Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів та просить стягнути з них на свою користь майнової шкоди в розмірі 255 937,31 грн., моральної шкоди в розмірі 15 000,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що 06.08.2023р. близько 17:30 год. за адресою: м. Київ, вул. Микільсько-Ботанічна, буд. 15/17, біля багатоквартирного житлового будинку впала значних розмірів гілка дерева, що стояло понад дорогою, на припарковані автомобілі. Серед цих транспортних засобів був автомобіль KIA SPORTAGE, р.н. [NUMBER] , який напередодні залишив там власник автомобіля, позивач. У результаті цієї події автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження, а власнику транспортного засобу були завдані матеріальні збитки. Відразу після виявлення пошкодження авто позивач повідомив про цей випадок аварійні служби, а також звернувся до уповноважених органів національної поліції за фактом завдання шкоди його власності. З метою визначення дійсного розміру матеріального збитку позивач звернувся до ФОП [PERSON] , який здійснив таку оцінку та визначив згідно Звіту №526/08-23 від 29.08.2023р. вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, яка склала 255 937,31 грн. З посиланням на ст.ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України, ст.ст. 17, 18, 20, 21, 25, 28 Закону України « Про благоустрій населених пунктів», пунктів 3.2., 5.5., 5.8., 9, 12, 14.1.11. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006р. №105, ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. 10 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» позивач просить стягнути збитки з відповідачів. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 14.11.2023р. відкрито провадження в даній справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач 2 надав відзив на позовну заяву, за якою просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зазначає, що рішенням Київської міської ради від 09.10.2014р. №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» відповідача 2 віднесено до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та з 01.05.2015р. підприємство приступило до виконання власними силами послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які увійшли до житлового фонду, переданого до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, в тому числі будинку [ADDRESS] . Відповідач 2 не є балансоутримувачем вказаного будинку. Виконавчий орган Київської міської ради не проводив конкурс на управителя будинку [ADDRESS] , договір на управління вищезазначеним будинком між відповідачем 2 та виконавчим органом Київської міської ради не укладався. Співвласниками будинку не створено об`єднання співвласників, не прийняті рішення про форму управління багатоквартирним житловим будинком. Відповідач 2 продовжив надавати послуги з утримання будинків і прибудинкових територій виключно в межах (структура, вартість), визначених діючими договорами, співвласники будинку не передавали будинок в управління відповідачу 2 та не уклали з відповідачем 2 типовий договір на послуги з управління будинком. Відповідач 2 зазначає, що прибудинкові території не передавались йому у володіння, користування чи на баланс. Відповідна містобудівна та землевпорядна документація в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташований будинок і належні до нього будівлі і споруди, та яка необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку і забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку, відповідачу 2 не передавалася. Зелені насадження в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний будинок [ADDRESS] і належні до нього будівлі і споруди, відповідачу 2 не передавалися, відповідні рішення Київською міською радою не виносились. Також відповідач 2 звертає увагу на те, що територія біля будинку [ADDRESS] не відведена для стоянки автомобілів та не є спеціально обладнаним місцем для паркування автотранспорту. На перехресті перед будинком [ADDRESS] розташовані дорожні знаки «Заборонні знаки» - 3.34 Зупинку заборонено. Позивач не надав належних доказів того, що територія біля вказаного будинку відведена для стоянки автомобіля і автомобіль позивача знаходився у спеціально обладнаному місця для паркування автотранспорту. Отже, позивач залишив свій транспортний засіб у непристосованому та не відведеному місці для паркування транспортних засобів, явно розуміючи ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) належного йому майна. Окрім того, відповідач 2 категорично не погоджується із поданим позивачем Звітом про оцінку вартості матеріального збитку, оскільки, на якого думку, він є таким, що порушує порядок, встановлений чинним законодавством, так як представники відповідача 2 не були присутніми при роботі оцінювача, не мали можливості бачити, що саме досліджував оцінювач, не мали можливості поставити запитання оцінювачу, що призвели до понадміру завищеної вартості матеріального збитку; також Звіт не містить зазначення про попередження оцінювача про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, то, як вказує відповідач 2, вона не відповідає засадам розумності та справедливості, а також обставинам та наслідкам, що наступили для позивача, який не довів, що зазнав моральних страждань та втрат немайнового характеру. Відповідач 1 також просить відмовити в задоволенні позовних вимог, про що він указав у поданому суду відзиві. Відповідач 1 зазначає, що позивач не забезпечив належними та допустимими доказами засвідчення факту пошкодження належного йому майна шляхом падіння гілки дерева. Крім того, у власному поясненні від 06.08.2023р., що надано дізнавачу, позивач повідомив, що в 19:40 виявив, що лежить гілки з дерева, яка впала на машину в результаті сильних поривів вітру. Позивач не забезпечив інформування відповідача 1 про факт настання події 06.08.2023р., що позбавляє відповідача 1 належним чином довести відсутність власної вини з огляду на те, що необхідно було встановити факт аварійності дерева, факт його пошкодження, віку та інших обставин, що можуть свідчити про його пошкодженість та небезпечність у заподіянні шкоди. При цьому, виходячи з відсутності доказів аварійності дерева та пояснень позивача про сильні пориви вітру, відповідач 1 вважає, що необхідно оцінювати наслідки падіння гілки дерева з огляду на несприятливі погодні умови, в результаті яких повністю здорове, непошкоджене дерево зазнало механічного пошкодження. Також відповідач 1 вказує про те, що наданий позивачем висновок щодо вартості матеріального збитку не може бути належним та допустимим доказом по справі, так як перелік пошкоджень автомобіля не містить причинно-наслідкового зв?язку їх виникнення з випадком, що відбувся 06.08.2023р. Відповідач 3 та відповідач 4 належним чином повідомлялись про розгляд даної справи, однак відзиву на позовну заяву до суду не направили. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.03.2024р. задоволено клопотання відповідача 2 про призначення у справі транспортно-товарознавчої експертизи, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. За ухвалою суду від 26.04.2024р. провадження у справі поновлено для вирішення клопотання судового експерта, а також здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників до спрощеного провадження з повідомленням сторін. За ухвалою суду від 10.06.2024р. постановлено судову експертизу провести по матеріалам справи без огляду об?єкта дослідження експертом, матеріали справи надано в розпорядження експерта, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Згідно ухвали суду від 19.08.2024р. поновлено провадження у справі у зв?язку з надходженням клопотання експерта та необхідністю його вирішення. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02.10.2024р. постановлено розгляд клопотання судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС від 27.03.2024р. №СЕ-19/111-24/40687-АВ закінчити, продовжити проведення у справі судової транспортно-товарознавчої експертизи, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи, надано в розпорядження експертів матеріали цивільної справи. Судовим експертом направлено до суду повідомлення про неможливість проведення судової експертизи від 20.09.2024р. «СЕ-11/111-24/40687-АВ, яке отримано судом 01.10.2024р. та передано головуючому 12.11.2024р. У повідомленні вказано, що оскільки клопотання експерта про надання якісних цифрових фотозображень задоволено не було, матеріали цивільної справи до експертної установи не поверталися, в судового експерта немає жодних похідних даних для проведення дорученого дослідження. Матеріали справи №752/21554/23 повернулись до суду з експертної установи 04.11.2024р. За ухвалою суду від 11.11.2024р. поновлено провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 22.01.2025р. задоволено клопотання відповідача 1 та призначено у справі судову транспортно-товарознавчу експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 20.11.2025р. до суду надійшло повідомлення з експертної установи про залишення ухвали про призначення судової експертизи без виконання, у зв?язку з тим, що оплата за проведення судової експертизи не надійшла. За ухвалою суду від 20.11.2025р. провадження у справі поновлено та призначено судове засідання. У судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити частково та стягнути заявлену матеріальну та моральну шкоду тільки з відповідача 4, вказуючи про те, що в ході розгляду даної справи не було встановлено балансоутримувача зеленого насадження - дерева, що впало на автомобіль позивача та завдало шкоди, а тому відповідач 4, як особа, яка визначає балансоутримувача та передає на баланс підприємствам зелені насадження, а в даному разі не визначила такого, має відповідати в повному обсязі за понесені збитки. Представник відповідача 2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та просив відмовити в задоволенні його вимог. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, заслухавши думку представників сторін, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивач [PERSON] є власником автомобіля KIA SPORTAGE, р.н. [NUMBER] , згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії та номер [NUMBER] . Також судом встановлено, що 06.08.2023р. на належний позивачу автомобіль, який був припаркований біля багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , впала гілка дерева та пошкодила його. 06.08.2023р. позивач звернувся до відділу дізнання Голосіївського УП ГУНП у м. Києві із заявою про кримінальне правопорушення та іншу подію, за якою просив зафіксувати факт пошкодження транспортного засобу марки KIA SPORTAGE, р.н. [NUMBER] , що відбулось у результаті падіння гілки з дерева за адресою: [ADDRESS] . 