Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

24.06.2025 р. до Чернігівського районного суду Чернігівської області через електронний суд надійшла позовна заява від позивача до відповідача, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу»: 1) заборгованість за Кредитним договором № 190200 від 27.04.2021 р. в розмірі 10 560,00 грн, яка складається з: 2 000,00 грн - прострочена заборгованість за сумою крудиту, 8 560,00 грн - прострочена заборгованість за процентами. 2) судовий збір у сумі 2 422,40 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 27.04.2021 р. [PERSON] уклав з ТОВ «Займер» кредитний договір № 190200, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розумію, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до умов договору, товариство надало відповідачу фінансовий кредит в гривні в сумі 2 000,00 грн шляхом перерахування коштів на платіжну картку № [NUMBER] на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. 17.02.2022 р. ТОВ «Займер» та ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу» уклали договір факторингу № 01-17/02/2022, за яким ТОВ «Займер» відступило ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу» прийняло належні ТОВ «Займер» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно вказаного реєстру боржників, ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 10 560,00 грн, яка складається з: 2 000,00 грн - сума залишку по тілу кредиту, 8 560,00 грн - залишок за процентами. За таких обставин представник позивача звернувся до суду та просив стягнути із відповідача на користь позивача 10 560,00 грн заборгованості та 2 422,40 грн судового збору. Ухвалою судді від 25.06.2025 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст. ст. 280, 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав. Крім того, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до зазначених правовідносин, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 27.04.2021 р. [PERSON] уклав з ТОВ «Займер» кредитний договір № 190200 (індивідуальна частина договору про надання фінансового кредиту), який підписано електронним підписом позичальника «AV3705», відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. За умовами договору товариство надало клієнту фіксований кредиту у розмірі 2 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 днів до 26.05.2021 р. За користування кредитом клієнт сплачує товариство 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Згідно п. 1.4. Договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті та реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (а.с.15,16). Договір підписано електронним підписом позичальника «АV3705» в п. 7. Договору вказано рахунок позичальника № [NUMBER] (а.с.16 зворот). З дослідженого судом Додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 190200 від 27.04.2021 р., який є невід`ємною частиною до Договору фінансового кредиту № 190200 визначений графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту. Додаток № 1 до Договору підписано електронним підписом позичальника «AV3705» (а.с.17). Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ «Займер» одноразовий інедтифікатор «АV3705» був відправлений [PERSON] на номер його телефону [NUMBER] (а.с.11). На підтвердження виконання Товариством п. 1.4. Кредитного договору, позивач надає підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід» відповідно до якої 27.04.2021 р. о 13:52:04 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2 000,00 грн за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , код авторизації 1045Е9, що являється доказом видачі кредитних коштів (а.с.28). 17.02.2022 р. ТОВ «Займер» та ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу» уклали договір факторингу № 01-17/02/2022, за яким ТОВ «Займер» передало ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу» прийняло належні ТОВ «Займер права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.18-21). Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-17/02/2022 від 17.02.2022 р. ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 10 560,00 грн, яка складається з: 2 000,00 грн - сума залишку по тілу кредиту, 8 560,00 грн - залишок за відсотками (а.с.10). З вимоги про виконання зобов`язань за кредитним договором від 14.04.2025 р. вбачається, що ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу» надсилало [PERSON] вимогу за адресою місця реєстрації, згідно якої повідомляли відповідача, що його заборгованість за кредитним договором становить 10 560,00 грн та просили її погасити на реквізити зазначені у вимозі (а.с.8). З виписки з особового рахунку за кредитним договором № 190200 наданої позиваче за період з 27.04.2021 р. по 16.04.2025 р. заборгованість [PERSON] становить 10 560,00 грн, з яких: 2 000,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 8 560,00 грн - прострочена заборгованість за процентами (а.с.9). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 цього Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли сааме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Ст. 18 ЗУ «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до змісту ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. [PERSON] уклав кредитний договір з ТОВ «Займер». Даний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем та підписаний накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до положень ЗУ «Про електронну комерцію вказаний договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Уклавши договір, сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов, домовилися щодо розміру кредитних коштів отриманих відповідачем, щодо повернення кредитних коштів, щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, а також щодо розміру процентної ставки, яка підлягає сплату за користування кредитними коштами у разі прострочення зобов`язань. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та сплати відповідної плати за користування кредитом. ТОВ «Займер» виконало свої зобов`язання по наданню кредитних коштів відповідачу, проте відповідач не виконав зобов`язання по їх поверненню, чим порушив умови кредитного договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 10 560,00 грн, з яких: 2 000,00 грн - сума простроченої заборгованості за кредитом та 8 560,00 грн - прострочена заборгованість за процентами. При цьому суд враховує, що розрахунок заборгованості відповідачем не оспорювався і доказів погашення кредитної заборгованості відповідачем суду не подано. Суд зауважує, що кредитні кошти надані позичальнику у безготівковій формі на банківську картку, вказану ним при укладенні договору. Відповідно до договору факторингу та реєстру прав вимоги, права вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] перейшли до ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу». Отже, в судовому засіданні встановлено, законність заявлених вимог позивача до відповідача. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією договору про надання фінансового кредиту від 27.04.2021 р. № 190200 (а.с.15,16), договором факторингу № 01-17/02/2022 від 17.02.2022 р. (а.с.18-21), витягом з реєстру боржників (а.с.10), випискою з особового рахунку за кредитним договором [PERSON] (а.с.9), підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід» про видачу кредиту в сумі 2 000,00 грн на банківську картку вказану відповідачем (а.с.28), довідкою про ідентифікацію (а.с.11)., іншими матеріалами справи, з чого слідує, що позо підлягає задоволенню. Згідно з положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн (а.с.1), який відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено: 1) копію договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 р., укладеного між ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу» та адвокатом Пархомчуком С.В. (а.с.12,13), 2) додаткову угоду до договору про надання правової допомоги № 1 від 29.12.2023 р. (а.с.14), 3) свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.30), довіреність (а.с.7). Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. Згідно положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 р., вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тягар доказування повністю покладається на ту сторону, котра заявила таку вимогу в суді, в той же час співмірність, обґрунтованість витрат на правничу допомогу, а також їх розмір необхідно підтвердити належними та допустимими доказами. Із позовної заяви вбачається, що позивач поніс витрати на професійну (правову) допомогу у розмірі 10 500,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, оскільки, позивачем у прохальній частині позовної заяви не заявлено вимоги про їх стягнення, а також до матеріалів справи не долучено належних та допустимих доказів, які підтверджують фактичне надання адвокатом правничої допомоги та сплату або обов`язок сплати позивачем відповідних коштів, зокрема акта виконаних робіт та платіжних документів. На підставі викладеного,

Outcome: approved