Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

ТОВ «Свеа Фінанс» в особі представника Болтая А.М. звернулося до суду з позовом про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованості за кредитними договорами № 13989-01/2023 від 11.01.2023 в розмірі 57 720,00 грн та № 14174-01/2023 від 12.01.2023 в розмірі 43 290,00 грн. Також просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Свеа Фінанс» судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позову представник зазначив, що 11.01.2023 та 12.01.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] шляхом обміну електронними повідомленнями було укладено два електронні договори про надання фінансового кредиту № 13989-01/2023 та № 14174-01/2023, які були підписані позивачем та відповідачем у відповідності до вимог ст. 12 Закону «Про електронну комерцію». ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» виконало свої зобов`язання за договорами, перерахувавши кредитні кошти в розмірі 14 800,00 грн та 11 100,00 грн відповідно на карту № [NUMBER] , зазначену відповідачем при їх укладенні. Взяті на себе зобов`язання відповідно до умов договорів відповідач не виконував, не сплачував обов`язкові періодичні платежі по тілу кредиту та процентам у розмірі та строки, погоджені сторонами. 28.07.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фінанс», укладено договір факторингу № 28072023, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитними договорами № 13989-01/2023 від 11.01.2023 та № 14174-01/2023 від 12.01.2023. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу заборгованість відповідача за кредитним договором № 13989-01/2023 від 11.01.2023 станом на дату відступлення права вимоги складала 57 720,00 грн, за кредитним договором № 14174-01/2023 від 12.01.2023 43 290,00 грн. Жодних платежів відповідачем на дату подання позовної заяви не здійснювала. Таким чином, позивачем визначено заборгованість відповідача за кредитним договором № 13989-01/2023 від 11.01.2023 на дату складання позовної заяви в загальній сумі 57 720,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту 14 800,00 грн, заборгованості по відсотках за користування кредитом 42 920,00 грн; за кредитним договором № 14174-01/2023 від 12.01.2023 43 290,00 грн, в тому числі заборгованість по тілу кредиту 11 100,00 грн, заборгованість за відсотками 43 290,00 грн. Справа надійшла до суду 04.12.2025 відповідно до ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 17.06.2025 про передачу позовної заяви за підсудністю. Ухвалою від 09.12.2025 постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін по справі. Представник позивача в судове засідання не з?явився, направив суду клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився. Поштове відправлення на ім`я відповідача з копією ухвали про відкриття провадження у справі та судовою повісткою, надіслане за встановленою згідно інформації з ЄДДР адресою місця реєстрації, повернулося до суду без вручення з відміткою працівника поштового зв`язку: «За закінченням встановленого терміну зберігання». Інформація про інші адреси відповідача у суду відсутня. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач в судове засідання не з`явився, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 11.01.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту № 13989-01/2023 (далі Договір), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». За змістом вищезазначеного Договору сторони погодили його істотні умови: -сума кредиту 14 800,00 грн (п.1.1. Договору); -мета кредиту на особисті потреби (п.1.2. Договору); -строк, на який надається кредит, - 25 днів, з 11.01.2023 (п.1.2. Договору); -строк повернення кредиту 04.02.2023 (п.1.2. Договору); -процентна ставка 2,50% від суми кредиту на добу. Додатком до Договору є Графік платежів, згідно якого у день закінчення строку, на який надано кредит, 04.02.2023 позичальник повинен повернути кредит 14 800,00 грн, сплатити проценти за користування кредитом 9 250,00 грн, а всього: 24 050,00 грн. Аналогічні відомості містить Паспорт споживчого кредиту. За змістом п. 1.7. Договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної клієнтом. З довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2919_250318185427 від 18.03.2025 вбачається, що на підставі договору про переказ грошових коштів № ФК-150920 від 15.09.2020, 11.01.2023 о 22:05:10 було здійснено переказ коштів на суму 14 800,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua - 193201228, призначення платежу: зарахування 14 800,00 грн на карту [NUMBER] . 12.01.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту № 14174-01/2023 (далі Договір), шляхом обміну електронними повідомлення, підписаний в порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». За змістом вищезазначеного Договору сторони погодили його істотні умови: - сума кредиту 11 100,00 грн (п.1.1. Договору); - мета кредиту на особисті потреби (п.1.2. Договору); - строк, на який надається кредит, - 25 днів, з 12.01.2023 (п.1.2. Договору); - строк повернення кредиту 05.02.2023 (п.1.2. Договору); - процентна ставка 2,50% від суми кредиту на добу. Додатком до Договору є Графік платежів, згідно якого у день закінчення строку, на який надано кредит, 05.02.2023 позичальник повинен повернути кредит 11 100,00 грн, сплатити проценти за користування кредитом 6 937,50 грн, а всього: 18 037,50 грн. Аналогічні відомості містить Паспорт споживчого кредиту. За змістом п. 1.7. Договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної клієнтом. З довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2919_250318185427 від 18.03.2025 вбачається, що на підставі договору про переказ грошових коштів № ФК-150920 від 15.09.2020, 12.01.2023 о 05:15:00 було здійснено переказ коштів на суму 11 100,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua - 193212967, призначення платежу: зарахування 11 100,00 грн на карту [NUMBER] . 28.07.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фінанс», уклали договір факторингу № 28072023, за умовами якого Клієнт відступає (передає) Фактору права вимоги, а Фактор набуває права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення прав вимоги фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки, встановлені цим Договором. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» відступило ТОВ «Росвен Інвест Україна», правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фінанс», право вимоги до [PERSON] за : - кредитним договором № 13989-01/2023 від 11.01.2023 в загальному розмірі 57 720,00 грн, з яких 14 800,00 грн ? сума заборгованості за основною сумою боргу; 42 920,00 грн ? сума заборгованості за процентами; - кредитним договором № 14174-01/2023 від 12.01.2023 в загальному розмірі 43 290,00 грн, з яких 11 100,00 грн ? сума заборгованості за основною сумою боргу; 32 190,00 грн ? сума заборгованості за процентами. На підтвердження суми кредитної заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача, до позовної заяви долучено складені ТОВ «Свеа Фінанс» розрахунки заборгованості за кредитними договорами № 13989-01/2023 від 11.01.2023 та № 14174-01/2023 від 12.01.2023. Між сторонами існує спір, що виник з договірних правовідносин, які регулюються нормами цивільного права про зобов`язання та договір, а також спеціальним Законом України «Про споживче кредитування». Пункт 1 ч. 2 ст.11ЦК України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини. Згідно вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 1, ч. 2 ст. 631 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6, п. 12 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших, електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір (офертою) є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться. За змістом ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції (акцептом), якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України). За правилом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога),а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові від 30.01.2018 в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо, безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. З наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі № 755/2284/16-ц. Представником позивача долучено належні та допустимі докази, які підтверджують, що у відповідності до вимог закону, Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до відповідача. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. До позову представником позивача додано копії договорів про надання фінансового кредиту № 13989-01/2023 від 11.01.2023 та № 14174-01/2023 від 12.01.2023, укладених між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] , якими визначено основні істотні умови характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, та інші умови кредитування. Відповідно до п.1.7. договорів кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної клієнтом. На підтвердження факту перерахування кредитних коштів представником позивача подано довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2919_250318185427 від 18.03.2025, в яких наявна інформація про здійснення 11.01.2023 та 12.01.2023 переказів на суму 14 800,00 грн та 11 100,00 грн на карту [NUMBER] . Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належності даної карти відповідачу у даній справі. З врахуванням вищевикладеного довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2919_250318185427 від 18.03.2025, без належного підтвердження належності зазначеної в них картки [PERSON] , не можуть слугувати належними та допустимими доказами на підтвердження факту перерахування кредитних коштів в розмірі 14 800,00 грн та 11 100,00 грн за договорами про надання фінансового кредиту № 13989-01/2023 від 11.01.2023 та № 14174-01/2023 від 12.01.2023. Будь-яких клопотань про витребування інших доказів на підтвердження даної обставини представником позивача подано не було. Аналізуючи обставини даного спору та надані суду докази, суд доходить висновку, що представником позивача не надано доказів перерахування кредитних коштів та їх отримання відповідачем, що суперечить положенням ст. 1046 ЦК України, відповідно до якої договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Будь-яких належних доказів на підтвердження безготівкових перерахувань коштів на платіжну банківську картку позичальника, як передбачено умовами кредитного договору, позивачем не надано. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Додані до позовної заяви розрахунки заборгованості за договорами не є належними доказами надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Вказані висновки ґрунтуються на правових позиціях викладених Верховним Судом у постановах від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18 та від 13.05.2020 у справі № 219/1704/17. За вказаних обставин, а саме у зв`язку з недоведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів, а отже і обставин видачі кредитних коштів, з метою доведення виконання умов вищенаведеного договору, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. З урахуванням наведеного в сукупності, у позовних вимогах слід відмовити. Судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України в разі відмови в позові, відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed