Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

05 листопада 2025 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 04 березня 1993 року сільською радою с. Серетень Леовського району Р.Молдова, актовий запис № 3. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, втрати почуття любові та поваги один до одного, байдужості до життя та проблем кожного, а також, що протягом останніх років сімейні стосунки між ними погіршились, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин, позивачка просила розірвати шлюб між нею і відповідачем та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позивачка про час, дату та місце судового розгляду повідомлена належним чином, заяв про відкладення судового розгляду до суду не надавала. Відповідач, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, а також в ній зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 березня 1993 року сільською радою с. Серетень Леовського району Р.Молдова, актовий запис № 3. Зазначений факт підтверджується дослідженою у судовому засіданні копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04 березня 1993 року та копією засвідченого перекладу свідоцтва про шлюб з румунської мови на українську мову (а.с. 4, 5). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Причинами розпаду сім`ї є відсутність взаєморозуміння між подружжям та втрата між ними почуття любові та поваги один до одного. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної поваги і любові, та, що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сім`ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, позивачці з державного бюджету має бути повернуто 605 грн. 60 коп. (50% суми сплаченого судового збору), решту якого слід стягнути з відповідача на користь позивачки (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved