Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" звернулося до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2001464122101 від 29.11.2019. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивачем на підставі кредитного договору № 2001464122101 від 29.11.2019 видано кредитну картку з кредитним лімітом [PERSON] у сумі 15000 грн, який пізніше було збільшено до 29193,47 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, у зв`язку із чим станом на 04.02.2025 у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у сумі 46588,07 грн, із яких: 29193,47 грн - заборгованість за кредитом; 17394,60 грн - заборгованість за процентами; 0 грн - заборгованість за комісією. Позивач просить суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість в сумі 46588,07 грн, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн. Представник відповідача адвокат Романишин Д.М. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Оскільки, у відповідача виникли сумніви з приводу достовірності заяви № 2001454122101 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорта споживчого кредиту від 29 листопада 2019 року. До позовної заяви позивачем додано Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 12 червня 2019 року), яка містить порядок надання та умови погашення кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, визначає права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг. Зі змістом даного документа відповідача ніхто не ознайомлював, про що свідчить відсутність підпису на вказаному доказі. А тому Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 12 червня 2019 року) не є складовою частиною кредитного договору № 2001464122101 від 29.11.2019 року, який нібито укладений між АТ «ПУМБ» та [PERSON] . До позовної заяви позивачем додано довідку про збільшення кредитного ліміту, відповідно до якої первинно кредитний ліміт банком встановлено у сумі 15000 грн а в подальшому: 10.07.2020 року збільшено до 19000 грн, 17.11.2020 року збільшено до 24600 грн, 18.03.2021 року збільшено до 28400 грн, 27.03.2023 року збільшено до 29193,47 грн. В обґрунтування свого права на збільшення кредитних лімітів позивач посилається на умови Публічної пропозиції АТ «ПУМБ». Однак, враховуючи те, що даний документ не є складовою частиною кредитного договору, а в інших документах таке право банку не прописане, самостійне збільшення кредитного ліміту без згоди іншої сторони не допускається. Відповідно до долученої копії паспорта споживчого кредиту інформація, яка в ньому відображена, зберігає чинність та є актуальною до 29 листопада 2019 року. Тобто відомості, що відображені в даному документі, вже на наступний день 30 листопада 2019 року не повинні враховуватись. Згідно з долученою копією заяви № 2001464122101 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, кредитний ліміт становить 15000 грн, реальна річна процентна ставка 47,88. З розрахунку заборгованості випливає, що позивач стягував відсотки за користування кредитом за рахунок тіла кредиту, яке збільшувалось без згоди іншого учасника договору, а тому розрахунок позивача не відповідає умовам договору. Тому, вважає, що позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів для доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, у зв`язку із чим підстави для задоволення позову відсутні. В судовому засіданні представник позивача - АТ «Перший Український Міжнародний Банк» позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, надала суду пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Представник відповідача Романишин Д.М. в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Доповнив, що відповідач використала кредитні кошти в розмірі 15000 грн, які повернула. Перестала сплачувати кредит, оскільки вважала, що кредитні кошти повернула в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Як встановлено в судовому засіданні, 29.11.2019 [PERSON] підписала заяву № 2001464122101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, якою вона підтвердила прийняття пропозиції АТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ "ПУМБ": pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування, а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених нижче умовах. За програмою Споживчий кредит "Рефінансування" (без послуги страхування) [PERSON] просила відкрити їй кредитну лінію на суму 15000 грн, на строк 12 місяців шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку з дня прийняття рішення банком. Стандартна процентна ставка - 48,88% річних. В паспорті споживчого кредиту строк кредитування зазначений: 12 місяців. Зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на той самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін (а.с. 6, 7). Заяву № 2001464122101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту [PERSON] було підписано особисто. Оригінали заяви та паспорту споживчого кредиту були досліджені в судовому засіданні. Представник відповідача не заперечував, що на них міститься підпис [PERSON] .. Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 2001464122101 від 29.11.2019 [PERSON] 29.11.2019 було встановлено кредитний ліміт 15000 грн, 10.07.2020 збільшено кредитний ліміт до 19800 грн, 17.11.2020 збільшено кредитний ліміт до 24600 грн, 18.03.2021 збільшено кредитний ліміт до 28400 грн, 27.03.2023 збільшено кредитний ліміт до 29193,47 грн (а.с.18). З розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку вбачається, що з 03.12.2019 по 28.02.20223 [PERSON] активно користувалася кредитними коштами, здійснюючи зняття та погашення. Залишок непогашеної суми кредиту становить 46588,07 грн. Заборгованість за відсотками складає 17394,60 грн, заборгованість за сумою кредиту складає 29193,47 грн (а.с.18зв.-24). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови і правила надання банківських послуг АТ «ПУМБ», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Як вбачається зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється часткового або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Крім того, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У паспорті споживчого кредиту, який підписала відповідач, зазначені банківська послуга, розмір кредитного ліміту та процентна ставка. Отже, при укладенні договору між сторонами АТ «ПУМБ» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону "Про захист прав споживачів" (в редакції станом на час підписання відповідачем анкети-заяви), в аспекті повідомлення споживача про зміст конкретних Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Оскільки відповідач заборгованість за кредитом не погасила, вона підлягає стягненню на користь позивача як така, що знайшла своє підтвердження в ході розгляду справи. Суд не приймає до уваги заперечення сторони відповідача щодо незаконності збільшення кредитного ліміту, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, відповідач активно використовувала кошти в межах кредитного ліміту, який неодноразово було збільшено, що свідчить про її згоду із збільшенням. Також, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо строку діх договору, оскільки в паспорті споживчого кредиту зазначено про продовження строку кредитування кожного разу на той самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін. Як встановлено в судовому засіданні, заперечень від сторін договору щодо продовження строку кредитування не надходило, відповідач продовжувала активно користуватися кредитними коштами. Отже, суд вважає доведеною заборгованість відповідача за тілом кредиту та процентами, яка складає 46588,07 грн (29193,47 грн тіло кредиту та 17394,60 грн проценти), з урахуванням сплачених платежів і не погоджується з позицією відповідача щодо їх недоведеності, оскільки вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку по особовому рахунку відповідача належним та допустимим доказом. Кожна операція була детальна перевірена в судовому засіданні, представник відповідача не надав доказів нездійснення цих операцій відповідачем. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2422,40 грн - понесені витрати на судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved