Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі - ТОВ «Факторинг Партнерс») звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 12.12.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено Договір № 4831847 в електронній формі, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн зі сплатою процентів у розмірі 2 625 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 26.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір факторингу №26-07/2024 про відступлення права вимоги за кредитними договорами. У зв`язку з порушенням зобов`язань за Кредитним договором, відповідач має заборгованість у розмірі 25 375,00 грн, яка складається з: 7 000,00 - прострочена заборгованість за кредитом; 17 675,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 700,00 грн - заборгованість за комісіями, яку позивач просить суд сягнути на його користь з відповідача, а також стягнути суму судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн. Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача. 09 грудня 2025 року у справі, через систему «Електронний суд», від представника відповідача [PERSON] - адвоката Співак В.А. у справі надійшов відзив на позов, який сформований у системі «Електронний суд» 08.12.2025, в якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими, а вказані суми не підлягають стягненню з відповідача. Позивачем ТОВ «Факторинг Партнерс» не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів згідно кредитних договорів на рахунок відповідача. Додані до позовної заяви копії Договору про споживчий кредит №4831847 від 12.12.2021, Договору факторингу, розрахунок заборгованості не свідчать про отримання відповідачем кредитних коштів. Наданий витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 складений ТОВ «Факторинг Партнерс», без підписів ТО «Мілоан», є одностороннім та не містить будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, яку відступає первісний кредитор за відповідним договором позики. Зазначений витяг не підписаний фактором, тому не можна розцінювати такий витяг як належні докази того, що саме у такому вигляді був укладений та погоджений реєстр боржників до договору факторингу. З наданих доказів не вбачається знайомлення відповідача з Правилами надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» у редакції станом на 12.12.2021. Позивачем не надано доказів підписання відповідачем анкети-заяви на сайті відповідача. Крім того, із наданого розрахунку не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Варто зазначити, що відповідач є військовослужбовцем і на нього поширюється дія п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема в частині звільнення від сплати процентів за кредитним договором. Зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом позову на правничу допомогу складає 10000,00 грн. Докази на підтвердження розміру витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду разом із заявою про розподіл судових витрат у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. У задоволенні позовних вимог просила суд відмовити, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на позивача. 17 грудня 2025 року на адресу суду у справі, через систему «Електронний суд», від представника позивача надійшла відповідь на відзив, сформована у системі «Електронний суд» 15.12.2025, в якій зазначено, що 12.12.2021 між Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір №4831847. Факт ідентифікації відповідача підтверджується Довідкою про ідентифікацію. Так, на номер телефону відповідача було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Крім того, Відповідач не заперечує, що всі відомості, вказані в Заявці-Анкеті є коректними. Без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Відповідач тривалий час частково погашала заборгованість, що свідчить про визнання факту укладення договору, отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування. Враховуючи, що ТОВ «Мілоан» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ ФК «Елаєнс» на підставі укладеного між сторонами договору. Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач є військовослужбовцем і перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, у зв`язку з чим вважаємо, що підстави для застосування до відповідача п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутні. Також витрати на правничу допомогу не є обґрунтованими та співмірними зі складністю справи. Позовну заяву просив задовольнити у повному обсязі. 19 грудня 2025 року від представника відповідача до суду, через систему «Електронний суд», надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що позивачем неправомірно заявлено вимогу про стягнення із відповідача заборгованість за нарахованими процентами - 17675,00 грн, оскільки, згідно долученого до позовної заяви розрахунку, нарахування таких відсотків здійснено за 440 днів, що свідчить про неправомірне нарахування поза межами узгодженого строку кредитування, а також узгодженій вартості кредиту, які в договорі, анкеті заяві до нього, графіку платежів, складає лише 30 днів та 2625,00 грн відповідно. При цьому, позивачем не надано доказів, що строк кредитування був пролонгованим. Заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 17675,00 грн не є співрозмірною сумі кредиту у 7000,00 грн за кредитним договором №4831847 від 12.12.2021, суперечить принципам розумності та добросовісності. Відповідно до роздруківки з військово-облікового документу з Резерв+ відносно відповідача [PERSON] , останній є військовослужбовцем у військовому званні «солдат». Таким чином, відповідач має статус військовослужбовця та на нього поширюються пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто, позивачем необґрунтовано нараховано відповідачу відсотки за користування кредитом, а тому у відповідача відсутній обов`язок щодо їх сплати. Разом з тим, із наданих доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу у визначеному розмірі позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме за розгляд цієї справи у суді понесені ним витрати та їх розмір. 22 грудня 2025 року на адресу суду, через систему «Електронний суд», від представника відповідача, надійшла заява про застосування у справі позовної давності, в якій вказано, що строк позовної давності почав свій перебіг в даному випадку: 12.01.2022 року, отже встановлений законом строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором, тривалістю 3 роки сплив 11.01.2025 року. Відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості пред`явлені позивачем з пропуском трирічного строку позовної давності. Ухвалою суду від 23 грудня 2025 року поновлено позивачу строк на подання клопотання про витребування доказів та витребувано з Акціонерного товариства «Універсал Банк» докази у справі. 30 грудня 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що строк позовної давності щодо подачі позову на дату звернення до суду з даним позовом не минув і навіть не розпочався, враховуючи норми законодавства України, відтак позовна заява подана в межах строку позовної давності. Також стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів, що відповідач - [PERSON] підпадає під перелік чітко визначених категорій військовослужбовців, які відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» мають пільги на звільнення від нарахування процентів за користування кредитом. Позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. 14 січня 2026 року, через систему «Електронний суд», від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що Так, згідно п. 1 Порядку оформлення (створення) та видачі військовооблікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №559 (далі - Порядок 559), військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Відповідно до п. 2 Порядку 559, військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється): в електронній формі засобами Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони (далі - Портал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації); у паперовій формі, форму якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559. За положеннями п. 9 Порядку 559, військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу. Отже, посилання позивача на відсутність у наданому відповідачем військовообліковому документі відомостей про наявність у відповідача статусувійськовослужбовця, не відповідають дійсним обставинам справи. 16 січня 2026 року від представника позивача у справі надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що наданий відповідачем військово-обліковий документ Резерв+ МОУ [NUMBER] від 26.02.2025 року, не підтверджує наявність у [PERSON] статусу військовослужбовця, призваного мобілізованого на військову службу, чи статусу учасника бойових дій, а тому не надають йому пільг передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів, що відповідач - [PERSON] підпадає під перелік чітко визначених категорій військовослужбовців, які відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» мають пільги на звільнення від нарахування процентів за користування кредитом. Позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не прибула, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у наданих до суду процесуальних документах у справі просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в наданих до суду процесуальних документах у справі просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 4831847, відповідно до п. 1.2. якого сума (загальний розмір) кредиту становить 7 000,00 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 12.12.2021 року (п. 1.3. Договору). Комісія за надання кредиту 700,00 грн (п.1.5.1 Договору). Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 2 625,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно з п. 2.3.1.2. Договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Згідно з п. 4.2. Договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Відповідно до п. 6.1. Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодавця та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до п. 6.3. Договору приймаючи пропозицію кредитодавця про укладання цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) (копії додаються) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) кредитодавцем, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з п. 6.4. Договору, укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Отже, підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Вказаний Кредитний договір, у т.ч. Додаток 1 до Договору, що містить Графік платежів за договором про споживчий кредит 4831847 від 12.12.2021, Додаток № 2 до Договору, що містить Паспорт споживчого кредиту № 4831847, був укладений в електронній формі та підписаний електронним підписом відповідача - одноразовим ідентифікатором F23465, 12.12.2021. (а.с. 11-17) Кредитний договір був укладений на підставі поданої відповідачем [PERSON] 12.12.2021 ТОВ «Мілоан» Анкети-заяви на кредит №4831847, де останній зазначив персональні відомості щодо себе з метою отримання кредитних коштів. (а.с. 18) На підтвердження позовних вимог в матеріалах справи містяться також Правила надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Мілоан» в редакції від 13.07.2021). (а.с. 19-23) Під час укладання Кредитного договору ТОВ «Мілоан» було проведено ідентифікацію клієнта [PERSON] . Так, акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) F23465 було здійснено 12.12.2021 року з номеру мобільного телефону [NUMBER] , що підтверджується відповідною довідкою генерального директора ТОВ «Мілоан». (а.с. 24) Довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 08.05.2025 року підтверджується факт успішного проведення платежу за умовами вищевказаного Кредитного договору, а саме, здійснення 12.12.2021 року перерахування коштів за Договором 4831847 у сумі 7000,00 грн на карту за № [NUMBER] . (а.с. 25) У зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] умов Кредитного договору №4831847, у останнього утворилась заборгованість перед первісним кредитодавцем у загальному розмірі 25375,00 грн, яка складається з: 7 000,00 - заборгованість за кредитом; 17 675,00 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 700,00 грн - заборгованість по комісії за надання кредиту, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. (а.с. 26) 26.07.2024 року було укладено Договір факторингу №26-07/24, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором №4831847 від 12.12.2021 року. (а.с. 28-44) Додаток №3 до Договору факторингу від 26.07.2024 року містить Реєстр боржників. На підставі вказаного Реєстру до позивачу перейшло право вимоги за Кредитним договором №4831847 від 12.12.2021 до [PERSON] . Вказане також підтверджується Витягом з Додатку №3 до Договору факторингу, що містить Реєстр боржників. (а.с. 41-43, 44) Вказаний Договір разом з додатками був підписаний сторонами з використанням електронного підпису (а.с. 37 зворот) Згідно з розрахунком заборгованості за Кредитним договором № 4831847 від 12.12.2021 року, відповідачем після відступлення на його користь права грошової вимоги за вищевказаним Кредитним договором, додатково будь-яких нарахувань за договором не здійснювалось. Так, у відповідача перед позивачем за вказаним Кредитним договором наявна заборгованість у загальному розмірі 25 375 грн, яка складається з: 7 000,00 - заборгованість за кредитом; 17 675,00 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 700,00 грн - заборгованість по комісії за надання кредиту. (а.с. 26-27) Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Згідно зі ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 652 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п. 6 частини 1 цієї статті Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно піддягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України). Так, судом встановлено, що 12.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 4831847 на суму 7 000,00 грн, строком на 30 днів з 12.12.2021 року. Комісія за надання кредиту 700,00 грн. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом визначені у розмірі 2 625,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Вказаний Кредитний договір, у т.ч. Додаток 1 до Договору, що містить Графік платежів за договором про споживчий кредит 4831847 від 12.12.2021, Додаток № 2 до Договору, що містить Паспорт споживчого кредиту № 4831847, був укладений в електронній формі та підписаний електронним підписом відповідача - одноразовим ідентифікатором F23465, 12.12.2021. (а.с. 11-17) Щодо доводів представника відповідача про нарахування відсотків поза межами дії кредитного договору суд зазначає, що пунктом 2.3.1.2. Договору визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Вказані умови були погоджені сторонами під час укладання договору. Кредитний договір був укладений на підставі поданої відповідачем [PERSON] 12.12.2021 Анкети-заяви на кредит №4831847, де останній зазначив персональні відомості щодо себе з метою отримання кредитних коштів. (а.с. 18) Факт надання відповідачу [PERSON] кредитних коштів за Договором 4831847 у сумі 7000,00 грн на карту за № [NUMBER] підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 08.05.2025 року. (а.с. 25) Окрім того, на виконання ухвали суду від 23 грудня 2025 року, на адресу суду від представника АТ «Універсал Банк» надійшли відомості за вих. №БТ/Е-1061 від 13.01.2026, згідно з якими, Банком було ініційовано детальну перевірку в ході якої було підтверджено, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) Банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Ідентифікаційні дані власника картки № [NUMBER] : [PERSON] ; РНОКПП - [NUMBER] ; серія та номер паспорта - [NUMBER] ; адреса місця проживання - [ADDRESS] ; контакті дані: [NUMBER] , [INFO] . У період з 12.12.2021 по 15.12.2021 року на платіжну картку № [NUMBER] було зарахування коштів у сумі 7000,00 грн. Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період із 12.12.2021 по 15.12.2021 року - [NUMBER] та знаходиться в анкетних даних [PERSON] . Також додано Рух коштів (виписка) за картковим рахунком, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 12.12.2021 по 15.12.2021 року,з якого вбачається часткове погашення заборгованості. У зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] умов Кредитного договору №4831847, у останнього утворилась заборгованість перед первісним кредитодавцем у загальному розмірі 25375,00 грн, яка складається з: 7 000,00 - заборгованість за кредитом; 17 675,00 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 700,00 грн - заборгованість по комісії за надання кредиту, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. На підставі Договору факторингу №26-07/24 від 26.07.2024 року, право вимоги за Кредитним договором №4831847 від 12.12.2021 року вищевказаної заборгованості перейшло від ТОВ «Мілоан» до позивача ТОВ «Факторинг Партнерс». (а.с. 28-44) Вказаний Договір разом з додатками був підписаний сторонами з використанням електронного підпису (а.с. 37 зворот), тому доводи представника відповідача в частині неналежного укладання Договору факторингу та додатків до нього, в т.ч. Реєстру боржників, а саме за відсутності підпису фактора, не є спроможними. Жодних додаткових нарахувань заборгованості за вищевказаним Кредитним договором №4831847 від 12.12.2021 року, після відступлення на прав грошової вимоги до позивача, останнім не здійснювалось. Верховним Судом у постанові від 07.06.2023 по справі №234/3840/15-ц (провадження №61-3014св22), наголошено, що «заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». Крім того, Верховним Судом у вказаній постанові наголошено, що «незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі». Вказана позиція суду узгоджується також з висновками Верховного Суду у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц (провадження № 61-283св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 159/2146/15-ц (провадження № 61-20113св18), від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19. У постанові від 02.10.2020 по справі №911/19/19, Верховним Судом наголошено, що якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Тобто, в даному випадку, якщо відповідач не погоджується з відповідними розрахунками заборгованості за вищезазначеними кредитними договорами він має право подати контррозрахунок. Однак, будь-яких належних та допустимих доказів, які спростовують позовні вимоги позивача, зокрема, контррозрахунок заборгованості, відповідачем не надано. Зазначена заборгованість підтверджуються з огляду на наявні докази в матеріалах справи, які не спростовані належним чином, зокрема копіями вказаних договорів в яких відображаються всі істотні умови такого виду договору та договорами факторингу з відповідними додатками. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтерес. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Згідно зі ст. 253ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено ч. 1 ст. 261 ЦК України. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022року у справі № 679/1136/21. Карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, був відмінений на всій території України лише з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023року (постанова Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023року № 651). Отже, строки, визначені, зокрема, статтею 257 ЦК України, продовжувались на весь строк дії карантину,тобто у період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року. Крім того, Законом № 2120-IX від 15 березня 2022року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. В подальшому, Законом 3450-ІХ від 08 листопада 2023 року пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було викладено в такій редакції: у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022року№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. При цьому, указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022року строком на 30 діб. В подальшому, відповідними указами Президента України строк дії воєнного стану в України неодноразово продовжувався та режим воєнного стану в Україні діє до теперішнього часу. Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» було виключено з ЦК України лише на підставі Закону № 4434-IX від 14 травня 2025 року, який набрав чинності 04 вересня 2025року. Тож, строк, визначений, зокрема, статтею 257 ЦК України, продовжувався на строк дії воєнного стану з 24 лютого 2022 року і до 03 вересня 2025року. Враховуючи наведені положення законодавства, строк на подачу позовної заяви Товариством не пропущено з огляду на карантинні обмеження та обмеження, введені державою у зв`язку із воєнним станом. Разом з тим, суд бере до уваги вимоги положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У ст.ст. 1, 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. В ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі №521/7927/16-ц. У постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів для доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Відповідно до пункту 9 Постанови Кабінету Міністрів України № 559 від 16.05.2024 року, якою затверджений Порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу. Відповідно до роздруківки з військово-облікового документу з Резерв+ відносно відповідача [PERSON] , останній станом на 26.02.2025 року є військовослужбовцем у військовому званні «солдат». (а.с. 90) Таким чином, у період виконання умов кредитного договору, відповідач має статус військовослужбовця та на нього поширюються пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто, позивачем необґрунтовано нараховано відповідачу відсотки за користування кредитом, а тому у відповідача відсутній обов`язок щодо їх сплати. Відтак, наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) за вищевказаними кредитними договорами у загальному розмірі 7000,00 грн - заборгованості за кредитом (залишок по кредиту). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 Також ч. 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 5 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно із ч. 5 ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 13 000,00 грн надано договір №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024 року, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та АО «Лігал Ассістанс»; прайс-лист з видами послуг та ціною роботи; заявку на надання юридичної допомоги №768 від 01.09.2025 року; витяг з Акту №19 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 року. Суд, враховуючи складність справи, принципи розумності та справедливості, а також пропорційність задоволених позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» витрати на правничу допомогу у розмірі 3586,20 грн. За правилами, визначеними п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати (судовий збір) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 668,24 грн.

Outcome: partial