Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Представник позивача Шевченко Леся Олександрівна в інтересах [PERSON] звернулася до суду із позовом до Новокаховської міської військової адміністрації про визнання права власності на житло. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] є власницею квартири яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 33,9 кв. м, житловою площею 17,8 кв.м, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , виданного на підставі розпорядження Новокаховської міської Ради народних депутатів, №61-Р від 17.02.1999. Вищевказана квартира зареєстрована Каховським Державним бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності та занесена в реєстраційну книгу за № 45, реєстровий номер 11101 від 10.03.1999. 25 квітня 2025 року позивач звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Уманської міської ради Уманського району Черкаської області із заявою про реєстрацію прав власності на квартиру. Однак, 09 травня 2025 року отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 78813943 мотивоване тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державним реєстратором направлено запит до Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради щодо надання інформації за ким та на підставі яких документів була проведена державна реєстрація права на об`єкт нерухомого майна, на що надійшов лист від КП «ХБТІ» ХОР № 240 від 08.05.2025 про неможливість надати інформацію так як, вищевказане майно територіально підпорядковане Комунальному підприємству Каховське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, яке на даний час тимчасово знаходиться під окупацією збройних сил російської федерації. Державний реєстратор у своїй відмові зазначає що, вказані обставини позбавляють його можливості вчинити дії, спрямовані на проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Отже, через обставини, які виникли не з вини Позивача - окупація м. Нова Каховка, нефункціонування органів, які б могли надати підтверджуючі документи, можна зробити висновок про відсутність умов у позивача для підтвердження свого права власності на квартиру [ADDRESS] . З огляду на викладене, представник позивача просила визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на квартиру, загальною площею 33,9 кв.м, житловою площею 17,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача у підготовче засідання не з`явилася надала клопотання про розгляд справи без участі. Представник відповідача Новокаховської міської військової адміністрації Каховського району Херсонської області у підготовче засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що за свідоцтвом про право власності на квартиру №8 від 17.02.1999, [PERSON] є власницею квартири яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 33,9 кв. м, житловою площею 17,8 кв.м. Вищевказана квартира зареєстрована Каховським Державним бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності на основі свідоцтва права власності та занесена в реєстраційну книгу за № 45, реєстровий номер 11101 від 10.03.1999. Вказана квартира складається з однієї житлової кімнати площею 17,8 кв.м, кухні площею 8,5 кв.м, ванної кімнати площею 2,6 кв.м, вбиральні 1,0 кв.м, коридору 3,5 кв.м, кладовка 0,5 кв.м., має загальну площу 33,9 кв.м., згідно з копією технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , що знаходиться у власності [PERSON] . Рішенням №78813943 від 09.05.2025, державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] відмовила у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку з тим, що подані нею документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень до 01.01.2013. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У цій справі позивач були вимушені звернутися до суду з позовом, оскільки держава фактично не визнає за ним права власності на нерухоме майно, про що свідчить відмова державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч.4 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). У цій справі державний реєстратор позбавлений можливості перевірити інформацію щодо фактів оформлення та/або реєстрації права власності на спірне майно за період з лютого 1999 року, коли позивач набула право власності на спірне майно, до 01.01.2013, коли повноваження з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно були передані місцевими органами державної реєстрації прав. Проте, відсутність об`єктивної можливості підтвердити факт оформлення та/або реєстрації права власності за позивачем на спірне майно у зв`язку з місцезнаходженням Каховського ДБТІ на тимчасово окупованій території, а також відмова (незалежно від її правомірності) державного реєстратора провести реєстрацію права власності на спірне майно за позивачем, створили ситуацію, при якій позивач не може реалізовувати свої правомочності як власник майна. В той же час, Конституція України у статті 41 гарантує непорушність права власності та усі три правомочності власника: володіти, користуватися та розпоряджатися. Невизнання державою права власності позивача на спірне майно є втручанням у це право, яке не переслідує легітимну мету та не є необхідним у демократичному суспільстві, а отже порушує гарантії, закріплені у статті 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за позивачем, а не за іншою особою. У вищевказаній справі Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правило за аналогією закону (а саме, статті 392 ЦК України) має застосовуватися не тільки у випадках, коли власники втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в них документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. У справі за позовом представника позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність реєстрації права власності на спірне майно за будь-якою іншою особою. При цьому у позивача наявне свідоцтво про право власності на майно, але з причин, які зазначені вище, цей документ не надає змоги позивачу беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, наслідком чого має бути державна реєстрація такого права. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки під час розгляду справи були підтверджені обставини, на які позивач посилаються як на підставу свого позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved