Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом, в якому просить у якому просить суд стягнути з [PERSON] на його користь відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 62 314,09 грн. та понесені судові витрати, що пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 3 028,00 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 28.04.2023 року на перехресті вул. Соборна та вул. Корольова в м. Рівне трапилася ДТП за участі двох транспортних засобів: HYUNDAII30 CW, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та TOYOTACAMRY, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 26.05.2023 року у справі № 569/8124/23 [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Рівненського апеляційного суду від 26.07.2023 року у справі № 569/8115/23 [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Суд встановив в діях обох водіїв порушення ПДР України, які стали причиною ДТП. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26.05.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15.10.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 13.01.2026 року представником відповідача адвокатом Тимошенко О.В. через підсистему «Електронний суд» подано заяву про часткове визнання позовних вимог. [PERSON] з посиланням на ст. 1188 ЦК України, яка вказує, що у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, шкода відшкодовується спільно. Зазначає, що відповідач визнає позов у частині стягнення половини коштів сплачених позивачем у якості регламентної виплати, половини коштів сплачених аварійному комісару, а щодо коштів сплачених за користування інформаційними платформами заперечує повністю. До заяви долучено платіжну інструкцію № 416 згідно якої [PERSON] сплатив 10.01.2026 року МТСБУ 59 553,13 грн., в призначенні зазначено по справі № 569/8568/25. Просить розгляд справи проводити у її відсутність та у відсутність відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином, подала через підсистему «Електронний суд» 17.12.2025 року клопотання/заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити та розгляд справи проводити у відсутність представника. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши надані у справі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 26.05.2023 року у справі № 569/8124/23, яка набрала законної сили 06.06.2023 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зокрема визнано винним у ДТП, яке відбулося 28.04.2023 року на перехресті вул. Соборна та вул. Корольова в м. Рівне за участі транспортних засобів: HYUNDAII30 CW, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та TOYOTACAMRY, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. В постанові Рівненського міського суду Рівненської області від 26.05.2023 року у справі № 569/8124/23 вказано, що відповідно до п. 16.6 ППД України - повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч. Винуватість [PERSON] у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення доведена матеріалами справи, які у відповідності до ст. 251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 080049 від 28 квітня 2023 року, схемою місця ДТП від 28 квітня 2023 року, поясненнями осіб та іншими матеріалами справи. В судовому засіданні досліджувався відеозапис з якого вбачається, що [PERSON] не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, а також перед поворотом ліворуч не надав перевагу в русі транспортному засобу TOYOTACAMRY, р.н. [NUMBER] ,що рухався в зустрічному напрямку. Відповідно до даних, які містяться у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , власником транспортного засобу HYUNDAII30 CW, р.н. [NUMBER] є [PERSON] . Постановою Рівненського апеляційного суду від 26.07.2023 року у справі № 569/8115/23, яка набрала законної сили 26.07.2023 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зокрема визнано винним у ДТП, яке відбулося 28.04.2023 року на перехресті вул. Соборна та вул. Корольова в місті Рівне. В постанові Рівненського апеляційного суду від 26.07.2023 року у справі № 569/8115/23 вказано, що [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.3.б, 8.7.3ґ ПДР України не стежив за дорожньою обстановкою та неналежно відреагував на її зміну, здійснював рух на жовтий сигнал світлофора. Вина [PERSON] у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення доведена матеріалами справи, в тому числі і записом з відеореєстратора автомобіля, де вбачається, що [PERSON] під`їжджаючи до перехрестя після зміни сигналу світлофора на жовтий замість гальмування пришвидшив рух транспортного засобу та допустив зіткнення з авто [PERSON] . Частиною 6. ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також у рішенні ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів, щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Суд дійшов висновку, про наявність вини обох водіїв ( [PERSON] та [PERSON] ) у ДТП, яке відбулося 28.04.2023 року на перехресті вул. Соборна та вул. Корольова в місті Рівне. Як було встановлено судом, не спростовано сторонами, станом на час вчинення ДПТ, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу TOYOTACAMRY, р.н. [NUMBER] за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не застрахована. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу HYUNDAII30 CW, р.н. [NUMBER] на момент ДТП була застрахована згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № 211847244, термін дії 13.11.2022-12.11.2023, СК «УНІВЕРСАЛЬНА». В матеріалах справи відсутні докази, що [PERSON] звертався з повідомленням про ДТП та заявами про відшкодування до страхової компанії. 09.05.2023 року [PERSON] звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 28.04.2023 року на перехресті вул. Соборна та вул. Корольова в місті Рівне за участі транспортних засобів - HYUNDAII30 CW, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та TOYOTACAMRY, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В цей день також [PERSON] подано заяву про здійснення відшкодування шкоди. 15.05.2023 року МТСБУ звернулося із заявою до ПП «ЕКСПЕРТ-СЕРВІС-АЛЬФА» про проведення експертного автотоварознавчого дослідження КТЗ - HYUNDAII30 CW, р.н. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Відповідно до даних, які містяться у Звіті № 084.23ЕС_92467 від 17.05.2023 року автомобіля HYUNDAII30 CW, р.н. [NUMBER] , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля HYUNDAII30 CW, р.н. [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 218 426 (двісті вісімнадцять тисяч чотириста двадцять шість) грн. 25 коп. Згідно розрахунку від 19.06.2023 року по справі № 9267 вартості КТЗ марки HYUNDAII30 CW, р.н. [NUMBER] після ДТП та розміру регламентної виплати, розмір останньої становить 117 426 (сто сімнадцять тисяч чотириста двадцять шість) грн. 25 коп. Розмір регламентної виплати (суми до сплати) у розмірі 117 426 (сто сімнадцять тисяч чотириста двадцять шість) грн. 25 коп. також підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою МТСБУ № 1 від 03.08.2023 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих. В довідці містяться наступні відомості справа ДВС 92467; дата реєстрації 09.05.2023 року; врегулювальник ПП «ЕКСПЕРТ-СЕРВІС-АЛЬФА». Відповідно до платіжної інструкції № 974178 від 08.08.2023 року, МТСБУ сплачено [PERSON] 117 426 (сто сімнадцять тисяч чотириста двадцять шість) грн. 25 коп. Призначенням вказано «Виплата по справі № 92467, згідно наказу № 3/13735 від 04.08.2023 року, т.з. [NUMBER] ». Відповідно до платіжної інструкції № 922438 від 22.05.2023 року, МТСБУ сплачено Експерт-Сервіс-Альфа ПП 1 680 (одна тисяча шістсот вісімдесят гривень) грн. 00 коп. в якості оплати послуг аваркома (експерта) по справі № 92467, згідно рах. № 92467 від 17.05.2023 року. В матеріалах справи наявна платіжна інструкція № 973162 від 12.07.2023 року, згідно якої МТСБУ сплатило ТОВ «Аудатекс Україна» 1 920,00 (одна тисяча дев`ятсот двадцять) грн. як оплату послуг по справі № 92467, згідно рах. № АО583 від 28.06.2023 року, т.з. [NUMBER] . В матеріалах справи відсутній рахунок, договір, акт приймання-передачі виконаних робіт або інші документи на підтвердження договірних відносин між МТСБУ та ТОВ «Аудатекс Україна», також інших належних доказів надання послуг. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року (далі - Закон № 1961-IV) та Цивільним кодексом України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Згідно п. 21.1 ст. 21 Закону № 1961-IV,з урахуванням положень п. 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 Закону № 1961-IV МТСБУ відшкодовує шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону № 1961-IV у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Частиною 1 ст. 1191ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з під. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону № 1961-IV, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону. Суд вважає доведеною вину [PERSON] у настанні ДТП та завданні шкоди автомобілю HYUNDAII30 CW, р.н. [NUMBER] , що підтверджується, зокрема, обставинами, викладеними у постанові Рівненського апеляційного суду від 26.07.2023 у справі №569/8115/23, які відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, є обов`язковими для суду в межах розгляду даної справи. З огляду на зазначене, те, що сплата МТСБУ потерпілій особі страхового відшкодування, а також вартість послуг з огляду пошкодженого транспортного засобу та складання звіту про розмір завданих збитків підтверджені матеріалами справи, суд вважає, що у позивача виникло право навідшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. Разом з цим, з наданих суду доказів вбачається, що шкода завдана ДПТ яке сталося 28.04.2023 року на перехресті вул. Соборна та вул. Корольова в місті Рівне трапилася ДТП за участі двох транспортних засобів: HYUNDAII30 CW, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та TOYOTACAMRY, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] виникла внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки. Сторони визнають, що не спростовується доказами, що вина кожного учасника ДТП є доведеною та спів мірною вині іншого учасника ДТП. Тобто, в даному випадку, стягненню з відповідача підлягає 50% витрат, які понесло МТСБУ у зв`язку з регламентною виплатою в порядку регресу, а саме 50% від коштів сплачених згідно платіжної інструкції № 974178 від 08.08.2023 року у розмірі 117 426,25 грн., що становить 58 713,13 грн. та 50% від коштів сплачених згідно платіжної інструкції № 922438 від 22.05.2023 року у розмірі 1 680,00 грн., що становить 840,00 грн. Разом 59 553,13 грн. Щодо коштів сплачених відповідно до платіжної інструкції № 973162 від 12.07.2023 року, МТСБУ для ТОВ «Аудатекс Україна» у розмірі 1 920,00 грн. суд дійшов наступних висновків. 01.01.2025 року введено в дію Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-IX (далі - Закон № З720-IX). Відповідно до п. 2 розділу VI Закону № 3720-ІХ: визнано таким, що втратив чинність з дня введення в дію цього Закону, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами). Відповідно до абз. 6 п. 6 розділу VI Закону № 3720-ІХ: «Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами). Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Так як ДТП сталася до введення в дію Закону № 3720-IX, а право на звернення з регресним позовом виникло в МТСБУ відразу після понесення витрат, зокрема на встановлення розміру заподіяної шкоди та здійснення регламентної виплати (тобто, до втрати чинності Закону № 1961-IV), то спірні правовідносини регулюються положеннями Закону 1961 IV. Закон № 1961-IV не містив пунктів аналогічних, які містяться в ст. 27 Закону № 3720-IX, що «страховик (МТСБУ) разом із здійсненням страхової (регламентної) виплати у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу зобов`язаний відшкодувати потерпілій особі її документально підтверджені витрати, пов`язані з оплатою послуг суб`єкта оціночної діяльності, оцінювача, судового експерта, якщо потерпіла особа обрала їх самостійно для визначення розміру вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у випадку, передбаченому абзацом четвертим частини четвертої статті 31 цього Закону». В матеріалах справи відсутні достатні та вірогідні докази, що МТСБУ з метою виплати регламентної виплати [PERSON] укладало договори про надання послуг щодо користування інформаційними платформами ТОВ «Аудатекс Україна», в матеріалах справи наявні виключно документи, що оцінку збитків здійснювало ПП «Експерт-Сервіс-Альфа». Відсутні також акти виконаних робіт між МТСБУ та ТОВ «Аудатекс Україна», та рахунки з яких можна встановити наявність правовідносин між учасниками. З огляду на зазначене суд відхиляв доводи МТСБУ про необхідність стягнення з [PERSON] коштів у розмірі 1 920,00 грн. сплачених відповідно до платіжної інструкції № 973162 від 12.07.2023 року за недоведеністю. В міру принципу змагальності саме на позивача покладається обов`язок доведення обставин на які він посилається як на підставу своїх вимог. Підстави для закриття провадження у справі визначені у ст. 255 ЦПК України. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. З урахуванням вищевикладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20. В матеріалах справи наявна платіжна інструкція № 416, згідно якої [PERSON] сплатив 10.01.2026 року МТСБУ 59 553,13 грн., в призначенні зазначено по справі № 569/8568/25. Позивачем не спростовано обставини щодо сплати відповідачем коштів та відсутності предмета спору в даній частині. З огляду на вказане суд вбачає за можливе закрити провадження у частині стягнення з [PERSON] на користь МТСБУ коштів у розмірі 59 553,13 грн. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено ч. 2ст. 77 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладених обставин, а також те, що на час ухвалення рішення відсутній предмет спору у частині стягнення коштів у розмірі 59 553,13 грн., щодо коштів у розмірі 840,00 грн. та 1 920,00 грн. суд дійшов про закриття провадження у частині сплачених коштів та відмовити у задоволенні решти позовних вимог. При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. ст. 141, 142 ЦПК України. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову у частині стягнення коштів у розмірі 2 760,00 грн., що становить 5% від ціни позову та пропорційно 151,40 грн. (5% від сплаченого судового збору), відповідно вказані витрати покладаються на позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Розмір судового збору, що підлягає поверненню з державного бюджету становить (3 028,00 грн. - 151,40 грн.): 2 = 1 438,30 грн.

Outcome: approved