Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

[PERSON] , та [PERSON] звернулись до суду із позовом до АТ "КБ "ПриватБанк" про визнання припиненим зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки, та виключення записів про обтяження майна, який мотивували тим, що між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] 29.03.2007 року був укладений кредитний договір № VIH0GA00001259, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 26 700 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, та з кінцевим терміном повернення - 27.03.2017 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором, 29.03.2007 року між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки VIH0GA00001259, відповідно до якого позичальник передав в іпотеку квартиру [ADDRESS] , загальною площею 63,10 кв.м., вартістю 321 837 грн., яка належала йому на праві власності. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 21.10.2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області [PERSON] змінив ім`я на [PERSON] , актовий запис № 206. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємцями майна померлого стали [PERSON] , та [PERSON] . Позивачі зазначають, що 05.11.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (оскільки вважало що [PERSON] також прийняла спадщину), про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2019 у справі № 127/27986/18 в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - відмовлено. Вказане рішення суду першої інстанції було залишене без змін Постановою Вінницького апеляційного суду від 21.08.2019 та Постановою Верховного Суду від 13.05.2021 року. Крім того, заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2020 у справі № 127/29422/19 було частково задоволено позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання рішення та дій незаконними, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру. Визнано протиправними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо набуття у власність квартири [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом позивачці [PERSON] належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] . Інша 1/2 частка вказаної квартири належить [PERSON] . Право власності позивачки на 1/2 частку квартири [ADDRESS] також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав. Однак, в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна наявний запис про державну реєстрацію обтяження вказаної квартири [ADDRESS] , підставою для обтяження вказано Договір іпотеки квартири серія та номер: 1553, виданий 29.03.2007 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В. Крім того, також наявний запис про державну реєстрації іпотеки № 22723685, підстава: Договір іпотеки квартири серія та номер: 1553, виданий 29.03.2007 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В. З метою припинення обтяження вказаної житлової квартири представник позивачів - адвокат Чернілевська Р. В. звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» із відповідною заявою про припинення запису в Державному реєстрі Іпотек, Державному реєстрі обтяжень ( у зв`язку із припиненням основного зобов`язання) від 30.06.2025. Однак, у відповідь на вказану Заяву від 30.06.2025 на адресу представника позивачів - адвоката Чернілевської Р. В. надійшов Лист АТ КБ «ПриватБанк» від 27.07.2025, з якого слідує, що АТ КБ «ПриватБанк» було розглянуто вказаний вище запит, однак банк не має правових підстав для задоволення такого запиту оскільки рішення суду про відмову звернення стягнення на предмет іпотеки не скасовує наявності заборгованості перед банком та не звільняє спадкоємців від обов`язку задовольнити вимоги кредитора згідно ст. 1282 ЦК України. Позивачі зазначають, що єдиним способом ефективного захисту їх порушених прав, є звернення до суду із позовом про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором, визнання припиненою іпотеки, та виключення запису про іпотеку, а також запису про обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що й стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 27.11.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Позиваачі та їх представник - адвокат Чернілевська Р. В. в судове засідання не з`явились. Від представника позивачів - адвоката Чернілевської Р. В., до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала за обставин, викладених у позовній заяві, просила суд її задоволити. Судові витрати по справі просила залишити за позивачами. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Рой В. Л. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні справи поклався на думку суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] виданого 21.10.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області [PERSON] змінив ім`я на [PERSON] , актовий запис № 206.(а.с.9) [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.11.2015 року.(а.с.9 зворотній бік). Після смерті [PERSON] , відкрито спадкову справу за № 141/2016, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03.03.2016 року. (а.с.10) Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 27.05.2025 року, спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10 зворотній бік а.с.11) Згідно Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна наявний запис про державну реєстрацію обтяження вказаної квартири № 22723865 , підставою для обтяження вказано Договір іпотеки квартири серія та номер: 1553, виданий 29.03.2007 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В. (а.с.11 зворотній бік, 12 -15) 30.06.2025 року адвокатом Чернілевською Р. В. направлено заяву до АТ КБ «ПриватБанк» про припинення запису в Державному реєстрі Іпотек, Державному реєстрі обтяжень ( у зв`язку із припиненням основного зобов`язання).(а.с.16) Відповідно до відповіді на вказану Заяву від 30.06.2025 на адресу представника позивачів - адвоката Чернілевської Р. В. надійшов лист АТ КБ «ПриватБанк» від 27.07.2025 з якого слідує, що АТ КБ «ПриватБанк» було розглянуто вказаний вище запит, однак банк не має правових підстав для задоволення такого запиту, оскільки рішення суду про відмову звернення стягнення на предмет іпотеки не скасовує наявності заборгованості перед банком та не звільняє спадкоємців від обов`язку задовольнити вимоги кредитора згідно ст. 1282 ЦК України.(а.с.17) Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2019 у справі № 127/27986/18 в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення - відмовлено. Вказане рішення суду першої інстанції було залишене без змін Постановою Вінницького апеляційного суду від 21.08.2019 та Постановою Верховного Суду від 13.05.2021 року. (а.с.17 зворотній бік а.с.28) Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2020 у справі № 127/29422/19 частково задоволено позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання рішення та дій незаконними, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру. (а.с.28 зворотній бік а.с.30) У відповідності до статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України "Про іпотеку" регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Стаття 17 Закону України "Про іпотеку" визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Оскільки спадкодавець був і позичальником за кредитним договором, й іпотекодавцем за договором іпотеки, то після його смерті відбувається заміна за кредитним договором та договором іпотеки на спадкоємців, які прийняли у спадщину спадкове майно. Такі спадкоємці, - за визначених у законодавстві умов, - надалі несуть відповідальність за кредитним договором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (частини друга та третя статті 1281 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою статті 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги (частина четверта вказаної статті). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2019 у справі № 127/27986/18 в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення- відмовлено. Таким чином, у даному випадку факт пропущення відповідачем строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців є очевидно встановленим та додаткового доказування не потребує. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Такі висновки застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6- 33цс15, з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), а також у Постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 522/17658/17. З огляду на вказане, не заслуговують на увагу доводи відповідача стосовно того, що пропуск строку на пред`явлення вимог до спадкоємців (пропуск строку на пред`явлення грошової вимоги) сам по собі не припиняє обов`язок задовольнити вимоги кредитора зі сплати заборгованості по основному зобов`язанню, оскільки стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємців, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. При цьому, як зазначено вище, сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Отже, правовідносини за кредитним договором та іпотека вважаються припиненими у силу вимог ст. 1281 ЦК України, оскільки до позивачів, які прийняли спадщину після смерті боржника [PERSON] ( [PERSON] ) перейшли, зокрема, обов`язки спадкодавця, які виникли у них як за кредитним договором, так і за договором іпотеки, а кредитор, дізнавшись про смерть боржника, а, отже, і про відкриття спадщини, не пред`явив вимог до спадкоємців протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, а тому позовні вимоги щодо визнання зобов`язання припиненим та припинення іпотеки є законними та обґрунтованими і підлягають до задоволення. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави припинення іпотеки, зокрема: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статті 74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - це електронна база даних, яка містила, зокрема, відомості про обтяження нерухомого майна: накладені заборони відчуження та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна. Відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Розділом 26 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року № 283/8882, далі - Інструкція) був передбачений порядок накладання та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації. Про зняття заборони щодо відчуження нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів та в Алфавітній книзі обліку реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів. Зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, підлягає обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна згідно з Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 1999 року № 31/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 червня 1999 року за № 364/3657 (зі змінами), чи в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідно до Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Із цією нормою Конвенції кореспондуються приписи ч. 2 ст. 5 ЦПК України, згідно з якими у випадку, якщо закон не визначає ефективного способу захисту порушеного, оспорюваного або невизнаного права, свобод чи інтересу, суд відповідно до викладеної в позові вимоги може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З огляду на все вищенаведене, вимоги про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що внесений на підставі іпотечного договору VIH0GA00001259 від 29.03.2007 також є цілком обґрунтованими а також такими, що являють собою ефективний спосіб поновлення порушених прав позивачів, та підлягають задоволенню. Судові витрати за клопотанням позивачів, підлягають залишенню за ними. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved