Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

До Володимирецького районного суду Рівненської області звернулися [PERSON] , [PERSON] з позовом до Каноницької сільської ради Вараського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [INFO] померла їх мати - [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , яке видане виконкомом Озерської сільської ради Володимирецького району Рівненської області 04.04.2018 року. За життя [PERSON] на праві приватної власності належали земельні ділянки загальною площею 2,63 га для ведения особистого селянського господарства, які розташовані на території Озерської (нині Каноницької) сільської ради Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 №631989. [PERSON] за життя склала заповіт, який посвідчений секретарем Озерської сільської ради Мороченець Т.І., 16.02.2012 року, згідно якого земельні ділянки які належали їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 №631989 заповіла в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] . На час смерті [PERSON] проживала одна за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідками №02-57/807 та №02-57/808 від 08.10.2025 року, які видані старостою села Озеро виконкому Каноницької сільської ради Вараського району Рівненської області. Факт родинних відносин між позивачами та спадкодавицею [PERSON] підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] , та [NUMBER] де матір`ю записана [PERSON] , а також свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] , де її дівоче прізвище вказано « [PERSON] ». Згідно Інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 22.10.2025, вбачається, що після смерті [PERSON] , відсутня спадкова справа згідно даних зі Спадкового реєстру. Після смерті матері, [PERSON] , [PERSON] фактично прийняли спадщину, спадкову справу не заведено. Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, оскільки втрачений оригінал державного акту на право власності на земельні ділянки. Просять визнати за ними право власності на дане спадкове майно, оскільки підтвердити свої спадкові права не мають можливості, окрім як в судовому порядку. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 24.10.2025. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 3 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володимирецького районного суду Рівненської області. Позивачі в судове засідання не з"явилися, надіслали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Належним чином повідомлений представник Каноницької сільської ради Вараського району Рівненської області в судове засідання не з`явився,причину неявки суду не повідомив. Згідно п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть останньої, серії [NUMBER] . Після смерті спадкодавиці відкрилась спадщина, що складається, зокрема, із земельних ділянок, загальною площею 2,63 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства на території Озерської сільської ради Володимирецького району (нині Каноницької сільської ради Вараського району) Рівненської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку, серії Р2 №631989 від 03.11.2003. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 16 лютого 2012 року секретарем Озерської сільської ради Мороченець Т.І., зареєстровано в реєстрі за №18. Згідно заповіту, [PERSON] заповідала [PERSON] , [PERSON] в рівних частках земельні ділянки, кадастрові номери 5620887600020080047, 5620887600020010508, 5620887600020010030, згідно Державного акту Р2 №631989. Державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 №631989 від 03.11.2003, виданий Володимирецькою райдержадміністрацією, земельні ділянки розташовані на території Озерської сільської ради, на ім`я [PERSON] . Відповідно до довідок №02-57/807, №02-57/808 від 08.10.2025, [PERSON] , [INFO] , на день смерті [INFO] була зареєстрована тапроживала в [ADDRESS] , одиноко. Факт родинних відносин між [PERSON] , [PERSON] та спадкодавицею [PERSON] підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , та серії [NUMBER] , де матір`ю позивачів записана [PERSON] , а також свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15.05.1993 [PERSON] , де її дівоче прізвище вказано « [PERSON] ». Згідно Роз`яснення завідувача Володимирецької державної нотаріальної контори від 21.10.2025 року № 847/01-16, в оформленні спадщини, після померлої [INFO] [PERSON] , відмовлено, оскільки оригінал державного акту про право власності на земельні ділянки [PERSON] , [PERSON] втрачено. Згідно Інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 82984679 від 22.10.2025, вбачається, що після смерті [PERSON] , відсутня спадкова справа згідно даних зі Спадкового реєстру. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями за заповітом, які прийняли спадщину у встановленому законому порядку. Як вбачається зі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у зв`язку з його смертю. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Статті 1216, 1297 Цивільного кодексу України передбачають право та обов`язок спадкоємців, чию спадщину складає нерухоме майно, оформити документи про спадщину, у зв`язку з чим виникла необхідність звернутись до суду про визнання за нами, як спадкоємцями за заповітом, права власності на земельні ділянки. Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270, ч. 1 ст. 1272 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як вбачається зі змісту ст. ст. 177, 178 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Згідно п.4.15 глави 10 розділу «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п.3.3 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29.01.2009 року, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово- будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Судом також встановлено, що спадкування майна [PERSON] здійнюється за заповітом. Згідно от.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Статті 1216, 1297 Цивільного кодексу України передбачають право та обов`язок спадкоємців, чию спадщину складає нерухоме майно, оформити документи про спадщину. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, с сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) с дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно зі статтею 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки па підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Однак, видача державного акту після смерті спадкодавця не спростовує факту наявності у нього права власності на ці земельні ділянки і не може бути підставою позбавлення права спадкоємця на спадкове майно. Спадкодавець фактично мав у власності спірні земельні ділянки на підставі сертифікату на земельну частку (пай). Зокрема, як це вбачається з пунктів 16, 17 розділу Х Перехідні положення Земельного Кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що за життя [PERSON] набула право власності на земельну ділянку на території Озерської сільської ради на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 №631989. При цьому, [PERSON] , [PERSON] після її смерті прийняли спадщину, однак не оформили у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved