Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

16 грудня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, в якій просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на її користь на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати з моменту досягнення повноліття старшим сином (20.07.25 р.) і до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] та витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн. В обґрунтування позову вказала, що з 20 січня 2007 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2022 року, шлюб між ними було розірвано. Позивач зазначає у позовній заяві, що сини проживають з нею, знаходяться на повному її утриманні. Оскільки [PERSON] не надавав добровільної матеріальної допомоги на утримання спільних дітей, позивачка звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів на утримання обох, на той час, неповнолітніх дітей. Згідно судового наказу виданого Октябрським районним судом м. Полтави від 14 жовтня 2022 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 14.10.2022 року та продовжувати до досягнення дітьми повноліття. Позивач зазначила, що син [PERSON] досяг повноліття, у зв?язку з чим стягнення аліментів на його утримання припинилося, та продовжується стягнення з відповідача на утримання молодшого сина [PERSON] з вирахуванням частки, що припадала на старшого сина. Позивач зазначає, що розмір аліментів, що стягується на молодшого сина, є меншим ніж 1/4 доходу відповідача і такий розмір є недостатнім, щоб матеріально забезпечити неповнолітню дитину. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, в зв`язку з чим звернулася до суду. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 19.12.2025 року відкрито провадження по справі, ухвалено проводити розгляд справи в прядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 14.01.2026 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому прохає в задоволенні позову [PERSON] про збільшення розміру аліментів відмовити повністю. Розгляд справи просив проводити без участі відповідача. Вважає позовні вимоги необґрунтованими з наступних підстав. Відповідач у відзиві зазначив, що продовжував виплачувати аліменти в «попередній» сумі після досягнення [PERSON] повноліття. Безвідносно сплати аліментів надавав та має намір в подальшому надавати матеріальну допомогу дітям. Зазначає, що в більшості випадків передавалася готівка, а за відсутності такої можливості відповідач перераховував певні суми на карткові рахунки, однак облік переданих таким чином коштів не вівся. Продовжував надавати допомогу [PERSON] незалежно від досягнення повноліття. Вважає, що твердження позивача про зменшення суми аліментів з досягнення [PERSON] повноліття та відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача в добровільному порядку не відповідає дійсності. Зазначає, що позивачем не приведено жодного аргументу з приводу того, що в учасників спору змінився матеріальний або сімейний стан, чи стан здоров`я. Відтак вважає, що позовна заява не містить передбачених законом підстав для збільшення розміру аліментів. Вважає, що досягнення старшою дитиною повноліття не є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Щодо прожиткового мінімуму зазначає, що для дітей до 18 років у 2026 році він складає 3512 грн.. Відповідач за судовим наказом від 14.01.2022 року на утримання [PERSON] , сплачував 2400 грн., що буде становити 69% прожиткового мінімуму. Позивач вимагає встановлення розміру не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З приводу стягнення аліментів за минулий час, тобто з 20.07.2025 року відповідач зазначає, що позовна заява не містить відповідних доказів передбачених ч. 2 ст. 192 СК України. Щодо понесених ним судових витрат, [PERSON] зазначив, що остаточний розрахунок судових витрат ним буде надано в установленому порядку. У судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від її представника адвоката Паскевич О.Г. надійшла до суду заява про розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву, наданому 14.01.2026 року, прохав проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлені, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.01.2007 року. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 27.12.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 14.10.2022 Октябрським районним судом м. Полтави було ухвалено судовий наказ, відповідно до якого з [PERSON] , на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 14.10.2022 р. та продовжувати до досягнення дітьми повноліття. [INFO] [PERSON] , [INFO] , досяг свого повноліття. Позивачка вважає, що зазначений розмір аліментів є недостатнім, щоб матеріально забезпечити неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач на даний час не має постійного місця роботи, однак є автослюсарем і за цивільними угодами надає послуги з ремонту автомобілів. Статтею 51 Конституції України та, ст.180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Виплата аліментів на дитину є виключним правом дитини та обов`язком батьків до її повноліття, затвердженим законодавством України. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно зі ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідну позицію викладено в рішенні Вищого Спеціалізованого Суду України від 22.02.2017 року у справі №756/14962/15. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, що відповідає положенням ч.5 ст.183 СК України. Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Виходячи з наведеного положення закону, при вирішення вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Згідно ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи досліджені докази у справі, суд, враховуючи, що відповідач є працездатним, неповнолітній син потребує матеріального утримання, яке на даний час є недостатнім, беручи до уваги доходи обох батьків та їх участь у вихованні та утриманні дитини, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про збільшення розміру аліментів до 1/4 частини від заробітку та доходу відповідача підлягають задоволенню. При цьому суд зазначає, що визначення такого розміру аліментів передбачене вимогами чинного законодавства для забезпечення поліпшення майнового становища дитини, а обставин, які б вказували на неможливість відповідача надавати таку допомогу судом не встановлено. Щодо вимоги позивачки про стягнення аліментів з 20.07.2025 року з настання повноліття старшого сина, слід зазначити наступне. Згідно ч.1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Частиною 2 ст.191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У судовому засіданні не встановлено факту ухилення відповідача від сплати аліментів, тому підстави для стягнення аліментів за минулий час відсутні, а отже, аліменти у зміненому розмірі підлягають стягнення із відповідача з дати набрання рішенням законної сили. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. на користь держави.

Outcome: approved