Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, актовий запис №298. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років сімейні стосунки між сторонами поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, по-різному дивиться на головні критерії шлюбу. Сторони втратили довіру та повагу один до одного проживають окремо, сімейний побут не ведуть. Позивач зазначає, що родина розпалався остаточно, а тому строк для примирення з відповідачем просить не надавати. На підставі наведеного, просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції 21 червня 2013 року, актовий запис №298. Залишити позивачу шлюбне прізвище [PERSON] . Ухвалою від 16.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник, адвокат Іщенко Д.М. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, в якій позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як передбачено ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши доводи позовної заяви та надані письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 105 ч. 3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 21 червня 2013 року Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис за №298, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.01.2024. З доводів позивача, викладених у позовній заяві, випливає, що спільне життя подружжя не склалося через діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Подальше спільне життя позивача та відповідача як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідач заперечень щодо доводів позовної заяви не висловив, подав заяву про визнання позову. Приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, причини розлучення, вказані в позовній заяві, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально-правові основи шлюбу відсутні, заходи щодо примирення подружжя та збереження родини неможливі, оскільки жодна із сторін не висловила бажання щодо надання строку для примирення. Враховуючи наведені вище обставини, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при подачі позову. Позивач сплатила при подачі позову судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (а.с. 1), тому з відповідача на користь позивача стягується судовий збір в розмірі 605,60 грн. Крім того, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при подачі позову у сумі 605,60 грн., оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті. Датою ухвалення рішення, у відповідності до ч.5 ст. 268 ЦПК України та правової позиції ОП КЦС ВС у справі 1519/2-5034/11 від 05.09.2022, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved