Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення індексації та процентів, нарахованих на суми матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок злочину, у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання, в якому просив суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 1004183,05 грн, у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання, в тому числі в рахунок 3% річних 128730,87 грн, в рахунок індексації 875452,18 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40000,00 грн, стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнений. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11.11.2008 приблизно о 14:00год. на перехресті вул. Хабаровської та вул. Якіра м. Кривого Рогу сталося зіткнення автомобіля Дача-Логан, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Лексус-GX470, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобіль Лексус- GX470 виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-21104, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) водію автомобілю ВАЗ-21104 [PERSON] та пасажиру [PERSON] було заподіяно смертельну травму, а пасажиру автомобілю Лексус-GX470 [PERSON] заподіяно тяжкі тілесні ушкодження. 20.12.2010 вироком Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] , його визнано винним в скоєнні правопорушенні, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.05.2019 у кримінальній справі № 210/3864/15-к задоволено клопотання захисника обвинуваченого та [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності (ст. 49 КК України), кримінальне провадження закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілого від скоєного злочину [PERSON] заявлений у кримінальній справі, розглянуто не було. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.02.2022 у цивільній справі № 210/6695/19 позовну заяву [PERSON] , задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ідентифікаційний номер 20474912) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) в рахунок матеріальної шкоди, завданої здоров`ю, грошові кошти в сумі 10989,00 грн та завданої майну в сумі 25500,00 грн. Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , мешкає: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну, грошові кошти в сумі 223176,49 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 100 000,00 грн. 20.09.2022 року постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у цивільній справі №210/6695/19 змінено в частині стягнутої з [PERSON] суми в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну, збільшивши вказану суму з 223 176, 49 грн до 223 686,49 грн. За період з 12.09.2023 року по 19.11.2024 року кошти у розмірі 99081,11 грн перераховані на користь стягувача [PERSON] , залишок боргу на користь стягувача станом на 19.11.2024 року становить 237105, 38 грн. Останнє стягнення на суму 918,89 грн було здійснено 15.11.2024, що підтверджується платіжною інструкцією № 51618, тим самим рішення суду було виконано відповідачем лише в частині моральної шкоди. Після вказаної дати стягувач не отримував жодних виплат. Отже, станом на дату звернення з цим позовом рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу у справі № 210/6695/19 від 20.09.2022 р. в частині відшкодування матеріальної шкоди не виконано, а в частині стягнення моральної шкоди виконано з грубим порушенням строків виконання грошового зобов`язання, що є підставою для покладення на відповідача як боржника у зобов`язанні відповідальності за прострочення його виконання. Враховуючи те, що добровільно відповідач зобов`язання з відшкодування шкоди ніколи не виконував, як і не здійснив добровільно виконання рішення суду, яке позивач пред`явив до примусового виконання, і дотепер воно повністю не виконано, хоча з моменту завдання шкоди вже минуло більше 16 років, у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання правомірним є нарахування відповідачу на суму боргу індексацій та 3% річних. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. При прострочці зобов`язань за повний рік, нарахування здійснюється шляхом множення суми зобов`язання на 3% річних. Таким чином, загальна сума 3 % річних становить 128730,87 грн, в т.ч.: на суму моральної шкоди - 6604,14 грн; на суму шкоди, завданої здоров`ю [PERSON] - 4442,87 грн; на суму матеріальної шкоди, завданої майну (автомобілю) [PERSON] -117683,86грн. Таким чином, загальна сума індексації становить 875452,18 грн, в т.ч.: на суму моральної шкоди -26100,00 грн; на суму шкоди, завданою здоров`ю [PERSON] - 38602,38 грн; на суму матеріальної шкоди, завданої майну (автомобілю) [PERSON] -810749,80 грн. Таким чином, загальна сума 3 % річних та індексації становить 1004183,05 грн, що і складає ціну позову. Рух по справі Ухвалою суду від 147 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Витребувано з Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області матеріали кримінальної справи № 210/3864/15-к за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України; матеріали цивільної справи № 210/6695/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , ПАТ «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування моральної і матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та злочином (а.с.59). У зв`язку з ненаданням відзиву та за клопотаннями сторін розгляд справи відкладався. Ухвалою суду від 09 липня 2025 року справу призначено до судового розгляду (а.с.148). Аргументи учасників справи 21 травня 2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Солдаткіна О.С. надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у межах справи № 210/6695/19 та не заперечується сторонами цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/9411503 в ЗАТ «СК «Український Страховий Альянс» з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров`ю в розмірі 51 000 грн. та майну в розмірі 25 500 грн. Доводи та мотиви Позивача про нарахування суми інфляційних втрат на розмір шкоди завданої здоров`ю у розмірі 10 989,00 грн та частину суми матеріальної шкоди у розмірі 25 550,00 грн є безпідставним, оскільки такі суми грошових коштів не є грошовим зобов`язанням Відповідача, яке підтверджено рішення суду, а є грошовим зобов`язанням страховика Відповідача, яке було ним повністю виконано, що не заперечується Позивачем. Зміст грошового зобов`язання Відповідача перед Позивачем було чітко визначено рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23.02.2022, яке у подальшому переглянуте постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.09.2022 у справі № 210/6695/19, а саме у вигляді моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн та матеріальної шкоди у розмірі 223 686,49 грн. Нарахування інфляційних втрат та 3 % річних можливо виключно на таке грошове зобов`язання (зокрема, що виникло з завдання шкоди), яке підтверджене рішенням суду, в якому встановлено та конкретизовано розмір, порядок та спосіб виконання його зобов`язання. Зміст зобов`язання Позивача з відшкодування матеріальної та моральної шкоди Відповідачу було визначено рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23.02.2022, яке у подальшому було переглянуте постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.09.2022 у справі № 210/6695/19. Конкретизація змісту зобов`язання з відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору не відбулася до 20.09.2022, а тому прострочення боржника не настало та не могло настати. Звідси, вимоги Позивача про стягнення з Відповідача суми інфляційних збитків та 3 % відсотків річних на суму матеріальної шкоди (починаючи з 10.03.2009), а також суму моральної шкоди (починаючи з 23.02.2022) є необґрунтовані. Відповідач наголошує та звертає увагу суду, що Відповідач вважається таким, що прострочив виконання свого зобов`язання лише з 21.09.2022. Відповідач, періодично та частково виконував рішення суду у частині стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн в рамках виконавчого провадження № 70407059. Рішення суду у частині відшкодування моральної шкоди фактично повністю виконано Відповідачем 13.12.2024, що підтверджується вищенаведеними копіями платіжних інструкцій, а також копією постанови державного виконавця від 13.12.2024 про закінчення виконавчого провадження № 70407059. Згідно детального розрахунку Відповідача, проведеного у відповідності до вищенаведених норм та судової практики, з урахуванням періодичного часткового погашення заборгованості, розмір інфляційних збитків та 3 (трьох) відсотків річних за відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн становить: Інфляційні втрати за період з 21.09.2022 по 31.08.2023 (кінцева дата заявлена Позивачем) становлять: 6 536,02 грн; 3 (три) % (відсотки) річні за період з 21.09.2022 по 12.12.2024 становлять: 4 949,58 грн. Відповідач, періодично та частково виконував рішення суду у частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 223 686,49 грн в рамках виконавчого провадження № 70406609. Згідно детального розрахунку Відповідача, проведеного у відповідності до вищенаведених норм та судової практики, з урахуванням періодичного часткового погашення заборгованості, розмір інфляційних збитків та 3 (трьох) відсотків річних за відшкодування моральної шкоди у розмірі 223 686,49 грн становить: Інфляційні втрати за період з 21.09.2022 по 31.03.2025 становлять: 59 478,40 грн; 3 (три) % (відсотки) річні за період з 21.09.2022 по 31.03.2025 становлять: 16 924,11 грн. Також зазначив, що позов Позивача в частині про стягнення грошових коштів по 20.09.2022 включно є необґрунтованим, відмовити у його задоволенні треба саме з цих підстав, втім Відповідач вважає за доцільне заявити клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Оскільки зміст грошового зобов`язання Відповідача з відшкодування матеріальної та моральної шкоди Позивачу було остаточно визначено 20.09.2022 (з набранням законної сили рішенням суду), Відповідач у свою чергу вважається таким, що прострочив таке грошове зобов`язання з дня наступного за днем набрання законної сили рішення суду, тобто з 21.09.2022. Враховуючи викладене просить суд у задоволені позову Позивача відмовити у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю з мотивів, викладених у цьому відзиві, а також пропуском строків позовної давності на підставі ст. 267 ЦК України. 09 червня 2025 року від представника позивача [PERSON] адвоката Ямкового В.І. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що доводи та мотиви Позивача про нарахування суми інфляційних втрат на розмір шкоди завданої здоров`ю у розмірі 10 989,00 грн та частину суми матеріальної шкоди у розмірі 25 550,00 грн є безпідставним, оскільки такі суми грошових коштів не є грошовим зобов`язанням Відповідача, яке підтверджено рішенням суду, а є грошовим зобов`язанням страховика, яке було ним повністю виконано, що не заперечується Позивачем. Внаслідок цього Відповідач помилково вважає існуючими два різних грошових зобов`язання: Відповідача як завдавача шкоди перед Позивачем як потерпілим та його страховика перед Позивачем. Однак, до моменту виплати вказаної частини відшкодування шкоди і до припинення вказаного деліктного грошового зобов`язання внаслідок виплати страхового відшкодування страховиком, грошове зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої здоров`ю Позивача у розмірі 10 989,00 грн та частини матеріальної шкоди у розмірі 25 550,00 грн, існувало у складі загального грошового зобов`язання, в якому боржником виступає саме Відповідач, і за прострочення якого до момент його припинення він має нести відповідальність. Ніщо не перешкоджало Відповідачу добровільно виконати грошове зобов`язання з відшкодування шкоди перед Позивачем з моменту його виникнення, чого [PERSON] не зробив жодного разу, до ухвалення і набрання рішенням суду законної сили, не сплативши [PERSON] з власної волі ані копійки в рахунок відшкодування шкоди добровільно, хоча усвідомлював і достовірно знав про існування у нього боргу перед потерпілим як кредитором у деліктному зобов`язанні. Таким чином, хибною є позиція Відповідача про існування двох різних грошових зобов`язань перед Позивачем - Відповідача та його страховика, оскільки наразі виникло одне деліктне зобов`язання, яке, враховуючи спосіб відшкодування за своїм змістом є грошовим і яке прострочив Відповідач з власної вини, продовжуючи ухилятися від його виконання дотепер. Також зазначив, що фактично Відповідач вважає обґрунтованим нарахування інфляційних збитків та 3 (трьох) відсотків річних за відшкодування моральної та матеріальної шкоди за період з 21.09.2022та в сумі 87888,11 грн, що свідчить про фактичне визнання позову на вказану суму. Представник Відповідача, вважає що останньою датою для звернення з позовом про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних мало б бути 30.12.2020 року, з огляду на це, повторно наголошуємо, що відповідно до приписів п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким Розділ доповнено згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Позивач вважає за необхідне заявити у відповіді на відзив клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності [PERSON] за позовом до [PERSON] про стягнення індексації та процентів, нарахованих на суми матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок злочину, у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання,та про поновлення Позивачу строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та захистити порушене право. 16 червня 2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Солдаткіна О.С. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що доводи та мотиви Позивача про нарахування суми інфляційних втрат на розмір шкоди завданої здоров`ю у розмірі 10 989,00 грн та частину суми матеріальної шкоди у розмірі 25 550,00 грн є безпідставним, оскільки такі суми грошових коштів не є грошовим зобов`язанням Відповідача, яке підтверджено рішення суду, а є грошовим зобов`язанням страховика Відповідача, яке було ним повністю виконано, що не заперечується Позивачем. При цьому, враховуючи, що нарахування інфляційних втрат та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання, саме страховик є відповідальним суб`єктом за ці суми, а не Відповідач. Зміст грошового зобов`язання Відповідача перед Позивачем було чітко визначено рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23.02.2022, яке у подальшому переглянуте постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.09.2022 у справі № 210/6695/19, а саме у вигляді моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн та матеріальної шкоди у розмірі 223 686,49 грн. Оскільки зміст грошового зобов`язання Відповідача було конкретизовано та визначено лише 20.09.2022, а строк виконання для Відповідача настав з дня наступного за днем, то Відповідач може вважатися таким, що прострочив таке грошове зобов`язання саме з 21.09.2022. Згідно детального розрахунку Відповідача, розмір інфляційних збитків та 3 (трьох) відсотків річних за відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн становить: Інфляційні втрати за період з 21.09.2022 по 31.08.2023 (кінцева дата заявлена Позивачем) становлять: 6 536,02 грн; 3 (три) % (відсотки) річні за період з 21.09.2022 по 12.12.2024 становлять: 4 949,58 грн. Згідно детального розрахунку Відповідача, розмір інфляційних збитків та 3 (трьох) відсотків річних за відшкодування моральної шкоди у розмірі 223 686,49 грн становить: Інфляційні втрати за період з 21.09.2022 по 31.03.2025 становлять: 59 478,40 грн; 3 (три) % (відсотки) річні за період з 21.09.2022 по 31.03.2025 становлять: 16924,11 грн. З огляду на те, що позов Позивача в частині про стягнення грошових коштів по 20.09.2022 включно є необґрунтованим, відмовити у його задоволенні треба саме з цих підстав, а тому наведення Позивачем поважності причин пропуску позовної давності є безпідставним у цій частині. Враховуючи викладене, просить суд у задоволені позову Позивача відмовити у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та цих запереченнях, а також пропуском строків позовної давності на підставі ст. 267 ЦК України. 07 жовтня 2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Солдаткіна О.С. до суду надійшли додаткові пояснення по справі, в яких зазначив, що конкретизація змісту зобов`язання з відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору не відбулася до 20.09.2022, а тому прострочення боржника не настало та не могло настати. Звідси, вимоги Позивача про стягнення з Відповідача суми інфляційних збитків та 3 % відсотків річних на суму матеріальної шкоди (починаючи з 10.03.2009), а також суму моральної шкоди (починаючи з 23.02.2022) є вкрай необґрунтовані та безпідставні. Відповідач наголошував та звертав увагу суду, що зміст грошового зобов`язання Відповідача з відшкодування матеріальної та моральної шкоди Позивачу було остаточно визначено 20.09.2022 (з набранням законної сили рішенням суду), а Відповідач у свою чергу вважається таким, що прострочив таке грошове зобов`язання з дня наступного за днем набрання законної сили рішення суду, тобто з 21.09.2022. 19 листопада 2025 року від представника позивача [PERSON] адвоката Ямкового В.І. до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що дії Відповідача не можна вважати добросовісними, оскільки прострочення виконання вказаногоделіктного грошового зобов`язання виникло саме з вини Відповідача, внаслідок дій якого розгляд кримінальної та цивільної справ затягнувся більш як на 13 років через неодноразові неявки в суд, відкладення судового розгляду, зупинення провадження, безпідставне оскарження рішень з метою затягування розгляду, закриття кримінального провадження за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, що підтверджується матеріалами витребуваних судом за клопотанням Позивача кримінальної та цивільної справ, і призвело до порушення державою розумних строків розгляду кримінальної справи, яке у своєму рішенні підтвердив ЄСПЛ у справі за заявою [PERSON] до України («Fortuna vs. Ukraine» Application No. 6861/23). Однак, ніщо не перешкоджало Відповідачу добровільно виконати грошове зобов`язання з відшкодування шкоди перед Позивачем з моменту його виникнення, чого [PERSON] не зробив жодного разу, до ухвалення і набрання рішенням суду законної сили, не сплативши [PERSON] з власної волі ані копійки в рахунок відшкодування шкоди добровільно, хоча усвідомлював і достовірно знав про існування у нього боргу перед потерпілим як кредитором у деліктному зобов`язанні. З набранням чинності рішення суду про відшкодування шкоди у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння шкоди. Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то у даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, так як одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму стягувачу. Отже, моментом виникнення деліктного зобов`язання Відповідача з відшкодування шкоди Позивачу, яке наразі має природу «грошового», є не момент його конкретизації в рішенні суду щодо визначення конкретного розміру завданої шкоди та констатовано про наявність зобов`язання між сторонами, а момент заподіяння шкоди Відповідачем, з якого Відповідач мав відшкодувати завдані Позивачу збитки. Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то в цьому випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, адже одна сторона зобов`язана сплатити певну визначену грошову суму стягувану. Враховуючи викладене просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Позивач в судовому засіданні присутній не був, скориставшись правом представництва. Представник позивача [PERSON] адвокат Ямковий В.