Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

У жовтні 2025 року позивачка звернулася до Олександрівського районного суду Кіровоградської області із позовною заявою до Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обгрунтування позову зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка була самотньою жінкою, власних дітей не мала, позивачка та її сім`я була для неї єдиною родиною та вони були дуже близькими. Після смерті останньої позивачка вирішила переглянути її особисті речі серед яких знайшла заповіт на своє ім`я, посвідчений 13.01.2021 року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області О.А. Бєдновим, зареєстрований в реєстрі за №82. 02.10.2025 року звернулася до приватного нотаріуса Кропивницького районного округу Кіровоградської області В.О. Ковтуна із заявою про надання роз`яснень щодо оформлення спадщини за заповітом. Листом №100/02-14 від 01.10.2025 року останній повідомив, що оскільки заява про прийняття спадщини нею не подавалася та пропущений шестимісячний термін звернення для оформлення спадщини, підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину є неможливим. Зазначає, що вона не була в родинних відносинах з померлою, про складання заповіту на її користь ніколи з померлою не обговорювали, а тому знати про існування заповіту не мала можливості. Через військову агресію РФ на момент смерті [PERSON] її чоловік перебував на війні і в цей час вона не могла думати про щось інше, окрім, як про його життя і здоров`я. Згодом коли вже мала можливість оцінювати реально ситуацію та прийняла смерть знайомої, вирішила переглянути її речі та знайшла заповіт. Просить суд визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини у три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 23.10.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 02.12.2025 року ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, вирішення справи поклав на розсуд суду та в межах чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 26.11.2024 року Кропивницьким ДРАЦС Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) серія [NUMBER] , актовий запис про смерть №960. В матеріалах справи наявний заповіт [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] від 13 січня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області О.А. Бєдновим, зареєстрований в реєстрі за №82. Листом від 02.10.2025 року приватний нотаріус Кропивницького районного округу Кіровоградської області В.О. Ковтун надав роз`яснення позивачці [PERSON] щодо пропуску строку оформлення спадщини за заповітом та необхідності звернення до суду з відповідним позовом. З листа вбачається, що [PERSON] на день смерті проживала в [ADDRESS] , на час відкриття спадщини позивачка [PERSON] разом із спадкодавцем не проживала. На виконання ухвали суду від 23.10.2025 Олександрівська районна державна нотаріальна контора Кіровоградської області листом від 06.11.2025 №358/01-16 повідомила про те, що за даними Алфавітної книги обліку спадкових справ та Спадкового реєстру після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, заяви про прийняття спадщини на про відмову від прийняття спадщини не надходили. З наданої інформаційної довідки, сформованої станом на 05.11.2025 року встановлено, що 12.12.2024 року приватним нотаріусом Ковтун В.О. після смерті [PERSON] заведена спадкова справа (номер у спадковому реєстрі 73436569). Крім того, з інформаційної довідки станом на 05.11.2025 року вбачається наявність заповіту від 13.01.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області О.А. Бєдновим, зареєстрованого в реєстрі за №82. На виконання ухвали суду від 18.11.2025 року приватним нотаріусом Ковтуном В.О. надано копію заведеної спадкової справи №83/2024 після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . З досліджених судом матеріалів спадкової справи вбачається, що 12.12.2024 року до приватного нотаріуса звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] . В спадковій справі наявний також лист приватного нотаріуса Ковтуна В.О. на ім`я [PERSON] про те, що видати останньому свідоцтво про право на спадщину неможливо по причині відсутності документів, які б підтвердили факт родинних відносин з померлою. Поряд з цим, з матеріалів спадкової справи вбачається що за оформленням спадщини після померлої [PERSON] зверталася і інша особа, зокрема [PERSON] . Своїм листом від 10.09.2025 за №93/02-14 приватним нотаріусом [PERSON] повідомлено останній, що видати свідоцтво про право на спадщину є неможливим. Також з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), яка знаходиться в спадковій справі та сформована станом на 12.12.2024 року встановлено, що зареєстровані заповіти після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відсутні. Згідно зі ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до положень ст. 1258, ст. 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Частиною першою статті 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до Закону, має право й зобов`язаний визначати суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41); від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц (пункт 50); від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 38). Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України. Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями частини 1 ст. 4, ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Тлумачення змісту статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18). Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом, [PERSON] єдиним відповідачем зазначила Олександрівську селищну раду Кропивницького району Кіровоградської області. Однак, як установлено судом з матеріалів справи за визнанням та оформленням спадкових прав щодо майна після померлої [PERSON] до приватного нотаріуса звернулися два можливих спадкоємці [PERSON] та [PERSON] . Отже, вирішення позову [PERSON] у даній справі по суті безпосередньо стосується прав, законних інтересів та обов`язків зазначених осіб. В підготовчому судовому засіданні позивачці [PERSON] було роз`яснено право заявити клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, однак остання своїм правом не скористалася. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц ) пункт 31.10), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 39). Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 29.08.2019 у справі № 642/6181/16-ц). Разом з тим, зазначені обставини не перешкоджають позивачці звернутися до суду з позовом до належних відповідачів відповідно до вимог процесуального закону. Враховуючи викладене позивачу слід відмовити в задоволенні позову у визначенні додаткового строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] .

Outcome: dismissed