Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

14 жовтня 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» через систему «Електронний суд» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 102955894 від 26.03.2021 року у розмірі 15480,00 грн.,судовий збір в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.03.2021 року в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 102955894. Зазначений Договір було підписано електронним підписом позичальника, який було відтворено шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і було надіслано на номер мобільного телефону відповідача. Відповідачу направлено електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору № 102955894 від 26.03.2021 року. Таким чином, відповідач уклав Договір про споживчий кредит № 102955894 від 26.03.2021 року із ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного документу відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 6000,00 грн. 14.09.2021 року згідно умов договору відступлення прав вимоги № 03Т, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним договором № 102955894 від 26.03.2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до Відповідача. Згідно договору відступлення сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «Діджи Фінанс») становить 15480,00 грн., із яких заборгованість за тілом кредиту становить 6000,00 грн.; заборгованість за відсотками становить 9480,00 грн. Добровільно відповідач кредитну заборгованість в сумі 15480,00 грн. не сплачує. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму зазначеної кредитної заборгованості та судовий збір. Ухвалою судді від 27 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 29 жовтня 2025 року відповідачка [PERSON] через систему «Електронний суд» надіслала клопотання про визнання доказу недопустимим/неналежним/недостовірним. В даному клопотанні [PERSON] зазначила, що не впевнена в тому що кредит, який зазначений в позовній заяві її стосується, оскільки раніше вона брала кредити, однак всі кредити сплатила та нових не оформляла. Зазначила, що втратила паспорт та її дані могли використати шахраї. Разом з тим зазначила, що вона не є особою-підприємцем, як це зазначено в наданих позивачем документах. Відповідачка наголосила про строк позовної давності, який відповідно до ст. 527 ЦК України за кредитними зобов`язаннями становить три роки. В клопотанні зазначила про слухання справи у її відсутність, витребування у позивача оригінали кредитного договору з оригінальним підписом - сертифікатом підпису, оригінальні бухгалтерські документи, документи про передачу права вимоги від первинного кредитора та підтвердження, що саме вона є особою, яка підписувала договір. У разі ненадання таких оригіналів - закрити провадження у справі. 31 жовтня 2025 року представник позивача через систему «Електронний суд» подала до суду додаткові пояснення: 26.03.2021 року, за власним волевиявленням, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, відповідачем в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» за електронною адресою: https://miloan.ua/ подано заявку на отримання кредиту № 102955894. Заявка на отримання кредиту знаходиться у власному кабінеті відповідача на вказаному веб-сайті Товариства. Таким чином, відповідачу було направлено електронним повідомленням (SMS) на номер телефону [NUMBER] , який особисто вказаний відповідачем у договорі про споживчий кредит № 102955894 від 26.03.2021 року. Повідомлення містило одноразовий ідентифікатор U44250, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов договору. Даний договір також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства за адресою: https://miloan.ua/. Наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення № 26261319 від 26.03.2021 року є належним та допустимим доказом на підтвердження перерахування первісним кредитором кредитних коштів відповідачу на умовах визначених договором про споживчий кредит № 102955894 від 26.03.2021 року. Щодо строків позовної давності зазначила наступне: Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року, який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID19), строки позовної давності, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було неодноразово продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30.06.2023 року. Постановою КМУ від 27.06.2023 року № 651 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 р. на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином, карантин на території України було встановлено безперервно з 12.03.2020 по 30.06.2023 року. Таким чином, карантин на території України було встановлено безперервно з 12.03.2020 по 30.06.2023 року. Разом з цим, відповідно Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено розділом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, якій неодноразово було продовжено та який діє до тепер. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, починаючи з березня 2020 року строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а починаючи з 24 лютого 2022 року строк позовної давності продовжився на строк дії в Україні воєнного стану, який діє на даний час. Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» Закону № 4434-IX від 14.05.2025, який набув чинності 04.09.2025 року, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Отже, звертає увагу суду, що за загальним правилом строк позовної давності за договором про надання споживчого кредиту № 591218 від 27.04.2021 року не сплинув, оскільки його перебіг був призупинений на період дії карантину та воєнного стану. Відповідно до Закону України № 4434-IX перебіг позовної давності відновлюється з 04.09.2025 року, тобто саме з цієї дати продовжується (а не завершується) її відлік. Таким чином, трирічний строк позовної давності за вказаним договором почне обчислюватися (продовжиться) з 04.09.2025 року, і спливе лише після спливу цього трирічного періоду - тобто 04.09.2028 року, якщо не буде інших підстав для його переривання чи зупинення. Разом з тим просила витребувати у Акціонерного товариства «Сенс Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, код ЄДРПОУ: 23494714) наступні докази: інформацію чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжну картку № [NUMBER] ; виписку про рух грошових коштів по картковому рахунку № [NUMBER] за період з 26.03.2021-31.03.2021 з відображенням часу зарахування коштів; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 26.03.2021-31.03.2021; ідентифікаційні дані власника карткового рахунку № [NUMBER] , у тому числі, прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронно пошти тощо) та усі інші наявні відомості щодо даної особи. Ухвалою суду від 20 листопада 2025 року клопотання учасників про витребування доказів було задоволено та витребувано у АТ «СЕНС БАНК» відомості та у ТОВ «Діджи Фінанс» оригінали документів. 04 грудня 2025 року від АТ «Сенс Банк» до суду надійшла витребувана інформація. 17 грудня 2025 року у зв`язку із ненаданням позивачем оригіналів документів на виконання ухвали суду від 04 грудня 2025 року розгляд справи було відкладено. Сторони в судове засідання 20 січня 2026 року не з`явилися. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначила про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася в клопотанні від 29 жовтня 2025 року зазначила про розгляд справи у її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Станом на 20 січня 2026 року від позивача не надійшли витребувані судом оригінали документів, тому суд вирішує позов на підставі наявних документів в матеріалах справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до наступного. Згідно із ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 26.03.2021 року в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою [PERSON] було укладено Кредитний договір № 102955894. Зазначений Договір було підписано електронним підписом позичальника, який було відтворено шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і було надіслано на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов Договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» надало відповідачу кредит в сумі 6 000,00 грн, строком на 10 днів з 26.03.2021 року до 05.04.2021 року. Відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повернути кредит. У Анкеті-заяві на кредит № 102955894 від 26.03.2021 року відповідач (позичальником) зазначено власні персональні дані, погоджено умови кредитування: сума кредиту 6 000,00 грн., строк кредитування 10 днів. Дата повернення кредиту 05.04.2021 року. Сума до повернення 6600,00 грн. з яких: комісія за надання кредиту 0,00 грн., нараховується одноразово за ставкою 0,00 відсотків від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом 600,00 грн., нараховується за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до Договору про споживчий кредит Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» надало відповідачці [PERSON] на умовах строковості, платності та поворотності кредит на споживчі цілі в сумі 6000,00 грн, шляхом перерахування їй грошових коштів на розрахунковий рахунок, що підтверджується платіжним дорученням № 26261319 від 26.03.2021 року. Тобто, свої зобов`язання за договором товариство виконало в повному обсязі. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 600,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 1.6. Договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користуванням кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Так, відповідно до п. 2.3.1.2. Договору Позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 Договору (а саме 5.00 відсотків). Таким чином, між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З Кредитного договору № 102955894 від 26.03.2021 року вбачається, що його укладено в електронній формі. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не було б укладено. Як видно з матеріалів справи кредитний договір № 102955894 від 26.03.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. Зі змісту договору витікає, що [PERSON] при його оформленні зазначила свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, електрону адресу, адресу місця реєстрації (проживання), номер телефону. [PERSON] через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого позикодавець надіслав останній за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор, який заявник використала для підтвердження підписання договору позики. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі [PERSON] для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже заповненням анкети-заяви на кредит № 102955894 від 24.03.2021 року та підписанням кредитного договору № 102955894 від 26.03.2021 року [PERSON] підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Без вчинення вказаних дій по попередньому заповненню анкети-заяви та надання особистих даних для оформлення кредитного договору, у тому числі номеру телефону та/або та електронної пошти для отримання одноразового ідентифікатора, такий правочин не був би укладений. Твердження відповідача про те, що вматеріалах справи відсутні докази підписання кредитного договору № 102955897, а саме відсутній кредитний договір з оригінальним підписом - сертифікатом підпису, спростовується ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», яка визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відсутність відображення безпосередньо в тексті договору символів надісланого позичальнику цифрового підтвердження саме по собі в контексті конкретних обставин цієї справи не свідчить про неукладеність кредитного договору. З метою підтвердження факту видачі кредитних коштів позивачем до позовної заяви долучено платіжне доручення № 26261319 від 26.03.2021 року, яке підтверджує успішність проведення платежу [PERSON] згідно з договором 102955897 в сумі 6000,00 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] , що підтверджує наявність правовідносин між сторонами справи згідно з укладеним кредитним договором. Разом з тим, відповідно до інформації, яка надана АТ «Сенс Банк» [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] є клієнтом Банку, на її ім`я відкрито картку, маска якої № [NUMBER] , рахунок до картки № [NUMBER] . Згідно з виписки з даного рахунку 26.03.2021 року було зарахування в розмірі 6000,00 грн., що додатково підтверджує наявність правовідносин між сторонами справи згідно з укладеним кредитним договором. Разом з тим, як вбачається із даної виписки рахунком активно користувалися: були як і зарахування на даний рахунок коштів так і з даного рахунку здійснювалися витрати. Відповідачка вказуючи що вона не впевнена, що зазначений кредитний договір вона підписувала, не надала суду жодного доказу на підтвердження своїх тверджень. Отже наявні у матеріалах справи докази підтверджують факт укладення кредитного договору з відповідачкою та перерахування їй коштів за договором позики. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розрахунок заборгованості за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом заборгованості. Оскільки ТОВ «Діджи Фінанс» не є первісним кредитором та, відповідно, не може надати первинні банківські документи, оскільки такі документи формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видав кредит, тому надані суду позивачем розрахунки, є належними та допустимими доказами заборгованості у цій справі. Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування. Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях представника позивача, підстав для висновку про недоведеність факту укладення кредитного договору, перерахування позивачем кредитних коштів, їх отримання відповідачем та користування ними не має. Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами. Проте [PERSON] відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подала (надала тільки клопотання), як і жодних доказів на спростування факту укладення договору, або факту перерахування та отримання нею кредитних коштів. Будь-якого спростування створення [PERSON] особистого кабінету на сайті ТОВ «Мілоан», належність засобів зв`язку, зокрема номеру мобільного телефону та електронної пошти, які використовувались при укладенні договору, іншій особі ніж [PERSON] , а також як укладення самого договору, так і отримання нею коштів на картковий рахунок № [NUMBER] матеріали справи не містять. Відповідач не спростувала обставини отримання кредитних коштів від позивача, їх розмір, не спростувала отримання та використання банківської картки, а також рух кредитних коштів по вказаній картці. Доказів того, що персональні дані [PERSON] були використані первісним кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від її імені нею не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї протиправних дій вона не зверталась. Також не спростовано, що банківська платіжна картка № [NUMBER] не належала позичальнику (як вбачається із наданої інформацією АТ «Сенс Банк» - банк-емітент наявна інформація щодо неналежності їй платіжного інструменту з такими ознаками). Отже враховуючи, що ТОВ «Діджи Фінанс» надало докази укладення договору з [PERSON] та наявності заборгованості за кредитним договором, оскільки такі докази не спростовані відповідачем, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Позивачем доведено укладення кредитного договору між сторонами. Щодо переходу до нового кредитора ТОВ «Діджи Фінанс» прав первісного кредитора у кредитних зобов`язаннях, суд зазначає наступне. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст. ст. 1080, 1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Згідно з ст. 514, ч.1 ст. 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Так судом встановлено, що 23.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу № 03Т, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» отримало право грошової вимоги за кредитними договорами до боржників Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», в тому числі й до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 102955894 від 26.03.2021 року, що підтверджується самим договором факторингу від 23 червня 2021 року № 03Т; платіжними інструкціями про перерахування коштів за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу № 03Т від 23.06.2021 року; витягом з Додатку до Договору факторингу № 03Т від 23.06.2021 року (Реєстру прав вимог). Копія договору факторингу та реєстр прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Таким чином, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Діджи Фінанс» надало належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем. Тобто, відповідач [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс». Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Надані позивачем копії договору факторингу № 03Т від 23.06.2021 року, витяг з додатку до договору факторингу № 03Т від 23.06.2021 року (Реєстр прав вимоги), а також платіжні інструкції від 24.06.2021 року № 1173 та від 29.06.2021 року № 1033, в сукупності з іншими доказами у справі, в тому числі документами, які засвідчують права, що передаються, та інформацією, яка є важливою для їх здійснення, є належними та достатніми доказами на підтвердження набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Вищезазначені докази, надані позивачем в підтвердження переходу прав вимоги від первісного кредитора до нього, суд визнає достатніми та обґрунтованими, та приходить до висновку, що позивач правомірно набув права вимоги до [PERSON] щодо виконання зобов`язання за Договором № 102955894 від 26 березня 2021 року. Як зазначає позивач, з боку відповідача має місце порушення зобов`язань по кредитному договору, що тягне за собою відповідні правові наслідки. В ході розгляду справи відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування суми боргу та здійснення оплати передбачених кредитним договором платежів. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідач не спростувала обставини отримання кредитних коштів від позивача, їх розмір, не спростувала отримання та використання банківської картки, а також рух кредитних коштів по вказаній картці. Доказів того, що персональні дані [PERSON] були використані первісним кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від її імені нею не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї протиправних дій вона не зверталась. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 15480,00 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту - 6 000, 00 грн.; заборгованість за відсотками - 9480,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, який зроблений ТОВ «Мілоан» та доданий позивачем до матеріалів справи. Умови договору про сплату відсотків за користування позикою є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договорів, оскільки пункти договору про розміри відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін (п. п. 1.5.2., 1.6., 2.3.1.2. Договору) (договір укладено в електронній формі. Про умови договору відповідачка була ознайомлена попередньо, а відтак вільно та свідомо погодилася виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі і щодо сплати процентів за користування кредитним коштами). Договір укладений на визначений термін, за якими відповідач повинна сплатити проценти, що є платою за користування кредитом. Штрафні санкції за договором позивачем не нараховувались. Таким чином між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачем заборгованості за цим договором, відсотків за користування кредитом, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Щодо строку позовної давності, який зазначений позивачем в позовні заяві суд зазначає наступне. Встановлено, строк дії договору закінчується 05.04.2021 року. Позивач набув право вимоги 23 червня 2021 року. Постановою Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 11 березня 2020 року №211 (із наступними змінами і доповненнями) встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України №651від 27 червня 2023 року Про відміну на всій території України карантин, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з 1 липня 2023 року в Україні завершилася дія карантину та режиму надзвичайної ситуації у зв`язку з пандемією коронавірусу. Тобто строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжено на строк дії такого карантину, а саме: з 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу. Разом з цим, відповідно Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено розділом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» Закону № 4434-IX від 14.05.2025, який набув чинності 04.09.2025, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Із вказаними позовними вимогами у цій справі ТОВ «Діджи Фінанс» звернулися до суду у жовтні 2025 року, тобто в межах строку позовної давності, який зупинявся, оскільки час, який минув з моменту введення воєнного стану, не враховувався при обчисленні строку позовної давності. Із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 102955894 від 26.03.2021 року укладений між сторонами у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідач порушила зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Відповідач не надала даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, не надала беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав її звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Суд зазначає, що відповідач, підписавши договір, підтвердила те, що ознайомилася з текстом договору, отримала всю необхідну інформацію, що забезпечує вірне розуміння змісту послуги та погодилася з умовами кредитного договору, у тому числі строку кредитування, розміру кредиту та процентів, порядком їх нарахування, була обізнанна про реальну проценту ставку та орієнтовану загальну вартість кредиту. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування позикою у повному розмірі не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 15480,00 гривень, з яких: 6000,00 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 9480,00 гривень - заборгованість за відсотками. Дана заборгованість знайшла своє підтвердження наданими письмовими доказами, зокрема самим Договором кредиту та розрахунком заборгованості, випискою по рахунку. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту, комісії за надання кредиту та сплати відсотків, що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам у справі. За таких обставин, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 15480,00 гривень. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним та документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією № 102955894 від 19 вересня 2025 року позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, а позовна заява подана в електронній формі, що є підставою для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, з урахуванням ціни позову (15480,00 гривень), відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2422 гривні 40 копійок (3 028 х 0,8=2422,40).

Outcome: approved