Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , із заявою про встановлення факту родинних відносин (батьківства), в якій просила встановити факт визнання батьківства [PERSON] стосовно дочки [PERSON] . Заяву аргументує тим, що її матір [PERSON] взимку 1993 року познайомилась із [PERSON] і з того часу вони стали проживати разом однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання її матір та [PERSON] мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство. Від [PERSON] . [PERSON] завагітніла і [INFO] народила дитину її, [PERSON] .. Оскільки на момент її народження батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі, матір зареєструвала її у відділі РАГС Ніжинського міськвиконкому Чернігівської області за місцем своєї реєстрації на своє прізвище. Запис про батька у актовому записі про її народження здійснено відділом РАГС зі слів її матері. [PERSON] не був присутній під час проведення цієї реєстрації, оскільки поїхав на заробітки і перебував у цей час у росії. [PERSON] визнав своє батьківство відносно неї як до її народження протягом всієї вагітності матері, так і після її народження. Після повернення із заробітків [PERSON] став проживати окремо у м. Носівка, але мав постійний зв`язок із її матір`ю і нею, визнав її своєю донькою, системно брав участь у її утриманні й вихованні. [INFO] її рідний батько [PERSON] помер. Вона поховала [PERSON] за власні кошти, збирається після роковин з дня смерті батька встановити на його могилі пам`ятник. Після смерті її батька заповіту не залишилось. Крім неї, інших спадкоємців першої черги за законом на день відкриття спадщини у померлого [PERSON] немає. Встановлення факту визнання [PERSON] свого батьківства стосовно неї не пов`язане з вирішенням спору про право. Цей факт має безспірний характер і встановлення цього факту необхідне їй для реалізації спадкових прав після смерті батька [PERSON] . Ухвалою суду від 23 грудня 2025 року провадження у справі відкрито в порядку окремого провадження; судове засідання призначено на 12 годину 30 хвилин 15 січня 2026 року У судовому засіданні представник заявниці адвокат Скиба С.Е. підтримала подану заяву, просила встановити факт батьківства. Оскільки це потрібно для отримання спадщини, адже мати заявниці в шлюбі з [PERSON] не перебувала. Зазначила, що мати [PERSON] (бабуся заявниці) померла, спадкоємців у нього не має. Інші шлюби не зареєстровано, дітей більше немає. Підтримала раніше подане клопотання про допит свідків. Від представника заінтересованої особи Носівської міської ради Ями С.С. надійшла заява про розгляд справи без участі, в якій остання просила розглянути справу за наявними матеріалами та дослідженими в судовому засіданні доказами, рішення суду винести на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства України. Будучи попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, свідки повідомили суду про відомі їм обставини, які мають значення для справи. У судовому засіданні було допитано [PERSON] , яка повідомила, що батько з матір`ю познайомилися в м. Ніжин під час святкування нового року біля ялинки у 1993 році. При цьому в матері була вже дитина, її старша сестра, яка проживала з нею в м. Ніжин у своєї матері. Потім вони почали проживати разом в м. Носівка у батькової матері із [PERSON] . Коли її мати завагітніла, батько поїхав на заробітки до росії, а мати переїхала назад в м. Ніжин, поки його не було. При виписці з пологового були присутні батько, його мати, материна мати, батько забрав їх з пологового, а сам повернувся в росію, тому мати проживала в Ніжині. До хрестин він повернувся, на хрестинах він був, привіз подарунки, однак вони перестали разом з матір`ю проживати. Батько поїхав жити у м.Носівку до своєї матері, але дуже часто забирав її до себе, на канікулах вона проводила у нього свій час, доглядав за нею, створював належні умови виховання, забезпечував харчами. Коли вона почала відвідувала музичну школу, тато купив їй синтезатор, завжди підтримував. У свідомому віці вона задавала питання про те, чому тато не записаний її батьком і чому вони не перебувають з мамою в офіційному шлюбі. Після того, як вона вийшла заміж, батько допомагав купити молодій родині будинок та робив там ремонт. Коли вона народила онучку, батько її любив, вони часто зустрічалися, проводили час розом. Він хотів усе оформити офіційно, але не встиг, помер. Свідок [PERSON] пояснила, що з 2013 по 2024 рік жила з [PERSON] . Він познайомив її з дочкою [PERSON] . Вони проживали без реєстрації шлюбу, як одна сім`я, до них часто в гості приїздила [PERSON] з онучкою. [PERSON] збирався приїхати до РАЦСу та визнати своє батьківство, мати [PERSON] [PERSON] також визнавала [PERSON] онукою та [PERSON] правнучкою. [PERSON] розповідав, що дочка [PERSON] в дитинстві проживала з ним, вони часто ходили разом в ліс по гриби, на рибалку. Зауважила, що поховала [PERSON] переважно [PERSON] дочка. Зазначила, що вона на спадщину не претендує. [PERSON] ніколи не мав сумніву, шо він є батьком [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою покійного [PERSON] та пам`ятає як вони з [PERSON] жили. [PERSON] була вагітною. Потім народилася [PERSON] , він усім заявив, що це його дочка, визнавав її за дочку, допомогав їй, турбувався про неї, коли вона була в нього, та дуже любив. Свідок [PERSON] пояснила, що у 1993 році вони познайомилися з [PERSON] . [PERSON] пожили у її матері, потім почали проживати разом у м. Носівка з його матір`ю, мали та вели власне господарство у [PERSON] . Вирощували та продавали власного виробництва товари у м. Києві. Коли вона завагітніла, [PERSON] дуже зрадів. Народилася [PERSON] , він їх разом зі своєю матір`ю та тещею забирав з пологового. Потім поїхав на заробітки в росію, хотів заробити на власну оселю, приїхав на хрестини, однак жити разом не стали. [PERSON] завжди надавав кошти на утримання дитини, приймав участь у вихованні. Саме вона реєструвати шлюб не хотіла, оскільки мала старшу дочку. Але [PERSON] [PERSON] часто любив, бувало, що забирав до себе на все літо. [PERSON] , яка доводиться бабою [PERSON] , пояснила, що її дочка [PERSON] з [PERSON] познайомилася в Ніжині 1993 під час святкування Нового року. Відразу почала проживати з ним у м. Носівка. У [PERSON] в [PERSON] та [PERSON] було домогосподарство, яким вони разом займалися. Потім дочка завагітніла, народилася [PERSON] . [PERSON] завжди вважав її своєю дочкою, дуже любив, забирав з пологового. Для них з чоловіком, як батьків [PERSON] , [PERSON] був зятем, не зважаючи на те, що вони були не розписані. Суд, заслухавши учасників судового засідання, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] у місті Ніжині, її батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 26). Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, про що свідчать дані у Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00017849260, сформованого 29.03.2017 (а.с. 27). 16 квітня 2015 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і їй було присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16 квітня 2015 року (а.с. 25). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Носівською міською радою, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Ніжин Ніжинського району Чернігівської області (а.с. 34). 26.08.2025 приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Кузьменко О.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як неможливо встановити родинний зв`язок між спадкодавцем [PERSON] та [PERSON] як батьком та дочкою (а.с. 31-32). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України у порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, серед іншого, родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За правилами ст. 315 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про заінтересованість свідків в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються та не суперечать іншим наданим доказам. Згідно з ч.ч 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець для вступу у права на спадкування має прийняти спадщину. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Як убачається з наданої копії спадкової справи № 1/2025, заведеної 09 січня 2025 року до спадщини померлого [PERSON] , наданої на запит суду приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Кузьменка О.В., заявниця позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт родинних відносин з померлим [PERSON] , про що складено постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.08.2025. Заяви про встановлення факту батьківства (материнства) суд розглядає у разі смерті особи, яку заявник визнає батьком (матір`ю) дитини, і вирішує їх з огляду на обставини, передбачені статтями 125, 130 Сімейного кодексу України. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою. Відповідно до змісту ч.1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно з п. 3 ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Відповідно до ст.130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. В пункті 13 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч. 2 ст. 55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Згідно зі ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. При розгляді спору щодо встановлення факту батьківства суд має виходити зі змісту ст. 130 СК України відповідно до якої підставою для встановлення факту батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи. У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 зроблено висновок, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання особою свого батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц. У п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. В третьому абзаці п. 13 постанови Пленуму зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З`ясувавши всі обставини справи, дослідивши надані докази та показання свідків, суд вважає встановленими в судовому засіданні наявність підстав, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Outcome: approved