Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відсутність заперечень відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5665896866 від 28 червня 2022 року у розмірі 30 353 грн 23 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 червня 2022 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5665896866, за умовами якого кредитодавець на засадах платності, строковості та зворотності перерахував грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 19 152 грн 70 коп. [PERSON] свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором. 04 квітня 2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № НІ/11/17-Ф, відповідно до якого АТ «Таскомбанк» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема за кредитним договором № 5665896866 від 28 червня 2022 року. Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за зазначеним кредитним договором. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором кредиту, а саме непогашенням заборгованості ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок позивача, останній просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 5665896866 від 28 червня 2022 року у загальному розмірі 30 353 грн 23 коп. Також позивач просив суд стягнути з відповідача 3 028 грн 00 коп. судового збору. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву до суду не подав, заперечень проти позову та доказів погашення заборгованості не надав. ІІ. Процесуальні дії у справі 26 грудня 2025 року суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та постановив здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було запропоновано подати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк. Представник позивача Степанчук О.А. у позовній заяві просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву та інші письмові пояснення до суду не подав про зміну своєї зареєстрованої адреси проживання суд не повідомив. Водночас він був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки суд надіслав ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими матеріалами на його зареєстровану адресу місця проживання. Поштове відправлення не було вручено відповідачу, оскільки, згідно з рекомендованим повідомленням, воно не було отримане під час доставки та повернулося до суду. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 зазначив, що направлення судової кореспонденції рекомендованим листом на зареєстровану адресу особи є достатнім для визнання такого повідомлення належним, оскільки подальше отримання або неотримання листа адресатом перебуває поза межами контролю суду. Аналогічної правової позиції дотрималася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (провадження № 11-268заі18), вказавши, що належне повідомлення вважається здійсненим у разі надсилання судового документа на дійсну (реальну) адресу особи. Крім того, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 зроблено висновок, що поштові відправлення, повернуті із позначкою «закінчення терміну зберігання» або з аналогічним формулюванням, вважаються належно врученими за умови їх направлення на реальну адресу реєстрації фізичної особи. Отже, отриманий судом рекомендований лист з проставлянням у поштовому відправленні відмітки із позначкою «закінчення терміну зберігання» або з аналогічним формулюванням, підтверджує вручення копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з доданими матеріалами адресату [PERSON] за зареєстрованим його місцем проживання, що відповідає правовому висновку Верховного Суду у постанові від 05 лютого 2025 року у справі № 128/240/20. З урахуванням наведеного, а також відсутності в матеріалах справи відомостей про іншу адресу місця проживання чи перебування відповідача, суд дійшов висновку, що вжив усіх необхідних і достатніх заходів для належного повідомлення [PERSON] про розгляд справи та надання йому можливості реалізувати своє право на захист, що відповідає вимогам статей 128131, 274, 280 Цивільного процесуального кодексу України та узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду. IІІ. Підстави для ухвалення заочного рішення Відповідно до частини першої статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Представник позивача у позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність усіх передбачених частиною першою статті 280 ЦПК України умов для заочного розгляду справи, у зв`язку з чим здійснює її розгляд у заочному порядку відповідно до статей 280, 281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин 28 червня 2022 року [PERSON] з метою отримання кредит звернувся до АТ «Таскомбанк» з анкетою-заявою, в якій вказав свої персональні дані зокрема: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП), номер телефону та місце реєстрації/проживання (а.с. 6). Крім того [PERSON] надані копії: довідки про реєстрацію місця проживання, паспортних даних у формі ID-картки. Вказані копії були завірені особистими підписами [PERSON] та працівника банківської установи (а.с. 7-9). 28 червня 2022 року між АТ «Таскомбанк» (кредитодавець) та відповідачем [PERSON] (позичальник) в письмовій формі було укладено кредитний договір № 5665896866, згідно з умовами якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк 18 місяців надати позичальнику грошові кошти у сумі 19 152 грн 70 коп., а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Сторони погодили, що за користування кредитними коштами сплачується: щомісячні процентів - 3,50 % від суми кредиту та річні проценти 10,99% від суми боргу за договором. В п. 1.4 договору сторони погодили, що протягом строку дії договору: позичальник сплачує лише проценти за користування кредитом; комісії відсутні; інші тарифи за споживчим кредитом та супровідними послугами банку та третіх осіб відсутні (а. с. 10-12). Відповідно до графіка платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору № 5665896866 від 28 червня 2022 року, загальна вартість кредиту становить 33 082 грн 60 коп., з них: 19 152 грн 70 коп. - сума кредиту, 1 863 грн 60 коп. річні проценти за користування кредитом та 12 066 грн 30 коп. щомісячні проценти за користування кредитом. Кількість днів кредитування - 548 (а. с. 12). Цього ж дня [PERSON] підписав паспорт кредиту «Споживчий кредит від Кредит Маркет» в АТ «Таскомбанк», тобто погодив визначені основні умови кредитування, інформацію щодо реальної річної процентної ставки, орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, розмір обов`язкових щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів та наслідки несвоєчасного повернення коштів (а.с. 13). Надання відповідачу кредитних коштів за договором № 5665896866 від 28 червня 2022 року та користування цими коштами підтверджується виписками про рух коштів по особову рахунку відповідача за період з 28.06.2022 по 28.12.2023 (а.с.15-81). 04 квітня 2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/17-Ф, відповідно до умов якого перша сторона передає (відступає) другій стороні за плату право грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі прав вимоги, за кредитними договорами, укладеними між кредитором і боржниками (а.с. 8388). Того ж дня сторони договору факторингу підписали акт прийому-передачі реєстру прав вимоги до договору факторингу № НІ/11/17-Ф від 04 квітня 2024 року (а.с. 89). АТ «Таскомбанк» перерахувало відповідну плату за набуття права вимоги згідно з платіжною інструкцією (а.с. 90). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 04 квітня 2024 року, складеного до договору факторингу № НІ/11/17-Ф від 04 квітня 2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 5665896866 від 28 червня 2022 року у загальному розмірі 30 353 грн 23 коп. (а.с. 91). Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. На момент розгляду справи відповідач не надав суду жодних доказів сплати зазначеної заборгованості, а також не надав доказів належного виконання зобов`язань перед первісним кредитором. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Укладення кредитного договору Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статей 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст.638 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом вказаних норм, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцю ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору. Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Законодавець пов`язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. За змістом статті 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Так, судом встановлено, що 28 червня 2022 року [PERSON] в письмовій формі підписав: заяву-анкету на отримання послуг в АТ «Таскомбанк», кредитний договір №5665896866 та паспорт кредиту «Споживчий кредит від Кредит Маркет» в АТ «Таскомбанк». З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку, що відповідач добровільно погодився з визначеними у них умовами кредитування, розміром відсотків за кредитом та взяв на себе відповідні зобов`язання. З виписок по картковому рахунку вбачається, що відповідач отримав кредитні кошти та активно ними користувався. Враховуючи положення п.п. 3, 6 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 41 Закону України «Про Національний банк Україні», ч.ч. 1, 2 статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.п. 2.1.1, п. 5.1., п. 5.4., п. 5.6. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566 (зі змінами та доповненнями), виписка з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщує записи про операції, здійсненні протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. За таких обставин, наявна в матеріалах справи виписка по картковому рахунку відповідача є належним та допустимим доказом отримання та користування останнім кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, що відповідачем не спростовано. Відступлення права вимоги (заміна кредитора) Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (Постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18), постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15). Позивач на підтвердження набуття права вимоги за договором надав копію договору факторингу № НІ/11/17-Ф від 04 квітня 2024 року, укладеного між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та копію витягу з Реєстру прав вимоги до вказаного Договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Доказів того, що вказаний договір факторингу визнаний недійсним не надано, а тому суд вважає, що позивач надав докази, які підтверджують належний перехід прав вимоги до відповідача від АТ «Таскомбанк» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». За таких обставин ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статус нового кредитора за кредитним договором № 5665896866 від 28 червня 2022 року до відповідача [PERSON] . Розрахунок заборгованості та доказування її розміру Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Під час ухвалення рішення суд вирішує: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України). Звертаючись із позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 5665896866 від 28 червня 2022 року у розмірі 30 353 грн 23 коп., зазначаючи, що вона складається з: 19 152 грн 70 коп. - сума кредиту, 2 262 грн 26 коп. заборгованості за річними процентами за користування кредитом та 9 124 грн 74 коп. заборгованості по комісії. В даному випадку суд звертає увагу, що за умовами вказаного кредитного договору комісії відсутні (п. 1.4 договору). Також не передбачено сплату комісії і умовами анкети заяви та паспорта кредиту. Водночас, як вбачається з вказаних документів, а також виписок з особового рахунку, сума в 9 124 грн 74 коп. (з урахуванням частково сплаченої суми) є заборгованістю за щомісячними процентами за користування кредитом. За таких обставин, суд вважає, що кредиторами була допущена технічна описка та сприймає вказану суму саме як заборгованість за щомісячними процентами за користування кредитом. Відповідачем фактично отримані та використані кредитні кошти. Доказів належного виконання кредитного зобов`язання [PERSON] на користь первісного кредитора АТ «Таскомбанк» матеріали справи не містять. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що він відповідає вимогам закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, в ньому встановлено розмір основного боргу, а також розмір відсотків, які нараховані відповідно до умов кредитного договору та в період дії такого кредитного договору. Водночас відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та/або її відсутності. Враховуючи викладене, а також те, що в ході розгляду справи знайшло своє об`єктивне підтвердження факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, що призвело до заборгованості перед позивачем, твердження позивача не спростовані, а відтак позов є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Судом встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 3?028 грн 00 коп., що підтверджується платіжним документом від 28.11.2025 (а.с. 5). Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3?028 грн 00 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved