Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою від 10.09.2011 зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснокутського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 85. Позовні вимоги мотивує тим, що 10 вересня 2011 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснокутського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №85. Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що життя з відповідачкою не склалося, сторони разом проживають, проте близько пів року не спілкуються, поступово перестали існувати повага одне до одного та взаєморозуміння, внаслідок чого сім`я перестала існувати. Подальше спільне життя неможливе, бо воно суперечить інтересам позивача. Часу на примирення просить суд не надавати. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи судом повідомлявся, в матеріалах справи міститься заява, в якій позивач просить розглянути справу без його участі, позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи судом повідомлялася, надала до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає, та не заперечує проти їх задоволення. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам цивільного законодавства, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 вересня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краснокутського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №85, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10.09.2011 /а.с.10/. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.8,9/. Сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, тобто сім`я існує формально. Клопотань про надання строку на примирення не надходило. Відомостей, які б спростовували твердження позивача, до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Зі змісту ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України вбачається, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписами ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені, сторони на розірванні шлюбу наполягали, суд вважає, що сім`я розпалася остаточно і її збереження неможливе. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесені позивачем судові витрати підтверджуються квитанцією до платіжної інструкції про переказ готівки 4 від 01.12.2025 року про сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, та беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету суми сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн. (50 відсотків від загального розміру судового збору), а також щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн. (50 відсотків від загального розміру судового збору).

Outcome: approved