Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

У серпні 2024 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі у період з 23.09.2015 по 14.12.2018. До шлюбу ними було придбано у спільну сумісну власність квартиру за адресою: [ADDRESS] . В зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з [PERSON] та розірванням шлюбу у встановленому законом порядку, позивач фактично протягом близько шести місяців не проживає у квартирі. 06.04.2020 ТОВ «ЗАРАЗ-2», яке є домоуправителем будинку, у якому розташована квартира, подано до позивача позовну заяву, в якій, посилаючись на наявність заборгованості з несплати останнім коштів за надання комунальних послуг за особовим рахунком № [NUMBER] , за яким надаються комунальні послуги за квартирою, мало намір стягнути з нього суму заборгованості.. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.10.2021 позов ТОВ «ЗАРАЗ-2» до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення по оплаті житлово-комунальних послуг з урахуванням договірної пені, індексу інфляції та трьох відсотків річних задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРАЗ-2» - заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 9972 (дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) 07 коп., що складається: з суми заборгованості 9423 (дев`ять тисяч чотириста двадцять три) 91 коп., 3-х відсотків річних - 378 (триста сімдесят вісім) грн. 98 коп.; втрат від інфляції 169 (сто шістдесят дев`ять) грн. 18 коп. та судовий збір у розмірі 1893 (одна тисяча вісімсот дев`яносто три) грн. 50 коп. Постановою Київського апеляційного суду від 24.01.2023 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.10.2021 змінено: зменшено розмір заборгованості, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ЗАРАЗ-2» з 9972,07 грн. до 9 481,31 грн. У травні 2024 року позивач отримав інформацію про те, що ТОВ «ЗАРАЗ-2» знов звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням договірної пені, індексу інфляції та трьох відсотків річних. 26.06.2024 позивач звернувся до ТОВ «ЗАРАЗ-2» з листом-вимогою, в якому висловив незгоду з провадженням відповідачем дій направлених на поділ особового рахунку № [NUMBER] шляхом відкриття на ім`я [PERSON] рахунку № [NUMBER] а та самовільне необґрунтоване визначення відповідачем суми коштів за користування комунальними послугами без урахування відсутності його згоди як співвласника квартири на такі дій, просив негайно усунути обставини, які призводять до порушення його прав як співвласника квартири. Відповіддю за вих № 120 від 26.07.2024 відповідачем зазначено про те, що ним на законних підставах у зв`язку зі зверненням [PERSON] здійснено розподіл особових рахунків на дві рівні частини з метою забезпечення бухгалтерського обліку оплати комунальних послуг. Враховуючи викладене просить суд: визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРАЗ-2» з поділу особового рахунку №№ [NUMBER] на два окремі -№102901028760 та № [NUMBER] а незаконними; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАРАЗ-2» закрити особовий рахунок № [NUMBER] а та покласти судові витрати на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.08.2024 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.08.2024 позовну заяву залишено без руху, надано термін для усунення недоліків. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.09.2024 відкрито провадження у справі, призначено підготовче провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2024 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду. 17.03.2025 від представника ТОВ «ЗАРАЗ-2» надійшли додаткові пояснення у справі. Зазначає, що 01.09.2019 [PERSON] подала заяву до ТОВ «ЗАРАЗ-2» про поділ особового рахунку на окремі рахунки. В наслідок чого особовий рахунок був розділений на два окремих. Зазначає, що чинним законодавством закріплено, що послуга з управління багатоквартирним будинком надається безперервно у часі всім співвласникам багатоквартирного будинку та має оплачуватися власником безумовно, тобто [PERSON] має обов`язок сплатити за послугу з управління багатоквартирним будинком не зважаючи на факт проживання за іншою адресою Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до наступних висновків. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни «Прозастосування нормцивільного процесуальногозаконодавства прирозгляді справу судіпершої інстанції`від 12.06.2009№2 передбачено, що відповідно до статей 55,124Конституції України та статті 3ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу(далі-ЦК) України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником 1/2 квартири [ADDRESS] та, відповідно, співвласником вказаного багатоквартирного будинку. Власником іншої 1/2 квартири є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом на право власності від 13.03.2014 року. 06 грудня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАРАЗ-2» та [PERSON] , [PERSON] укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирного будинку. 01.09.2019 [PERSON] подала заяву до ТОВ «ЗАРАЗ-2» про поділ особового рахунку на окремі рахунки, внаслідок чого особовий рахунок був розділений на два окремих. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати належне йому майно, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 360 Цивільного кодексу співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 5 ч. 1 п. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно ст. 7 ч. 2 п. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. В силу ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. При цьому, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст 9 «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 12 зазначеного Закону, нарахування плати за житлово-комунальні послуги здійснюється на підставі договору та відповідно до встановлених тарифів. Суд звертає увагу, що особовий рахунок є елементом бухгалтерського та інформаційного обліку нарахувань і платежів за житлово-комунальні послуги та не є об`єктом цивільних прав у розумінні статті 177 Цивільного кодексу України. Поділ особового рахунку не змінює правового режиму спільної сумісної власності на квартиру, не визначає часток співвласників, не встановлює або не припиняє їх цивільні права та обов`язки, а тому не може розглядатися як втручання у право власності позивача. Матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про те, що поділ особового рахунку призвів до зміни обсягу або змісту прав та обов`язків позивача як співвласника спірної квартири. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту порушення його прав як співвласника, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.), серія A,303-A, п. 29).

Outcome: dismissed