Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

12 вересня 2025 року позивач АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій прохає стягнути заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ155101738913817322 від 07 лютого 2025 року, станом на 12 вересня 2025 року, у сумі 126 259 гривень 32 копійки, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 99 010 гривень 99 копійок, заборгованості за відсотками у сумі 26 335 гривень 45 копійок та пені 912 гривень 88 копійок (а. с. 1-4 та на звороті). В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідач звернувся до АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк». 07 лютого 2025 року, будучи клієнтом Банку, Позичальник уклав з Банком кредитний договір АВН0СТ155101738913817322, щодо надання останньому кредиту в розмірі 100 000 гривень строком на 60 місяців (тобто до 06 лютого 2030 року) зі сплатою процентів у розмірі 75 % щорічно та комісії в розмірі 0 гривень. Банк свій обов`язок виконав повністю, надав позичальнику кредит згідно до умов кредитного договору у сумі 100 000 гривень на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 06 лютого 2030 року, терміном на 60 місяці. Однак відповідач своїх обов`язків за угодою не виконує, оскільки не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Внаслідок цього, станом на 12 вересня 2025 року, за ним утворилася заборгованість у розмірі 126 259 гривень 32 копійки, яка складається із загального залишку: заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 99 010 гривень 99 копійок, заборгованості за процентами у сумі 26 335 гривень 45 копійок, заборгованості за комісією 0 гривень та заборгованості за пенею у сумі 912 гривень 88 копійок , яку позивач прохає суд стягнути з відповідача разом із судовими витратами по справі. Ухвалою суду від 18 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано термін на усунення недоліків (а. с. 34). 22 вересня 2025 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 18 вересня 2025 року, позивачем усунуто (а. с. 39-45). Ухвалою суду від 24 вересня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без виклику сторін (а. с. 45), яка надіслана учасникам справи 24 вересня 2025 року за вихідним № 23837/25-вих/2/204/4526/25 (а. с. 46). Ухвалою суду від 10 листопада 2025 року здійснено перехід від розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, до спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а. с. 53). Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові прохав про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а. с. 4 на звороті). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 65), причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що 07 лютого 2025 року відповідач підписав Анкету-заяву позивача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» та заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком (а. с. 6, 7-8 та на звороті). 07 лютого 2025 року відповідач підписав заяву позивача про надання послуг «Швидка готівка» № АВН0СТ155101738913817322 (а. с. 11-12) та паспорт споживчого кредиту до нього (а. с. 10 та на звороті), за умовами яких, банком надано йому строковий кредит у сумі 100 000 гривень, на придбання товару/здійснення платежу/оплати послуг, строком на 60 місяців, тобто до 06 лютого 2030 року включно, зі сплатою відсотків у розмірі 75 % на рік. Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, станом 12 вересня 2025 року, за ним утворилася заборгованість у розмірі 126 259 гривень 32 копійки, яка складається із загального залишку: заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 99 010 гривень 99 копійок, заборгованості за процентами у сумі 26 335 гривень 45 копійок, заборгованості за комісією 0 гривень та заборгованості за пенею у сумі 912 гривень 88 копійок (а. с. 14 на звороті). Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. За приписами ст. ст. 526, 530, 610, та ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Так, судом встановлено, що 07 лютого 2025 року відповідач підписав Анкету-заяву позивача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» та заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком (а. с. 6, 7-8 та на звороті). Зі змісту вказаної заяви вбачається, що проставленням власноручного або цифрового власноручного (на екрані телефону) підпису під цією анкетою-заявою, відповідач засвідчив генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (УЕП), який є аналогом власноручного підпису та, який буде використовуватися ним для вчинення правочинів та платіжних операцій. 07 лютого 2025 року відповідач підписав заяву позивача про надання послуг «Швидка готівка» № АВН0СТ155101738913817322 (а. с. 11-12) та паспорт споживчого кредиту до нього (а. с. 10 та на звороті), за умовами яких, банком надано йому строковий кредит у сумі 100 000 гривень, на придбання товару/здійснення платежу/оплати послуг, строком на 60 місяців, тобто до 06 лютого 2030 року включно, зі сплатою відсотків у розмірі 75 % на рік. Як вбачається з п. 18 вказаної заяви, сторони між собою узгодили, що ця заява складене в електронній формі та підписується клієнтом цифровим власноручним підписом або удосконаленим електронним підписом у мобільному додатку Abank24 при підтвердженні кредиту. Таким чином, сторони визнають правочин у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для Сторін та такими, що не потребують додаткових підтверджень. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Так, приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з вимогами п. 5 ч. 3 Постанови про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, цифровий власноручний підпис власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом; Отже, як встановлено судом, сторони узгодили те, що підписання Заяви та кредитного договору буде в електронному вигляді, в даному випадку заява про приєднання до Умов та правил та кредитний договір були підписані відповідачем на екрані телефону, тобто, підписуючи в електронному вигляді дану заяву та кредитний договір, відповідач погодився зі всіма їхніми умовами. Так, умовами заяви позивача про надання послуг «Швидка готівка» № АВН0СТ155101738913817322 (а. с. 11-12) та паспорту споживчого кредиту до нього (а. с. 10 та на звороті), визначено, що банком надано відповідачу строковий кредит у сумі 100 000 гривень, на придбання товару/здійснення платежу/оплати послуг, строком на 60 місяців, тобто до 06 лютого 2030 року включно, зі сплатою відсотків у розмірі 75 % на рік. З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що, підписавши вказану заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач погодився зі всіма умовами кредитування, графіком повернення, штрафами, пеню, відсотками за користування кредитними коштами. Так, позивачем на підтвердження своїх вимог, щодо користування відповідачем кредитними коштами позивача за договором про надання послуг «Швидка готівка» № АВН0СТ155101738913817322 від 07 лютого 2025 року та наявності у останнього заборгованості за ним, в тому числі і за простроченими відсотками, надано суду виписку по картковому рахунку відповідача (а. с. 15 на звороті) та меморіальний ордер № TR.44162588/31363/65455 від 07 лютого 2025 року (а. с. 15) про перерахування відповідачу грошових коштів у сумі 100 000 гривень. Вказана виписка є первинним банківським документом, а тому є належним доказом у справі. З вказаної виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що останній користувався кредитними коштами та ним витрачено (тіло кредиту) у розмірі 99 010 гривень 99 копійок, на які банком нараховано відповідно до умов договору відсотки у сумі, заборгованість за якими становить 26 335 гривень 45 копійок . Отже, вказаною випискою підтверджено, що відповідач користувався вказаними кредитними коштами позивача, але не повернув, а тому станом на 12 вересня 2025 року, за ним утворилася заборгованість у розмірі 126 259 гривень 32 копійки, яка складається із загального залишку: заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 99 010 гривень 99 копійок, заборгованості за процентами у сумі 26 335 гривень 45 копійок, заборгованості за комісією 0 гривень та заборгованості за пенею у сумі 912 гривень 88 копійок . З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем отримано грошові кошти від позивача, однак не виконано взятого на себе обов`язку щодо їх повернення на умовах визначених договором, суд доходить висновку, що право позивача на отримання власних коштів порушено, а тому підлягає захисту, а відтак останній має право вимагати стягнення заборгованості із [PERSON] , реалізував це право, звернувшись до суду. Натомість, відповідач жодних заперечень на предмет позову до суду не надав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню та із [PERSON] на користь АТ «Акцент-Банк» на підставі кредитного договору № АВН0СТ155101738913817322 від 07 лютого 2025 року, станом на 12 вересня 2025 року, підлягає стягненню заборгованість у сумі 126 259 гривень 32 копійки, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 99 010 гривень 99 копійок, заборгованості за відсотками у сумі 26 335 гривень 45 копійок, заборгованості за комісією 0 гривень та заборгованості за пенею у сумі 912 гривень 88 копійок . Понесені позивачем судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved