Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

До Деснянського районного суду міста Києва звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» (м. Львів, вул. Смаль - Стоцького, 1, корп.. 28, ЄДРПОУ 35234236) з позовною заявою до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості. Ціна позову - 21995 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.02.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Кредитний договір №100057466, відповідно до умов якого Відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 5300 грн. на умовах визначених кредитним договором, а Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначений Договором. Враховуючи умови чинного законодавства та п.3.2.6 Кредитного договору №100057466 від 24.02.2021 року - позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. Згідно п. 7.1. кредитного договору цей Договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатком №1), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок Позичальника і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Дата переказу суми кредиту на картковий рахунок Позичальника є датою отримання кредиту Позичальником. Строк дії цього Договору - з моменту укладення і до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Відповідно до умов п.2.1 Кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти Позичальника, що підтверджується Платіжним дорученням на користь Відповідача від ТОВ Мілоан. Підтвердженням добровільного укладення Відповідачем даного Договору підтверджує Анкета-заява на кредит № 100057466 Позичальника від 24.02.2021 року, що заповнена Відповідачем. Таким чином, відповідно до умов кредитного договору, 07.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №70-МЛ/Т від 07.06.2021 р. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 100057466 від 24.02.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем. Варто зазначити, що сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 100057466 від 24.02.2021 року було передано Позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги №70-МЛ/Т від 07.06.2021 р. Сума заборгованості Відповідача становить 21995 грн., відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №70-МЛ/Т від 07.06.2021 р. З них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 5300 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 16695 грн.; прострочена заборгованість за комісією становить - 0 грн. Відповідачу було надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 20790798/163 від 15.07.2025 р. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 вересня 2025 року відкрито провадження в справі. Призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 27 листопада 2025 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Васильєвим Д.В. через підсистему «Електронний суд» подано відзив на позовну заявуде відповідач заперечує проти позову в повному обсязі з огляду на таке. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту укладення договору саме Відповідачем [PERSON] , а встановити протилежне не вбачається за можливе. Підпису [PERSON] немає на жодному документі, наданому Позивачем до позовної заяви, а встановити, що одноразовий ідентифікатор, вказаний у доданій до матеріалів справи Довідки про ідентифікацію (без номера та дати), де вказано, що одноразовий ідентифікатор L91419, відправлений позичальнику 24.02.2021 о 20:57 на номер [NUMBER] належить саме Відповідачу з матеріалів справи неможливо. Відповідно до наданого Позивачем в матеріали справи Кредитного договору від 24.02.2021 № 100057466 сума нібито наданого [PERSON] кредиту становить 5300 грн. (п. 1.2). Кредит надається на 15 днів з 24.02.2021, термін повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 11.03.2021. Аналогічна датою погашення кредиту є 11.03.2021 згідно з наданим Позивачем Графіком платежів (Додаток № 1 до Кредитного договору). Згідно з п. 1.5 Кредитного договору загальні витрати Позичальника за договором, включаючи комісії та відсотки, складають 795,00 грн. в грошому виразі та 365 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка). В анкеті-заяві на кредит, доданій до позову, вказаний строк кредиту 15 днів з 24.02.2021 до 11.03.2021. Комісія за надання кредиту 0,00 грн., проценти за користування кредитом 795,00 грн. за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 07.06.2021 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги № 70-МЛ/Т, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників. Загальний розмір Портфеля Заборгованості Боржників, Права вимоги до яких відступлені за вказаним договором, становить 85 027 865,10 грн. (п. 6.1 договору), відступка вчинена за 3 317 116,35 грн. (п. 7.1 договору). Відповідно до наданого до позову Витягу з Реєстру боржників до вказаного договору відступлення прав вимог відступлення вчинено й щодо Кредитного договору № 100057466 від 24.02.2021, що нібито був укладений між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 70-МЛ/Т від 07.06.2021 р., до нового кредитора перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 100057466 у загальному розмірі 21995 грн., що складається з: 5300 грн. залишок по тілу кредиту; 16695 грн. залишок по відсотках. З виписки з особового рахунка за Кредитним договором № 100057466, доданої до позову, вбачається, що станом на 24.07.2025 (включно) заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 21995 грн., з яких: 5300 грн. заборгованість за тілом кредита; 16695 грн. заборгованість за відсотками. З Відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ "Мілоан", доданої до позову, вбачається, що нарахування відсотків здійснювалося включно до 10.05.2021. При цьому до закінчення строку кредитування відсотки нараховувалися за ставкою, визначеною у п. 1.5.2. Договору, у розмірі 53,00 грн. день, а з 12.03.2021 по 10.05.2021 (60 днів) за ставкою, визначеною у п. 1.6, 2.3.1.2. Договору, у розмірі 265,00 грн. день, тобто за відсотковою ставкою 5% в день. Позивач заявив вимогу про стягнення з Відповідача відсотків за користування кредитом в розмірі 16695,00 грн. Проте з огляду на встановлений кредитним договором строк кредитування (30 днів) та розмір процентної ставки сума процентів за користування кредитом в межах строку кредитування становить 795,00 грн. Тобто, відсотки в сумі 15900,00 грн. нараховані Позивачем поза межами строку кредитування. Проценти за «користування кредитом» нараховані після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Пунктом 2.2.3. Договору визначено, що проценти нараховуютьсяза стандартною(базовою)ставкою, що визначена п.1.6 Договору, яка є незмінною протягомвсього строкукредитування,окрім випадків,коли заумовами акцій, програм лояльності,спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, за пропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгаціїна пільговихумовах,проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п. 1.6 та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника. За умовами п 2.3.1. Договору продовження вказаного в п. 1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення агальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Як вбачаєтьсяз матеріалів справи позивачем не надано належних доказівна підтвердження виконання Відповідачем частини договору, що передбачає продовження строку кредитування за умовами п. 2.2.3. Договору (як і не надано доказів того, що саме Відповідачем було укладено Кредитний договір з ТОВ "Мілоан"). Однак, якщо Суд вважатиме доведеним факт укладення Кредитного договору Відповідачем, не підлягає задоволенню стягнення відсотків з Відповідача, нарахування яких виходить за межі строку кредитування. У зв`язку з тим, що Відповідач вважає не доведеним Позивачем факт укладення ним Кредитного договору з ТОВ "Мілоан", вважаємо не можливим покладення на Відповідача судових витрат по цій справі. Водночас, у разі якщо Суд вважатиме факт укладення такого Кредитного договору доведеним, Відповідач заявляє клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Неспівмірність та типовість: Заявлена сума 8000 грн. за підготовку типового позову є явно завищеною та неспівмірною складності справи та ціні позову (ч. 3 ст. 141 ЦПК України). "Потокове" ведення справ: аналіз судових рішень, оприлюдених у Єдиному державному реєстрі судових рішень свідчить про те, що АО «Апологет» виступає представником Позивача у багатьох аналогічних справах, де щоразу заявляється в якості понесених позивачами в аналогічних справах витрат на професійну правничу допомогу сума в розмірі 8000 грн. Це свідчить про «потокове» ведення справ за шаблоном, що не відповідає критеріям розумності та співмірності, в тому числі завищеному розміру витраченого на підготовку та подання подібних позовів часу. Таким чином, у разі задоволення позовних вимог Позивача Відповідач просить суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу, у разі задоволення позову, до 1000 грн. З огляду на викладене просить суд - Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» у задоволенні позовної заяви до [PERSON] у повному обсязі у зв`язку з недоведеністю факту укладення Кредитного договору. У разі часткового задоволення позову: а) Відмовити у стягненні 15900 грн. відсотків як необґрунтованої, незаконної та несправедливої суми.; б) Зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з Відповідача, до 1000 грн. Стороною позивача разом з позовними вимогами заявлено про розгляд справи за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач до судового розгляду справи не з`явився. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне. Судом встановлено, що 24.02.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №100057466, відповідно до умов якого Відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 5300 грн., строком на 15 днів, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 11.03.2021, комісія за надання кредиту 0,00 грн., яка нараховується за ставкою 0.00 відсотків від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом 795,00 грн., які нараховуються за ставкою 1.00 відсотків від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, тип процентної ставки фіксована. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Згідно п. 2.1 кредитного договору кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти. На підтвердження виконання Товариством зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором надано Платіжне доручення № 25620809 від 24.02.2021 про успішне перерахування коштів за кредитним договором №100057466 від 24.02.2021 року. Станом на дату подання позову заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 21995 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 5300 грн.; · заборгованість за відсотками - 16695 грн.; · заборгованість за комісією - 0.00 грн. 07.06.2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», уклали Договір відступлення прав вимоги №70-МЛ/Т. Згідно вищевказаного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] за кредитним договором №100057466 від 24.02.2021 року. Відповідачу було надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 20790798/163 від 15.07.2025 р. В добровільному порядку [PERSON] виниклу та непогашену заборгованість за кредитним договором №100057466 від 24.02.2021 року не сплатив. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.509-510, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.525, 625 ЦК України). Згідно із ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, що витікають з кредитних договорів, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Стаття ст.1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Разом з тим кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] дійсно був укладений договір про надання кредитних коштів. Факт не отримання грошових коштів за кредитним договором відповідач не довів, однак у своєму відзиві наголосив у разі часткового задоволення позову- відмовити у стягненні відсотків як необгрунтованої, незаконної та несправедливої суми. Однак з урахуванням того, що тіло кредиту складає 5300 грн., а позовні вимоги позивача, щодо сплати незаконно нарахованих відсотків у розмірі 16695 грн. які також є не спів мірними сумі тіла кредиту, порушують принципи добросовісності та співмірності. Проте, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність нарахованих відсотків за кредитом у заявленому розмірі. При цьому у суду відсутній обов`язок суду вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує позивач, оскільки відповідно до приписів ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Окрім цього Суд вважає, що нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом 16695 грн. значно перевищує суму кредиту, а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційний, а в каральній, штрафній функції, при цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013). У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. При цьому, суд вважає релевантним посилання на вказане рішення Конституційного суду при вирішенні питання про розмір відсотків за порушення відповідачем грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, суд, встановивши співрозмірність нарахованих відсотків невиконаному зобов`язанню відповідача та враховуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважає, що належить зменшити розмір відсотків до розміру 5300 грн., що складає 100% від суми заборгованості по кредиту. На переконання суду, саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин. Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Так, у матеріалах справи міститься: копія договору про надання правової допомоги №0101 від 01.07.2025; копія акту № Д/4 наданих послуг правової (правничої) дпомоги) від 24.07.2025, детальний опис наданих послуг до акту №Д/4 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява №72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у рішенні в справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. На ці ж обставини та критерії посилається Верховний Суд у справі №756/2114/17 від 13 лютого 2019 року, зменшивши розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи. Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, співмірність складності справи із наданими адвокатом послуг, враховуючи часткове задоволення позову, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2000 грн. правової допомоги. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: partial