06.08.2023р. дізнавачем Голосіївського УП ГУНП у м. Києві складено протокол огляду. Так, за протоколом огляду встановлено, що місцем проведення огляду є відкрита ділянка місцевості за адресою: [ADDRESS] , а саме узбіччя проїзної частини, де припаркований транспортний засіб марки KIA, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , в ході огляду виявлено, що на даху вказаного автомобіля лежить гілки від дерева, яке поруч із тротуаром росте. Автомобіль має явні пошкодження, а саме скляний дах розбитий, лобове скло має тріщини, опори транспорту погнуті та безліч подряпин. З відповіді Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 31.08.2023р. №13639/625/47/2023 на адвокатський запит адвоката Конюшка Д. вбачається, що 06.08.2023р. заяву [PERSON] було зареєстровано до інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» Голосіївського УП за №30839 та доручено до розгляду дільничим офіцерам поліції сектору поліцейської діяльності Голосіївського УП. Перевіркою не було встановлено в події ознак адміністративного чи кримінального правопорушення, матеріали були списані до справи управління, про що заявника повідомлено письмово. Згідно Висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №526/08-23, виготовленого СОД ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, що оцінюється, марки KIA SPORTAGE, р.н. [NUMBER] , на дату падіння дерева 06.08.2023р. становить 167 630,42 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля на дату падіння дерева становить 255 937,31 грн., ринкова вартість автомобіля без урахування аварійних пошкоджень на дату падіння дерева 06.08.2023р. становить 668 453,40 грн., розмір витрат на проведення відновлювального ремонту з урахуванням зносу, зменшений на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість на дату падіння дерева становить 150 352,99 грн. У частинах першій, другій ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно ст. 1192 Цивільного кодексу України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Схожого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 27 травня 2021р. у справі № 761/12945/19. Виходячи з цього, особа, яка вимагає відшкодування збитків (як грошової оцінки матеріальної шкоди), повинна довести факт заподіяння збитків (шкоди), розмір понесених збитків, (шкоди) безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями особи, яка спричинила збитки (шкоду), та самими збитками (шкодою). А відповідач має довести, що такі збитки (шкода) завдані не з його вини. Позивачу належить довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, наслідком такої протиправної поведінки. Також позивач несе тягар доведення перед судом розміру завданої шкоди, зокрема зменшення або знищення майна, яке належить йому на праві власності. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020р. у справі № 329/382/19. При цьому відповідач для звільнення його від відповідальності має довести, що шкода заподіяна не з його вини. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. За приписами ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. Також, ч. 2 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо. Згідно з ч. 7 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» підприємства, установи, організації забезпечують благоустрій земельних ділянок, наданих їм на праві власності чи праві користування відповідно до закону. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть передавати об`єкти благоустрою на баланс підприємствам, установам, організаціям відповідно до частини першої статті 15 цього Закону. Так, органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Згідно ч. 5 ст. 24 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» посадові особи підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до завдання шкоди майну та/або здоров`ю громадян, на власних та закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях відповідно до закону. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» елементами (частинами) об`єктів благоустрою є, зокрема, зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях. Статтею 25 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території. Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, які є чинними, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України 17 травня 2005р. № 76, зареєстрованих в МЮ України 25 серпня 2005р. за № 927/11207 балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Згідно з п. 3.1.4 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008р. № 1051/1051, утримання та благоустрій територій підприємств, установ, організацій та присадибних ділянок громадян, прибудинкових територій багатоквартирних та малоповерхових житлових будинків, належних до них будівель та споруд проводиться власником або балансоутримувачем цього будинку, або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачами укладені відповідні договори на утримання та благоустрій прибудинкових територій. Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006р. № 105, визначають правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини. Правилами визначено, що балансоутримувач - спеціально вповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства. Пунктом 3.2. Правил передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою. Згідно з пунктом 5.2. Правил балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати інші підприємства, установи, організації, використовуючи для цього кошти, передбачені власником об`єкта. Відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності є балансоутримувачі цих об`єктів (пункт 5.5. Правил). Аналогічні норми містяться у підпункті 9.2 пункту 9 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008р. № 1051/1051. Відповідно до п.п. 7 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян. Згідно ч. 1 ст. 10-1 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» виконавчим органом Київської міської ради є Київська міська державна адміністрація, яка паралельно виконує функції державної виконавчої влади, що є особливістю здійснення виконавчої влади в місті Києві. Отже, до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачці майнової шкоди внаслідок падіння дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень. З огляду на те, що гілка дерева, яка впала на автомобіль позивача, знаходилось на землі комунальної власності та не передавалось в управління чи на облік жодному балансоутримувачу, зворотного при розгляді даної справи не доведено та не встановлено, відповідальним за майнову шкоду, завдану позивачу внаслідок падіння на його автомобіль гілки дерева, є саме виконавчий орган органу місцевого самоврядування - Київська міська державна адміністрація. Схожого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 04 вересня 2019р. у справі №200/22129/16-ц та від 25 січня 2023р. у справі №522/2891/20, в яких покладаючи на Дніпровську міську раду обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди, місцевий суд врахував, що дерево, з якого впала гілка на належний позивачу автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста та виходив із відсутності даних, що дане дерево відповідно до вимог частини п`ятої статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перебувало на балансовому обліку виконавчого комітету чи будь-якої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування». Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов?язання. Згідно ст. 1190 Цивільного кодексу України особи спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Відтак, відсутні підстави для солідарного стягнення шкоди з усіх відповідачів, оскільки відповідальність за завдану позивачці шкоду покладається на виконавчий орган органу місцевого самоврядування - Київську міську державну адміністрацію. Доводи відповідача 2 щодо неналежного паркування автомобіля KIA SPORTAGE, р.н. [NUMBER] , суд не бере до уваги, оскільки судом не встановлено, а сторонами не доведено, що автомобіль позивача на момент пошкодження знаходився в місці, забороненому для паркування. Факт неправильного паркування працівниками правоохоронних органів зафіксовано не було, відомості стосовно притягнення позивача до відповідальності за порушення у сфері дорожнього руху в матеріалах справи відсутні, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо тверджень відповідача 1 про необхідність оцінювати наслідки падіння гілки дерева з огляду на несприятливі погодні умови слід зазначити наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов?язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов?язання, якщо вона доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку або непереробної сили, тобто надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов?язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов?язання. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 30.11.2021р. у справі №913/785/17. У даному випадку судом не встановлено, що гілка дерева могла впасти на автомобіль позивача через погодні умови, які є непереробною силою, адже відповідачем 1 цього не доведено належними та допустимими доказами, а відтак відсутні підстави для звільнення від цивільно-правової відповідальності. Щодо розміру завданої шкоди, то вона підтверджена належними доказами, позивач довів розмір витрат, які він мусить зробити для відновлення свого порушеного права, що за Висновком від 29.09.2023р. склали 255 937,31 грн. Відповідачами не спростовано вказаний Висновок. Слід зазначити, що судом двічі за клопотанням відповідача 1 та відповідача 2 призначалась судова експертиза для визначення вартості матеріального збитку, яка не була проведена. Від відповідача 3 та відповідача 4 доказів на спростування Висновку, поданого позивачем, не надано, клопотань про призначення експертизи не заявлялось, а тому немає підстав для не врахування цього письмового доказу при ухваленні рішення у справі. З огляду на вищезазначене, вина Київської міської державної адміністрації в пошкодженні автомобіля позивача та завданні матеріальної шкоди встановлена та вказаним відповідачем не спростована. Щодо вимог про стягнення з моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв?язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). У даному випадку пошкодження автомобіля сталось із вини Київської міської державної адміністрації. Позивачем доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями з боку Київської міської державної адміністрації, які це спричинили. Безумовно, внаслідок пошкодження автомобіля, позивачу було завдано душевних страждань та переживань. Між тим, позивачем не в повній мірі обґрунтовано розмір моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Обґрунтовуючи свої вимоги в частині заподіяння моральної шкоди позивач посилався на те, що автомобіль був його основним засобом пересування і його пошкодження завдало душевних страждань і негативно вплинуло на моральний стан. Так, згідно з практикою ЄСПЛ порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»). Суд, враховуючи обставини справи, виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що достатнім для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, є стягнення 5 000,00 грн. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 4 на користь позивача 255 937,31 грн. майнової шкоди та 5 000,00 грн. моральної шкоди, щодо вимог до відповідача 1, відповідача 2 та відповідача 3 слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача Київської міської державної адміністрації на користь позивача підлягає стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 2 601,00 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial