Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою віповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.10.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір № 3172082. Згідно п.1.1. Договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених договором на строк, визначений у п.1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений в п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та на умовах та строки, що визначені договором. Сума кредиту становить 10 000 гривень. Строк кредиту 30 днів. Згідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 3 750 грн., які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п.1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.0% від фактичного залишку кредиту за кожен день. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору за допомогою електронного підписку одноразовим ідентифікатором. Відповідач здійснив дії спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання кредиту. Кредитодавцем було перераховано кошти у розмірі, встановленому в договорі. 26.01.2022 було укладено договір № 26-01/2022-83 відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3172082. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3172082. Загальний розмір заборгованості по поверненню коштів становить 59 125 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 10 000 грн, заборгованість по процентам на дату відступлення права вимоги 48 125 грн, заборгованість за комісіями 1000 грн. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості по кредитному договору 59 125 грн; понесені судові витрати в сумі 2 422,40 грн. по сплаті судового збору та 16 000 грн витрати на правову допомогу. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу було надано термін на подачу відзиву на позовну заяву. 02.12.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву позивача в якій зазначено, що позовні вимоги відповідач визнає на суму 13 750 грн, які складаються з 10 000 гривень тіла кредиту та 3 750 грн відсотків, постільки строк кредитування зазначено 30 днів. Крім того, відповідач має другу групу інвалідності та звільнений від сплати судового збору. Витрати на правову допомогу просив стягнути пропорційно задоволених вимог позивача. Просив стягнути з позивача понесені витрати на правову допомогу. 05.12.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача в якому позивач зазначає, що відповідно до п.2.3.1.2. кредитних договорів визначено порядок пролонгації на стандартних умовах та може бути продовжено до 60 днів. Тому сплата комісії за пролонгацію строку кредитування та сплата процентів за цей день прямо передбачені умовами кредитного договору. Відсотки після спливу визначено кредитним договором нараховані із врахуванням п.4.2 договору та ч.2 ст.625 ЦК України та повинні бути стягнуті з відповідача В судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи в їх відсутність та його представника врахувавши відзив на позовну заяву. У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалася. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом установлено, що 11.10.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір № 3172082. Згідно п.1.1. Договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених договором на строк, визначений у п.1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений в п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та на умовах та строки, що визначені договором. Сума кредиту становить 10 000 гривень. Строк кредиту 30 днів. Згідно п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 3 750 грн., які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п.1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.0% від фактичного залишку кредиту за кожен день. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору за допомогою електронного підписку одноразовим ідентифікатором. Відповідач здійснив дії спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання кредиту. Кредитодавцем було перераховано кошти у розмірі, встановленому в договорі. 26.01.2022 було укладено договір № 26-01/2022-83 відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3172082. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3172082. З матеріалів справи убачається, що позивач вказує про існуючу заборгованість станом на 08.01.2022 року в сумі 10 000 грн тіла кредиту, заборгованість по процентам 33 625 грн. У відповідності до змісту договору про споживчий кредит № 3172082 від 11.10.2021 року надання позики визначено строк користування кредитом 30 днів, розмір кредиту 10 000 грн. Пунктом 2.3.1.2. договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Як вбачається із інформації за укладеним договором, 11.10.2021 року стандартна процентна ставка зазначена 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Станом на 11.12.2021 року загальна сума заборгованості становить 18 750,00 грн. Саме такий розмір нарахування за вказаний період і береться судом до уваги. Суд вважає безпідставним нарахування будь-яких відсотків поза межами 60-ти денним строком договору позики виходячи із такого. Так, представник позивача посилається на п 2.3 договору яким передбачено пролонгація договору, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Отже, вказаними правилами визначені умови продовження строку дії договору, які у даному випадку дотримані не були. Позивачем нараховані відсотки за користування кредитними коштами за період з 13.10.2021 року по 08.01.2022 року в сумі 33 625 грн. На підставі вищевказаного, суд вважає , що період правомірного нарахування відсотків становить з 13.10.2021 по 11.12.2021 року (60 календарних днів). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.ст. 525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст. 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст.512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Ст.514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20). Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц. Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2ст.1050 ЦК України. Отже, за умовами договору споживчого кредиту від 11.10.2021 року № 3172082 сторони погодили строк його дії не більше 60 днів, тому починаючи із спливу вказаного строку, позичальник не мав права нараховувати проценти за користування позикою, а тому стягненню з відповідачки підлягає: 10 000 розмір тіла кредиту; 18 750 грн нараховані відсотки. Безпідставним є посилання позивача на п.4.2 договору, постільки даний пункт відносить до відповідальності сторін і зобов`язує сторону нарахування розміру процентів у розумінні ст. 625 ч. 2 ЦК України з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Проте позивачем розрахунку саме відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України не надано. Підлягає до задоволення вимога позивача в частині стягнення з відповідача комісії 1000 гривень, яка відповідно до п.1.5.1 договору нарахована відповідачу одноразово. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. З урахуванням того, що позов задовольняється частково, то розподіл судових витрат має бути розподілено пропорційно до розміру задоволених вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України). Відповідач є інвалідом 2 групи, та звільнений від сплати судового збору. Тому судові витрати суд залишає за позивачем. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 16 000 гривень, суд зазначає. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Заявником подано до суду договір про надання правничої допомоги від № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, витяг з акту № 13 від 31.08.2025 про надання юридичної допомоги, укладений між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатським об`єднанням «ЛІГА АССІСТАНС». При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд виходить з того, що виконання адвокатом вказаних робіт за договором про надання правничої допомоги здійснювалось для забезпечення ефективного здійснення процесуальних прав відповідача. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Таким чином, суд вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Проаналізувавши акт на надання правничої допомоги, враховуючи критерії обґрунтованості та доцільності понесених особою витрат, враховуючи обсяг складених адвокатом в рамках даної справи документів, час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, беручи до уваги, що позов позивача задоволено частково, тому суд вважає стягнути з відповідача витрати на правову допомогу пропорційно задоволеним вимогам позивача, а тому підлягає до стягнення сума 8051 грн. Відповідачем заявлено вимогу про стягнення на його користь понесених ним судових витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 гривень. Відповідачем надано до суду договір про надання правової допомоги № 11/25, акт виконаних робіт від 24.1.2025 року та квитанції на сплату 10 000, 00 гривень за надання правової допомоги. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено частково, тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сума 5032 грн, пропорційно задоволеним вимогам позивача. Суд вважає здійснити взаєморозрахунок між сторонами, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають витрати за надання правової допомоги в сумі 3019 грн ( 8051 5032 грн). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial