволенню не підлягають. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 596,37 грн судового збору. На підставі ст. 509-510, 525-526, 530, 610, 1054, 1056-1, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,

Outcome: partial