Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін 15 грудня 2025 року позивач [PERSON] звернувся до Хорошівського районного суду Житомирської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб, укладений між ними та який зареєстрований 23 червня 2007 року Виконкомом Небізької сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, актовий запис № 3. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 червня 2007 року. Подружжя має неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , 2008 року народження, та сина [PERSON] , 2012 року народження. Сімейне життя як подружжя не склалося, з часом погіршувалось, подружжя остаточно припинило ведення спільного господарства, шлюбні відносини та спільне проживання вже понад 9 років. Позивач втратила довіру та повагу, після застосування фізичного та психологічного насильства відповідачем. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю, виховання дітей, тощо. Внаслідок чого між ними виникали сварки, свідками яких були їх діти, рідні та сторонні особи. Це вкрай негативно впливало на психічний стан позивача. Сім`я, має будуватись на почуттях взаємної любові та поваги однак саме ці почуття подружжя втратило. Позивач переконана, що шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження, примирення з відповідачем неможливі. Сім`я розпалася. Позивач вважає себе заручником даного шлюбу, сім`я існує лише на папері, а тому вимушена звертатись з даним позовом до суду для захисту своїх прав, наполягає на розірванні шлюбу. На сьогоднішній день подружжя не має будь яких спорів відносно майна. Позивач вважає, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя із відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 19 грудня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу [PERSON] було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами на адресу його зареєстрованого місця проживання, яка підтверджена відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру: [ADDRESS] . Однак, поштове відправлення повернулося до суду з відміткою АТ «Укрпошта» про те, що адресат відсутній за вказаною адресою. Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пунктом 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач повідомлявся судом про розгляд справи шляхом направлення повідомлення за зареєстрованим місцем проживання, що згідно ч.8 ст.128 та п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України є належним повідомленням особи про розгляд справи. У встановлений судом п`ятнадцятиденний строк, відповідач відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв чи клопотань, у тому числі про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, до суду не направив, про причини своєї неявки чи неподання відзиву суд не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 23 червня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Виконкомом Небізької сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, актовий запис № 3. Після державної реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 23 червня 2007 року. Від спільного подружнього життя сторони мають дві неповнолітні дитини: -доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . -сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . ІV. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд при прийнятті рішення Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із ч. 2 ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 51 Конституції України та ст. 5 СК України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Право одного з подружжя на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу передбачено ч. 1 ст. 110 СК України. Переходячи до вирішення спору по суті, суд керується положеннями ст. 112 СК України. Відповідно до ч. 1 цієї статті, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач у позовній заяві категорично наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи, що сім`я розпалась, а збереження шлюбу є неможливим. Відповідач, будучи обізнаним про наявність у суді справи про розірвання шлюбу, не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву, в якому міг би висловити свої заперечення проти позову або просити суд надати строк для примирення. Така процесуальна пасивність відповідача та його повна байдужість до судового процесу розцінюється судом як опосередковане підтвердження доводів позивача про фактичний розпад сім`ї. Відсутність з боку відповідача будь-яких дій, спрямованих на збереження шлюбу, свідчить про те, що шлюбні відносини між сторонами існують лише формально, а збереження такого шлюбу не відповідає волі та інтересам принаймні одного з подружжя позивача. Оскільки відповідач не виявив жодного бажання зберегти сім`ю, суд доходить висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не зверталася до суду із заявою про відновлення свого дошлюбного прізвища. Щодо судових витрат, Позивач у позовній заяві зазначив що не планує стягувати їх з Відповідача. Враховуючи вказане, суд залишає судові витрати за Позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved