Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Клай Інвест» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, [PERSON] у встановленому пунктом 5.5 розділу 2 Правил порядку та відповідно до п. 2.1. розділу 2 Договору оферти (Публічної пропозиції) оформила заявку на отримання фінансового кредиту заповнення всіх полів Заявки (форми). На підставі заповненої відповідачкою заявки між ТОВ «Займер», яке у подальшому змінило назву на ТОВ «Клай Інвест», та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту від 02.06.2021 року № 195616, відповідно до умов якого ТОВ «Клай Інвест» надало позичальнику грошові кошти в розмірі 2 000 грн строком на 14 днів, тобто до 15.06.2021 року. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі шляхом перерахування коштів на рахунок відповідачки, проте остання належним не виконувала взяті на себе зобов`язання, внаслідок за нею утворилася заборгованість у розмірі 10 372,18 грн, яка складається з 2 000 грн-тіла кредиту, 300 грн-комісії за використання Системи для дистанційного отримання фінансового кредиту Клієнт, 7 660 грн-процентів за користування кредитом, 352,42 грн-інфляційних втрат та 59,76 грн-три відсотки річних, яку позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь разом з судовими витратами у розмірі 2 422,40 грн. Ухвалою судді від 26 грудня 2025 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін (а.с. 60); на підставі клопотання представника позивача (а.с. 54) ухвалою судді від 26 грудня 2025 року витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» докази (а.с. 61); 30 грудня 2025 року від представника відповідачки Галамая А.В. надійшла заява про вступ у справу як представника (а.с. 66); 14 січня 2026 року на виконання ухвали про витребування доказів на адресу суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли зазначені докази (а.с. 75, 76); 14 січня 2026 року разом з відповіддю на відзив від позивача надійшли додаткові документи (а.с. 84-164), серед яких клопотання зменшення судових витрат (а.с. 83). Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. 13 січня 2026 року представник відповідачки адвокат Галамай А.В. надіслав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що відповідачем невірно обраховані відсотки за користування кредитом, тобто поза межами строку кредитування, а саме після 14 днів, у межах яких надавався кредит, при цьому доказів продовження строку надання кредиту умовами договору не передбачено, тому вважає, що до стягнення підлягає сума відсотків 560 грн (2 000 грн х 2% х 14 днів). Крім того, платіж у розмірі 100 грн, який було зараховано в рахунок погашення процентів, що надана позивачем, не активувало пролонгацію договору. Отже розмір заборгованості за відсотками складає 460 грн (560 грн-100 грн). Умови кредитного договору щодо встановлення плати за послуги з надання кредиту і відповідно до сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 300 грн є нікчемним з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави визнавати відповідача боржником за цим платежем, що свідчить про безпідставність заявлених в цій частині вимог (а.с. 71-73). 14 січня 2026 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій останній просить позов задовольнити. Так, проценти за користування кредитом та обов`язку слати комісії були нараховані відповідачці відповідно до умов укладеного договору, який остання підписала особисто, добровільно, свідомо та за власною ініціативою, маючи можливість ознайомитися з усіма умовами у тому числі з механізмом нарахування процентів, що чітко викладений у договорі. Що стосується витрат на правничу допомогу відповідачці, то вони є завищеними неспівмірними із складністю справи та не відповідають критерію розумності цих витрат (а.с. 78-81). Пояснень щодо відповіді на відзив від відповідачки та її представника не надійшло. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка та її представник у судове засідання також не з`явилися, які про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 02.06.2021 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту № 195616 (Далі-Договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора CL3839 (а.с. 26-28). Відповідно до п. 1.1. Договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 1.2. Договору кредит надається строком на 14 днів, тобто до 15.06.2021. Відповідно до п. 1.3. Договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Згідно п. 1.4 Договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Пунктом 1.5. Договору передбачено, що за використання Системи для дистанційного отримання фінансового кредиту Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству комісію у розмірі 15 % від суми фінансового кредиту. Відповідно до п. 2.1. Договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Сума кредиту, комісія за використання Системи для дистанційного отримання фінансового кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором (п. 2.2. Договору). Відповідно до п. 2.3. кредитного договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Відповідно до додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту № 195616, підписаного 02.06.2021 між ТОВ «Займер» та [PERSON] , сторонами обумовлено графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту, а саме: строк надання кредиту - 14 днів; сума кредиту - 2 000 грн; процентна ставка - 2%; сума нарахованих відсотків 560 грн; сума комісії за користування системою 15 % - 300 грн; до оплати всього 2860 грн (а.с. 22-29). ТОВ «ПрофітГід» 02.06.2021 через ТОВ «Клай Інвест» перерахувало на картку 2 000 грн за кредитним договором № 195616, номер платіжної картки отримувача [NUMBER] (а.с. 31). Про наявність виданої на ім`я [PERSON] картки № [NUMBER] свідчить довідка АТ КБ «ПриватБанк» від 29.12.2025 року, згідно якої також зазначено, що [PERSON] на вказану карту 02.06.2021 року було перераховано 2 000 грн (а.с. 75), що також підтверджується випискою за договором № б/н за період з 02.06.2021-05.06.2021 (а.с. 76). Із розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви встановлено, що [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 195616 від 02.06.2021 року, яка станом на 17.12.2025 року складає 9 960 грн, а саме: 2 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7 660 грн-заборгованість за відсотками; 300 грн-комісія за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту (а.с. 9). 13.09.2023 року протоколом загальних зборів учасників товариства №13/09/2023 ТОВ «Займер» змінило назву на ТОВ «Клай Інвест» (а.с. 14). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 628, 629 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень частини першої, третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно із статтею 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частини четверта, п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів). Із системного аналізу положень згаданого законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вказаного договору, його укладення в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як убачається з матеріалів справи, кредитний договір № 195616 від 02.06.2021 між ТОВ «Займер» та [PERSON] був укладений в електронній формі шляхом підписання обома сторонами електронним підписом, зокрема, відповідачкою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором CL3839. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором CL3839 направлявся відповідачці 02.06.2021 о 10:09:02 шляхом надсилання повідомлення на номер мобільного телефону [NUMBER] (а.с. 32). Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладених в письмовій формі. Виходячи з викладеного, суд вважає доведеним, що вказаний кредитний договір підписала відповідачка за допомогою одноразового ідентифікатора, який надав кредитор на номер телефону, зазначений [PERSON] . Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Доказів повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами [PERSON] матеріали справи не містять. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 195616 від 02.06.2021 не виконала, коштів не повернула. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦПК України, слід стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2 000 грн. Суд відхиляє твердження представника відповідачки про неправомірність нарахування позивачем процентів поза межами 14 денного строку їх надання, оскільки відповідно до п. 2.3. кредитного договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Із матеріалів убачається, що відповідачка прострочила сплату процентів протягом 14 днів, після чого з неї, згідно умов договору, нараховувалися відсотки ще протягом 180 днів, та з урахуванням 14 днів, нарахування відсотків склало у загальному 194 дні, після чого було припинено їх нарахування, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 48-49), при цьому оплачена сума 100 грн була зарахована позивачем в рахунок погашення процентів за користування кредитними коштами. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення відсотків з відповідачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наведених вище підстав. Не заслуговують на увагу і твердження представника відповідачки щодо безпідставного стягнення з [PERSON] 300 грн комісії за використання Системи для дистанційного отримання фінансового кредиту, так як стягнення вказаної суми передбачено безпосередньо самим договором № 195616 від 02.06.2021 року, а саме пунктом 1.5. Договору, згідно якого за використання Системи для дистанційного отримання фінансового кредиту Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству комісію у розмірі 15 % від суми фінансового кредиту та пунктом 2.2. Договору, згідно якого сума кредиту, комісія за використання Системи для дистанційного отримання фінансового кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як убачається з матеріалів позовної заяви позивач також просить стягнути з відповідачки на свою користь 352,42 грн-інфляційних втрат та 59,76 грн-три відсотки річних, навівши відповідний їх розрахунок (а.с. 7). Вказаний розрахунок не спростований відповідачкою, суми яких також підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачки суми заборгованості за кредитним договором № 195616 у розмірі 10 372,18 грн, яка складається з 2 000 грн-тіла кредиту, 300 грн-комісії за використання Системи для дистанційного отримання фінансового кредиту Клієнт, 7 660 грн-процентів за користування кредитом, 352,42 грн-інфляційних втрат та 59,76 грн-три відсотки річних. Крім того, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору при подачі позову до суду у розмірі 2 422,40 грн (а.с. 10). Так як позовні вимоги ТОВ «Клай Інвест» задоволені у повному обсязі, тому підстав для стягнення з останнього на користь відповідачки витрат на правничу допомогу немає.

Outcome: approved