І. в судовому засідання позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Солдаткін О.С. в судовому засіданні просив задовольнити позов частково, а саме період з 21.09.2022 року, тобто з моменту винесення рішення суду до 21.03.2025 року, в задоволенні іншої частини позову відмовити. Фактичні обставини справи, встановлені судами 11 листопада 2008 року в світлий час доби, приблизно о 14 годині 00 хвилин в Дзержинському районі м. Кривого Рогу, по сухому асфальтному покриттю проїжджої частини дороги вул. Хабарівська, зі сторони вул. Косіора в напрямку вул. Димитрова рухався автомобіль «DACIA LOGAN» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , наближаючись при цьому до нерегульованого перехрестя з вул. Якіра. В цей час по вул. Якіра з боку пр. Металургів в напрямку вул. Рязанова, до перехрестя з вул. Хабарівська наближався автомобіль «LEXUS GX 470» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] .. Водій [PERSON] під`їжджаючи до перехрестя з вул. Якіра повинен був діяти відповідно до п.п. 1.5; 2.3 (б); 16.12 Правил дорожнього руху України. Однак водій [PERSON] діючи зі злочинною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, шляхом не зупинення керованого ним автомобілю «DACIA LOGAN» реєстраційний номер [NUMBER] перед перехрестям з вул. Якіра, та не пропустив автомобіль «LEXUS GX 470» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який в той час наближався по вул. Якіра до перехрестя з правого боку, чим порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3 (б); 16.12 Правил дорожнього руху України. В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій [PERSON] , виїхав на перехрестя та став перетинати проїзну частину вул. Якіра, при цьому допустив зіткнення з автомобілем «LEXUS GX 470» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався через перехрестя, по вул. Якіра з правого від нього боку. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «DACIA LOGAN» [PERSON] не відповідали вимогам п.16.12 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Між порушенням [PERSON] вимог Правил дорожнього руху України та настанням наслідків загибеллю [PERSON] , [PERSON] та спричинення потерпілому [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень, є прямий причинний зв`язок. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2015 року направлено кримінальне провадження, внесене 19 лютого 2014 року до ЄРДР за № 12014040000000060 за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] за ч. 3 ст. 286 КК України до Апеляційного суду Дніпропетровської області для вирішення питання щодо визначення територіальної підсудності. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2015 року матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №120140000000060 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 3 ст. 286 КК України повернуті до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області - для розгляду. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2019 року звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, на підставі ст.49 КК України. Кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2022 року Позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», третя особа [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та злочином задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь [PERSON] в рахунок матеріальної шкоди, завданої здоров`ю, грошові кошти в сумі 10989,00 грн. (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять гривень) та завданої майну в сумі 25500,00 грн. (двадцять п`ять тисяч п`ятсот гривень). Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну грошові кошти в сумі 223176,49 грн. (двісті двадцять три тисячі сто сімдесят шість гривень 49 коп.). Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень (а.с.14-20). 02.05.2022 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано виконавчі листи № 210/6695/19 (а.с.21-22). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2022 року змінено в частині розміру стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь [PERSON] суми шкоди, завданої майну, зменшивши вказану суму з 25 500 грн. до 24 990 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот) грн. Рішення суду змінено в частині стягнутої з [PERSON] на користь [PERSON] суми в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну, збільшивши вказану суму з 223 176,49 грн. до 223 686 (двісті двадцять чотири тисячі шістсот вісімдесят шість) грн. 49 коп. (а.с.23-29). Відповідно до листа Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області від 19.11.2024 року № 172068/11 на виконанні у Відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження ВП №70421112 до складу якого входять 4 виконавчих документа на загальну суму боргу 336186,49 грн, а саме: 1) ВП № 70407059, виконавчий лист № 210/6695/19 від 20.09.2022, виданий Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 100000,00 грн, який надійшов до Відділу 25.11.2022 року. Дата відкриття виконавчого провадження 25.11.2023 р.; 2) ВП № 70406397, виконавчий лист № 210/6695/19 від 20.09.2022, виданий Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 2500,00 грн, який надійшов відповідно до Відділу 25.11.2022. Дата відкриття виконавчого провадження від 25.11.2023; 3) ВП № 70406609, виконавчий лист № 210/6695/19 від 20.09.2022, виданий Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 223686,49 грн, який надійшов відповідно до Відділу 25.11.2022. Дата відкриття виконавчого провадження від 25.11.2023; 4) ВП № 70406213, виконавчий лист № 210/6695/19 від 20.09.2022, виданий Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 10000,00 грн, який надійшов відповідно до Відділу 25.11.2022. Дата відкриття виконавчого провадження від 25.11.2023 (а.с.32). Відповідно до платіжних інструкцій [PERSON] за період з 12.09.2023 року по 19.11.2024 року надійшли кошти за виконавчим провадженням у розмірі 99081, 11 грн (а.с.33-47). Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Авторгова А.М. від 01.06.2022 року виконавче провадження ВП № 04200005 закрите, стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10989,00 грн, завданої майну у розмірі 25500,00 грн, судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10000,00 грн (а.с.51). Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 03.12.2024 року постанова від 08.05.2023 року ВП № 70407059 про стягнення відшкодування шкоди з пенсії [PERSON] фактично виконана в повному обсязі (а.с.90). Згідно постанови державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чумановою Н.О. від 13.12.2024 року виконавче провадження ВП № 70407059 закрите, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн (виконавчий лист № 210/6695/19) (а.с.90 зворот-91). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Відповідно до вимог статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною 1 статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Згідно з вимогами статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо вимог до [PERSON] про стягнення 3% річних та індексації у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання суд зазначає наступне. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та втриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16травня 2018року у справі №14-16цс18(686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі. Також згідно у висновків Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у постановах № 6-1946цс15, від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, вказано, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно розрахунку позивача загальна сума 3 % річних становить 128730,87 грн, в т.ч.: - на суму моральної шкоди - 6604,14 грн; - на суму шкоди, завданої здоров`ю [PERSON] - 4442,87 грн; - на суму матеріальної шкоди, завданої майну (автомобілю) [PERSON] -117683,86грн. Таким чином, загальна сума індексації становить 875452,18 грн, в т.ч.: - на суму моральної шкоди -26100,00 грн; - на суму шкоди, завданою здоров`ю [PERSON] - 38602,38 грн; - на суму матеріальної шкоди, завданої майну (автомобілю) [PERSON] -810749,80грн. Таким чином, загальна сума 3 % річних та індексації становить 1004183,05 грн, що і складає ціну позову. Відповідач навів заперечення щодо розрахунку позивача з контррозрахунком, з урахуванням періодичного часткового погашення заборгованості, розмір інфляційних збитків та 3 (трьох) відсотків річних за відшкодування моральної шкоди у розмірі 223 686,49 грн становить: Інфляційні втрати за період з 21.09.2022 по 31.03.2025 становлять: 59 478,40 грн; 3 (три) % (відсотки) річні за період з 21.09.2022 по 31.03.2025 становлять: 16 924,11 грн. Щодо доводів представника відповідача по змісту грошового зобов`язання, а саме, що суми грошових коштів не є грошовим зобов`язанням відповідача, які підтверджені рішенням суду а є грошовим зобов`язанням страховика позивача суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст. 1194 ЦПК України певні особливості притягнення до відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, має випадок, коли його власник (титульний володілець) застрахував свою цивільну відповідальність. За таких обставин власник (титульний володілець) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до правового висновку, викладеного постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 р. в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), «у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача що суми грошових коштів не є грошовим зобов`язанням відповідача, які підтверджені рішенням суду а є грошовим зобов`язанням страховика позивача, оскільки страховик завдавача шкоди не є стороною іншого окремого грошового зобов`язання, що виникло внаслідок заподіяння шкоди, а є боржником у єдиному деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування, тобто є лише особою, яка замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV в межах страхового відшкодування здійснює за нього виплату за деліктним зобов`язанням, яке виникло та існує з моменту заподіяння шкоди. Щодо доводів представника відповідача щодо моменту прострочення грошового зобов`язання відповідача суд зазначає наступне. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення». Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання, що узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 757/3725/15-ц (провадження № 61-12530св18). Відповідно до матеріалів справи між [PERSON] та [PERSON] договір про відшкодування шкоди не укладався. Разом з тим, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2022 року Позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», третя особа [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та злочином задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь [PERSON] в рахунок матеріальної шкоди, завданої здоров`ю, грошові кошти в сумі 10989,00 грн. (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять гривень) та завданої майну в сумі 25500,00 грн. (двадцять п`ять тисяч п`ятсот гривень). Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну грошові кошти в сумі 223176,49 грн. (двісті двадцять три тисячі сто сімдесят шість гривень 49 коп.). Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2022 року змінено в частині розміру стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь [PERSON] суми шкоди, завданої майну, зменшивши вказану суму з 25 500 грн. до 24 990 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот) грн. Рішення суду змінено в частині стягнутої з [PERSON] на користь [PERSON] суми в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну, збільшивши вказану суму з 223 176,49 грн. до 223 686 (двісті двадцять чотири тисячі шістсот вісімдесят шість) грн. 49 коп. Враховуючи викладене, оскільки відбулася конкретизація змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду, прострочення особи, що завдала шкоди а саме [PERSON] настало з моменту набрання рішенням законної сили, а саме з 20 вересня 2022 року, тому наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до приписів п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким Розділ доповнено згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020,під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061) та від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»з 12.03.2020 на території України встановлено карантин, який неодноразово було продовжено і скасовано лише з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Відповідно до приписів п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким Розділ було доповнено згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022; в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Позивач в межах шестимісячного строку з моменту набрання рішенням законної сили ухвалою суду, якою цивільний позов, пред`явлений у кримінальному провадженні було залишено без розгляду, звернувся до суду з цивільним позовом 26.11.2019 року, отже в межах строку позовної давності. Крім того, відповіднодо пункту 3 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Крім того, позивач в межах шестимісячного строку з моменту набрання рішенням законної сили ухвалою суду, якою цивільний позов, пред`явлений у кримінальному провадженні було залишено без розгляду, звернувся до суду з цивільним позовом 26.11.2019 року, отже в межах строку позовної давності. Враховуючи викладене, суд відхиляє твердження представника відповідача про пропуск позивачем позовної давності відповідача. Висновки за результатами розгляду справи Враховуючи, що відповідач після набрання вироком законної сили (20.09.2022 року) у добровільному порядку матеріальну шкоду не виплатив, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України. Суд погоджується з наданим відповідачем розрахунком та вважає за необхідне позовні вимоги адвоката Ямкового Владислава Івановича, який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення індексації та процентів, нарахованих на суми матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок злочину, у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання задовольнити частково та стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за прострочення грошового зобов`язання 3% річних у розмірі 16924,11 грн, інфляційні втрати у розмірі 59478,40 грн, що разом складає 76402,51 грн. Щодо судових витрат Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», судом задоволені вимоги позивача до відповідача на 7,61%, з останнього на користь держави підлягає стягненню сума судового збору, що складає 764,18 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial