Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] , мотивуючи позов тим, що 22.07.2024 року між ТОВ 1 Безпечне агенство необхідних кредитів та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2354893. Згідно до п. 1 договору позики позичальник зобов`зується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 33 від 08.10.2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 18500,55 грн, з яких: 5800,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 12,76 грн сума заборгованості за відсотками; 11600,00 грн -сума заборгованості за пенею; 1087,79 грн - комісія з надання позики. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики № 2354893 у розмірі 18500,55 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором у розмірі 18500,00 грн та понесені судові витрати. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.04.025 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд. 05.11.2025 року представником позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» надана до суду заява про зменьшення розміру позовних вимог, сформована в системі «Електронний суд», в якій зазначив, що станом на 05.11.2025 року відповідачем було здійснено часткове погашення боргу перед позивачем за договором позики № 2354893 від 22.07.2024 року, та просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 17500,55 грн, з яких: 4800,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 12,76 грн сума заборгованості за відсотками; 11600,00 грн -сума заборгованості за пенею; 1087,79 грн - комісія з надання позики. Ухвалою суду від 21.01.2026 року постановлено провести заочний розгляд справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте надав суду клопотання в якому просив розглянути справу без його участі, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, а також не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлений про дату, час і місце судового засідання в установленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не подавав. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст.280,281 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 22.07.2024 року між ТОВ «ФК «1безпечне агенство необхідних кредитів» (первісним кредитором) та [PERSON] укладено договір позики № 2354893, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 5800,00 грн, строком на 23 днів, дата повернення кредиту 13.08.2024 року, з процентною ставкою 0,01% в день, комісією за надання позики у розмірі 18,76%, що у грошовому виразі складає 1087,79 грн, пенею 5% в день. Згідно до п. 1 договору позики позичальник зобов`зується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 33 від 08.10.2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 18500,55 грн, з яких: з яких: 5800,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 12,76 грн сума заборгованості за відсотками; 11600,00 грн -сума заборговангсті за пенею; 1087,79 грн - коміся з надання позики. З заяви представника позивача про зменьшення розміру позовних вимог вбачається, що станом 05.11.2025 року відповідач сплатив 1000,00 грн, а тому сума заборгованості за тілом кредиту становить 4800,00 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідач не виконав свого зобовязання за договором позики, кредитні гроші не повернув. Статтею 1054 ЦК Українипередбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного стану. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1ст.612 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути змінений, якщо це не встановлено договором або законом. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Відповідно до положеньст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК Українивизначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Згідно ч. 1ст. 611 ЦК Україниу разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). При цьому, Законом України «Про споживче кредитування» встановлюються чіткі межі штрафних санкцій, а саме загальна сума штрафів та пені за прострочення споживчого кредиту не може перевищувати 50% від суми, одержаної позичальником (тіла кредиту), і цей ліміт не може бути збільшений договором. Нарахування штрафних санкцій понад 50% від основної суми є незаконним. Тобто, у даному випадку штрафні санкції за даним договором становлять у розмірі 2400,00 грн (4800,00 грн основна сума боргу *50%). Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами, з урахуванням зменьшення позивачем позовних вимог в частині суми основного боргу, було доведено те, що відповідач у повному обсязі не виконав взяті на себе зобов`язання та не сплатив борг в повному обсязі за кредитним договором, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню про стягнення з відповідача суми заборгованості в частині заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 4800,00 грн; 12,76 грн - сума заборгованості за відсотками; 2400,00 грн - сума заборгованості за пенею. Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості, позивач також просить стягнути з відповідача заборгованість за комісією у розмірі 1087,79 грн. Судом встановлено, що в договорі про споживчі кредит № 2354893 від 22.07.2024 року позивачем визначено комісію за надання позики у розмірі 18,76%, що у грошовому виразі складає 1087,79 грн, пенею 5% в день. У постанові Велика Палата Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 зазначено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третястатті 55 Закону N 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьоїстатті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. А тому позовна вимога в частині стягнення комісії в розмірі 1087,79 грн є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України позивачем повідомлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесені і які очукує понести позивач в зв`язку із розглядом справи становить - сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3028,00 грн; витрати пов`язані з розгляду справи, а саме витребування доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів у розмірі 1514 грн. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 3028,00 грн. Щодо посилання позивача про стягнення з відповідача витрат пов`язаних з розглядом справи, а саме: витребування доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів у розмірі 1514 грн. судом визначене наступне. Частною 3 ст. 133 ЦПК України визначно, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем не надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження понесення ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: витребування доказів, проведенням огляду доказів за іх місцезнаходженням, забезпеченням доказів у розмірі 1514 грн ,підстави для стягнення з відповідача на користь позивача вказаних грошових коштів відсутні. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial