Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

ТОВ "ФК "ЄАПБ" через свого представника за довіреністю Короля В. А. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 16 787,50 грн. На обґрунтування поданого позову позивач зазначив, що 24.02.2023 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачем в електронній формі був укладений договір позики № 78732896. 14.06.2021 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" був укладений договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", як первісний кредитор, відступило на користь нового кредитора ТОВ "ФК "ЄАПБ" право грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором позики № 78732896 від 24.02.2023, що був укладений між первісним кредитором та позичальником [PERSON] . Відповідно до реєстру боржників № 9 від 23.08.2023 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 21 037,50 грн, з яких 5 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15 537,50 грн - сума заборгованості за відсотками. У порушення умов договору позики відповідач [PERSON] свої зобов`язання за укладеним договором належним чином не виконав, сплативши позивачеві після укладення договору факторингу 09.12.2024 одноразово 4 250,00 грн, внаслідок чого загальний розмір заборгованості на момент звернення позивача до суду становить 16 787,50 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 23.08.2023, позивачем не здійснювалися нарахування жодних штрафних санкцій. Ураховуючи, що наявна заборгованість відповідачем не погашена у добровільному порядку, що стало підставою для звернення до суду, просить суд стягнути з нього заборгованість у загальній сумі 16 787,50 грн на користь позивача та відшкодувати понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3 028,00 грн. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 26.11.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачеві встановлений строк на подання відзиву. Під час підготовки справи до розгляду по суті судом установлено, що відповідач [PERSON] правом подання відзиву не скористався, жодних заяв, клопотань до суду не подавав. За таких обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, дійшов висновку про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, судом установлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини, що виникли між сторонами спору, є договірними відносинами, пов`язаними із отриманням кредиту та відповідальності за порушення взятих на себе позичальником зобов`язань, тому до їх правового врегулювання застосуванню підлягають норми Розділу ІІ «Загальні положення про договір» та Глави 71 Розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» Книги П`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України. Також, при розгляді вказаної цивільної справи суд ураховує загальні засади цивільного судочинства, зокрема принцип змагальності сторін, нормативне визначення якого надано у статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій покладено на кожну із сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. На підставі ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 2 ст. 11 ЦПК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Тобто, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин першої, третьої, четвертої та сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина дванадцята статті11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до статей 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно п. 15 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 1-2 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). На підставі ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. 22.11.2023 прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон № 3498-ІХ), яким внесені зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. З матеріалів справи судом установлено, що 24.02.2023 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] був укладений договір позики № 787332896. Відповідно до умов вказаного договору відповідачеві був наданий кредит у розмірі 3 000,00 грн строком на 23 дні (п. 2 договору). Відповідно до п. 2 договору базова процентна ставка за користування позикою становить 2,50 % на день, знижена процентна ставка становить 0,875 % на день (а.с. 6). Як погоджено сторонами в п. 1. договору, кошти надаються позичальнику у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок споживача. Окрім того, 24.02.2023 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] була укладена додаткова угода до договору позики № 787332896. За умовами додаткової угоди позикодавець збільшив суму позики з 3 000,00 грн до 5 500,00 грн. Інші положення договору позики залишені без змін (а.с. 9). Підстави заміни кредитора у зобов`язанні регламентовані статтею 512 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги). У свою чергу заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Особливою формою відступлення права вимоги є договір факторингу, правове регулювання якого визначено Главою 73 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). На підставі ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу (ч. 1 ст. 1081 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. 14.06.2021 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" був укладений договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого та додаткових угод до договору факторингу ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", як первісний кредитор, відступило на користь нового кредитора ТОВ "ФК "ЄАПБ" право грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором позики № 787332896 від 24.02.2023, що був укладений між первісним кредитором та позичальником [PERSON] (а.с. 11-16). Так, відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників від 23.08.2023 за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників (а.с. 17). Відповідно до витягу з реєстру боржників № 9 від 23.08.2023 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 з додатковими угодами до нього ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 21 037,50 грн, з яких: 5 500,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 15 537,50 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 19). Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості після укладення договору факторингу позивачем не здійснено жодних додаткових нарахувань відповідачеві (а.с. 20-21). Розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. З наданого розрахунку заборгованості, проведеного ТОВ "ФК "ЄАПБ", установлено, що відповідач 09.12.2024 здійснив оплату за кредитом на рахунок позивача у розмірі 4 250 грн. Вказану суму коштів позивачем зараховано в рахунок погашення заборгованості за відсотками за позикою, проведено перерахунок боргу за відсотками та визначено суму боргу у розмірі 11 287,50 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з тим, перевіряючи позовну вимогу щодо стягнення заборгованості за договором позики № 787332896 від 24.02.2023, укладеного між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачем, суд не може погодитися з розміром нарахованих відсотків за користування кредитними коштами в сумі 11 287,50 грн, що обґрунтовується таким. При укладенні кредитного договору сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№ 202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. За умовами договору позики № 787332896 від 24.02.2023 сторони узгодили, що строк кредитування становить 23 дні. Відповідно до додаткової угоди до договору позики сторони погодили збільшення суми позики, решта умов залишені без змін, у тому числі і щодо строку повернення позики. Відповідно до п. 2 договору базова процентна ставка за користування позикою становить 2,5 % на день, знижена процентна ставка за користування позикою становить 0,875 % на день. З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачеві нараховані відсотки за 23 дні за зниженою процентною ставкою 0,875 % на день, які у зв`язку з невиконанням умов договору перераховані за ставкою 2,5 % на день, що відповідає 3 162,50 грн, а також нараховані відсотки за 90 днів у розмірі 2,5 % на день, що відповідає 12 375,00 грн. Таким чином, в межах обумовленого сторонами строку кредитування (23 дні) сума відсотків за кредитом становить 3 162,50 грн. Як зазначалося вище, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, позичальником [PERSON] протягом строку кредитування здійснена оплата в рахунок погашення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 4 250,00 грн. З наведеного слідує, що належних та допустимих доказів пролонгації договору позики № 787332896 від 24.02.2023 матеріали справи не містять. Окрім того, у п. 6 договору позичальник має право продовжити строк дії договору шляхом звернення в електронній формі в особистому кабінеті та укладення додаткової угоди. Доказів укладення між первісним кредитором та відповідачем додаткової угоди щодо продовження строку дії договору позивачем суду не надано. За встановлених обставин, суд дійшов висновку про недоведеність факту продовження сторонами строку кредитування понад 23 дні, який був визначений у пункті 2.2 договору позики № 787332896 від 24.02.2023. У зв`язку з цим, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування відсутні. Відтак суд уважає необхідним провести перерахунок заборгованості за договором позики. Заборгованість за тілом позики 5 500,00 грн, заборгованість за відсотками - 3 162,50 грн, де відповідачем на рахунок позивача внесено в рахунок погашення боргу за відсотками 4 250,00 грн, тобто у більшому розмірі, ніж установлено судом внаслідок проведеного перерахунку. Різниця становить 1 087,50 грн, яку слід урахувати у розмір заборгованості за позикою. Відтак, стягненню з відповідача підлягає заборгованість за тілом позики у розмірі 4 412,50 грн. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відтак, наданий позивачем витяг № 9 від 23.08.2023 з реєстру боржників до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 не може вважатися належним доказом наявності такої заборгованості. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем були допущені порушення укладеного договору позики із первісним кредитором, внаслідок чого утворилась заборгованість з погашення суми боргу та процентів за користування грошовими коштами. Після укладення договору факторингу права вимоги повернення боргу набув позивач по справі, який має право вимоги стягнення боргу у судовому порядку. Наведені висновки суду підтверджують наявність порушеного права позивача, яке підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача наявної заборгованості зі сплати основного боргу у сумі 4 412,50 грн, відповідно позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за наслідками розгляду справи судом прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог (26,29 %), стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають понесені позивачем витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 796,06 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial