Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

АТ «Криворізька теплоцентраль», в інтересах якого діє адвокат Черенко Є.І., звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії без укладання договору, мотивуючи свою заяву тим, що позивач протягом періоду з 22.10.2019 по 06.11.2020 здійснював постачання теплової енергії на користь відповідача без договору на таке постачання. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань Захаренков Д.О. Припинив господарську діяльність та не є фізичною особою підприємцем з 2014 і по теперішній час. Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 06.11.2020, власником нежитлового приміщення 65 за адресою [ADDRESS] був [PERSON] . Згідно з рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради №343 від 12.10.2011 «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від КП «Криворізька теплоцентраль», а саме об`єкти теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганського районах міста. Таким чином, з 01.10.2013 виконавцем послуги з теплопостачання для будинку [ADDRESS] є АТ «Криворізька теплоцентраль». Опалення нежитлового приміщення 65 відповідача у житловому будинку по [ADDRESS] здійснюється через внутрішньобудинкову систему опалення, а отже відповідач фактично весь час отримував теплову енергію без укладання відповідного договору. У зв`язку із тим, що відповідач не проявив власної ініціативи на укладання договору позивач виходив за адресою приміщення 65 по [ADDRESS] , однак було встановлено, що приміщення зачинено, будь-яка господарська діяльність не ведеться. Встановити власника не вдалось. Позивач 12.02.2021 за №840/30 склав супровідний лист щодо укладання договору купівлі-продажу теплової енергії №1092/31 як з власником приміщення 65 за адресою [ADDRESS] , однак згідно акту від 15.02.2021 було встановлено, що приміщення зачинено, будь-яка господарська діяльність не ведеться, встановити власника та вручити супровідний лист з додатками не має змоги. Відповідач вимоги закону не виконав, договір між сторонами укладено так і не було. Таким чином, позивач протягом періоду з 22.10.2019 по 06.11.2020 здійснював постачання теплової енергії на користь відповідача без договору на таке постачання. Зазначене нежитлове приміщення відповідача знаходиться у багатоповерхневому житловому будинку, підключеному до централізованої системи опалення, а отже відповідач фактично весь час отримував теплову енергію без укладання відповідного договору. В результаті чого виникла заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії за період з 22.10.2019 по 06.11.2020 в розмірі 15246,85 грн, інфляційні втрати - 12453,68 грн, 3% річних - 2473, 58 грн. Вказані суми заборгованості позивач просить стягнути на свою користь з відповідача, а також відшкодувати судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 3028,00 грн.. Ухвалою суду від 26.08.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачем скеровано до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти позовних вимог позивача та просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не доводить в позовній заяві належними, достатніми та достовірними доказами володіння ним об`єктом нерухомого майна саме з 22.10.2019. Посилається на те, що станом на 22.10.2019 спірним нерухомим майном не володів. Також, у розрахунку сума боргу вказана по 06.11.2020, що не може вважатися вірним, так як 06.11.2020 відповідач вже не був власником. Отже вважає нарахування та пред`явлення матеріально-правових вимог відповідача з 22.10.2019 по 06.11.2020 з боку позивача необґрунтованими. Крім того просить застосувати строки позовної давності. Від представника позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» надійшла відповідь на відзив. Посилається на те, що твердження відповідача, що станом на 06.11.2020 він не був власником майна не відповідає дійсності, адже договір купівлі продажу нежитлового приміщення посвідчений 06.11.2020. Щодо строків позовної давності, зазначає наступне. 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Законом України від 15.03.2022 №2120-розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено пунктом 19 такого змісту «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Враховуючи вище викладене, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування факту споживання теплової енергії. 28.10.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, наведені в яких доводи є тотожними з тими, що наведені у відзиві відповідачем. Також, у рахунку сум вказана по 06.11.2020, що не може вважатися вірним, так як з 06.11.2020 відповідач не був власником, з приводу чого наддасть інформацію в поясненнях після всіх заяв по суті. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Правилами ч.1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суд встановив, що відповідно до ч. 2 ст. 108 ЦК України, ПАТ «Криворізька теплоцентраль» є правонаступником ДП «Криворізька теплоцентраль». В результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту ПАТ «Криворізька теплоцентраль», що пов`язані зі зміною типу товариства у відповідності до ЗУ «Про акціонерні товариства», змінено найменування товариства на Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», про що 14.05.2018 року внесені дані до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно з рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради № 343 від 12.10.2011 року «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від Комунального підприємства «Криворіжтепломережа» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» до ДП «Криворізька теплоцентраль» передано об`єкти теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому (по новому Покровський), Інгулецькому та Саксаганському районах міста. Таким чином, з 01.10.2013 року виконавцем послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання для будинку [ADDRESS] є Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль». Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань [PERSON] припинив господарську діяльність та не є фізичною особою підприємцем з 2014 і по теперішній час (а.с.6). Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 06.11.2020, власником нежитлового приміщення 65 за адресою [ADDRESS] був [PERSON] (а.с.15-16). Позивач 12.02.2021 за №840/30 склав супровідний лист щодо укладання договору купівлі-продажу теплової енергії №1092/31 як з власником приміщення 65 за адресою [ADDRESS] , однак згідно акту від 15.02.2021 було встановлено, що приміщення зачинено, будь-яка господарська діяльність не ведеться, встановити власника та вручити супровідний лист з додатками не має змоги (а.с.7). Відповідач вимоги закону не виконав, договір між сторонами укладено так і не було. За визначенням, наведеним у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Опалення нежитлового приміщення 65 відповідача у житловому будинку по [ADDRESS] здійснюється через внутрішньобудинкову систему опалення, а отже відповідач фактично весь час отримував теплову енергію без укладання відповідного договору. У зв`язку із тим, що відповідач не проявив власної ініціативи на укладання договору позивач виходив за адресою приміщення 65 по [ADDRESS] , однак було встановлено, що приміщення зачинено, будь-яка господарська діяльність не ведеться. Встановити власника не вдалось. На виконання рішень Виконавчого комітету Криворізької міської ради «Про початок опалювального сезону 2019-2020» від 18.09.2019 №448, «Про закінчення опалювального сезону 2019-2020» від 23.03.2020 №168, «Про початок опалювального сезону 2020-2021» від 16.09.2020 №466, позивач вчасно розпочинав опалювальні сезони 2019-2020 у м. Кривому Розі. Позивач протягом періоду з 22.10.2019 по 06.11.2020 здійснював постачання теплової енергії на користь відповідача без договору на таке постачання. Факт належного виконання АТ «Криворізька теплоцентраль» зобов`язання щодо постачання теплової енергії підтверджується актами подачі теплоносія у період з 22.10.2019 по 06.11.2020 також підтверджується актами подачі теплоносія на припинення подачі теплоносія за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-21). Обов`язок споживача щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію встановлено ст.19 Закону України «Про теплопостачання». Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач - фізична особа або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальних послуг (пункт 6 частини першої статті І Закону №2189-VІІІ). Індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами згідно з п. 5 ч. 2ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Крім того, відповідачем контррозрахунку суми заборгованості заявленої позивачем до стягнення суду не надано, доводи про неправильність його проведення жодним доказом не підтверджуються, а тому є необґрунтованими і не можуть бути прийняті судом до уваги, у зв`язку з чим суд вважає розрахунок заборгованості позивача належним та допустимим доказом, оскільки такий по суті фактично не оспорено. Наведеним вище спростовуються доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, щодо відсутності заборгованості у визначеному позивачем розмірі. Крім того, суд зауважує, що відповідачем не надано належних доказів, що останній не був власником нежитлового приміщення. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання. Вирішуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності до даного позову, суд вказує наступне. Частиною третьою статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. До суду подана заяв про застосування позовної давності, однак вона не може бути задоволена з наступних підстав. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року. Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Крім того, на підставі п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Врахувавши наведені норми, суд дійшов переконання, що для заявлених позивачем вимог за період 13.11.2014 року по лютий 2017 року строк позовної давності сплинув, а з 01 березня 2017 року строки загальної позовної давності продовжені, оскільки Законами України були внесені зміни до ЦК щодо продовження строків за ст. 257 ЦК на час дії карантинних обмежень та на час введеного в Україні воєнного стану. Врахувавши наведені норми, суд дійшов переконання, що позовна давність для пред`явлення позовних вимог за період з 22.10.2019 по 06.11.2020 станом на день звернення до суду не сплила оскільки її перебіг був зупинений до кінця дії карантину 30.06.2023. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності продовжується на строк дії воєнного стану в Україні. Надавши юридичну оцінку наявним розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеним позивачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу суд встановив, що заборгованість за послуги з теплопостачання за період з за період з 22.10.2019 по 06.11.2020 розрахована арифметично вірно та складає 15246,85 грн основного боргу, 3% річних 2473,58 грн, інфляційні втрати 12453,68 грн. Докази звернення відповідача в установленому законодавством порядку з претензіями щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг АТ «Криворізька теплоцентраль», зміни споживчих властивостей та перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим у матеріалах справи відсутні. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3028,00 грн в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved