Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (надалі також АТ «А-Банк», позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі також відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що відповідач приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг позивача. 25.12.2023, будучи клієнтом банку, відповідач уклав з банком кредитний договір АВН0СТ155101703495384797 (надалі також Кредитний договір) щодо надання кредиту у розмірі 105 000 грн. строком на 60 місяців, тобто до 24.12.2028, зі сплатою процентів у розмірі 55.00 щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. Кредитний договір складається з заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту. Як ідеться у позові, позивач виконав умови Кредитного договору та надав відповідачу Кредит у порядку та строки, встановлені таким кредитним договором. Водночас відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, вчасно не сплачує платежі. На виконання приписів п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України проводилось інформування відповідача про наявну заборгованість шляхом повідомлення за допомогою телефонних дзвінків та смс-повідомлень, письмово вимоги не направлялись, оскільки договором це не передбачено. Разом з тим, як зауважує позивач, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов Договору, відтак не виконав зобов`язання за вказаним договором. За твердженням позивача, за станом на 29.04.2025 у відповідача перед позивачем заборгованість за кредитним договором склала 135 718, 04 грн., яка складається з 99 291, 36 грн. загального залишку заборгованості за наданим кредитом, 36 426, 68 грн. загальний залишок заборгованості за процентами. Наведена обставина стала приводом для звернення позивача до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді від 12.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 31.10.2025 задоволено клопотання представника відповідача, позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. На виконання ухвали суду 05.11.2025 позивачем подано заяву про усунення недоліків з підтвердженням надсилання копії позовної заяви стороні відповідача. Судові засідання неодноразово відкладались у зв`язку з поданими заявами представника відповідача про їх відкладення. 09.12.2025 через підсистему «Електронний суд» представником відповідача подано відзив на позов, у якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, останній просить поновити строк для надання відзиву на позов та зазначає, зокрема, таке. У кредитному договорі ABH0CT155101703495384797 від 2023-12-25 року не передбачене право кредитодавця вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, вимога про дострокову виплату кредиту та докази її вручення відповідачу в матеріалах справи відсутні. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 в справі №638/13683/15-Ц, постанові Верховного Суду від 22.11.2023 в справі № 426/4264/19, обов`язковою умовою для дострокового стягнення споживчого кредиту є направлення кредитодавцем позичальнику у порядку, визначеному ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», вимоги про усунення порушення (дострокове виконання зобов`язань протягом 30 календарних днів. За відсутності факту належного направлення кредитором вимоги позичальнику про усунення порушень кредитного договору суд може стягнути лише прострочену суму боргу, а платежі, за якими строк сплати ще не настав ні. У зв`язку з цим представник відповідача вказав, що матеріали справи не містять жодних доказів направлення кредитором на адресу відповідача вимоги про усунення або дострокового виконання зобов`язань. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом про захист прав споживачів порядок. Посилаючись на позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-Ц, представник відповідача зазначає, що якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону про захист прав споживачів у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбаченого зазначеним договором порядку, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а суд немає підстав для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. При цьому, у відзиві ідеться, що суд не може прийняти до уваги твердження позивача про надіслання відповідачу смс-повідомлень, позаяк такий спосіб комунікації з позичальником не передбачений кредитним договором як в цілому, так і щодо дострокового повернення кредитних коштів. Отже, враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вручення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд мав дійти висновку, що у відповідача не виник обов`язок дострокового повернення суми грошових коштів за кредитним договором № ABH0CT155101703495384797 від 2023-12-25 року, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач за умовами договору має право на вимогу дострокового погашення кредиту та того, що ним було направлено відповідачу вимогу про дострокове повернення кредитів і така була отримана відповідачем. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивач, посилаючись на суму заборгованості у розмірі 135718.04 грн., не надав належного документального підтвердження, яке б обґрунтовувало розрахунок цієї суми. Зокрема, не було подано жодних документів, які б підтверджували: - Періодичність та обсяг платежів, здійснених відповідачем, що передбачені кредитним договором; - Конкретну формулу чи алгоритм нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов договору; Докладний опис виникнення суми комісій чи інших платежів, які включені у загальну заборгованість. Відсутність такого документу порушує право відповідача на обґрунтований захист і ставить під сумнів можливість об`єктивного розгляду справи. Крім того, позивач мав забезпечити належне доведення обставин, які підтверджують розмір його вимог. У цьому випадку відсутність документального підтвердження розрахунків може свідчити про те, що зазначена в позові сума заборгованості є надуманою або невірно обчисленою. Також важливо звернути увагу на те, що без такого розрахунку суд не мав правових підстав для прийняття рішення про стягнення з відповідача заборгованості, оскільки це суперечить принципу всебічного та повного дослідження обставин справи. У судове засідання, призначене до розгляду на 22.01.2026, представник позивача не з`явився. Разом з тим у матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, у разі виникнення обставин викладених в ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідач та його представник, будучи повідомленими про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, у судове засідання не зявилися. Про причини неявки суд не повідомляли, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не подавали. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наслідком розгляду даної справи, суд, перейшовши до стадії ухвалення судового рішення, відповідно до положень ч. 1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання на 26.01.2026 на 16 год. 00 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення. Дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши додані сторонами докази, суд встановив таке. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчинення чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи підтверджено, та не спростовується сторонами у справі, що [PERSON] уклав з позивачем Договір про надання банківських послуг, про що свідчить заява про приєднання до умов та правил банківських послуг в АТ «А-Банк», в якій відповідач засвідчив, що ця анкета-заява разом з паспортом споживчого кредиту та Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», що розміщені за посиланням www.a-bank.com.ua становлять договір про надання банківських послуг, а також засвідчив генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватись ним для вчинення правочинів та платіжних операцій. Відповідачем разом з анкетою-заявою за допомогою електронного підпису з використанням одноразового цифрового ідентифікатора 31.05.2022 підписано запевнення Клієнта до Договору надання банківських послуг, з підписанням якого Договір набуває чинність. 25.12.2023 [PERSON] звернувся в АТ «А-Банк» з заявою про надання послуги «Швидка готівка» № АВН0СТ155101703495384797 від 2023-12-25 року, підписаною електронним цифровим підписом, в якій просив надати кредит за послугою «Швидка готівка» на таких умовах: сума кредиту 105 000 грн., строк кредиту - 60 місяців з 25.12.2023 по 24.12.2028 включно, процентна ставка фіксована - 55 % на рік, розмір щомісячного платежу 5227.04 грн., номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту № 5169155129135024. Також відповідачем разом з заявою цього ж дня підписано паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», в якому містяться основні умови кредитування, аналогічні тим, що містяться в інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови, а також таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит. В пункті 6 паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка» передбачено, що в разі наявності заборгованості у клієнта із сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, банк має право достроково розірвати кредитний договір та здійснити дії, направлені на погашення залишку заборгованості, що виникла при користуванні клієнтом послугою «Швидка готівка». Як убачається з Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, чиста сума кредиту/Сума платежу за розрахунковий період, яка повинна сплачуватись 25 числа кожного місяця у період з 25.01.2024 по 25.11.2028 складає 5227.04/5227.05 грн. та 24.12.2028 5226.26 грн. Факт перерахування позивачем [PERSON] грошових коштів у розмірі 105000,00 грн. за Кредитним договором підтверджується меморіальним ордером № TR.34037276.33264.65455 від 25.12.2023. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № АВН0СТ155101703495384797 від 2023-12-25, станом на 29.04.2025 заборгованість відповідача перед позивачем становить 135 718.04 грн., з яких: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 99 291,36 грн., залишок заборгованості за тілом кредиту 97168,07000000001 грн., залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений) 2123,29 грн., загальний залишок заборгованості за процентами 36426,68 грн., залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість 594,72 грн., залишок заборгованості за процентами на прострочені заборгованість 35 831,96 грн. Згідно з випискою по кредиту від 29.04.2025 за період з 25.12.2023 по 28.04.2025 заборгованість відповідача за станом на 29.04.2025 становить 135 569, 59 грн. Крім того, позивачем до позовної заяви додано документи, що підтверджують його правомочність надавати кредити Статут АТ «А-Банк», виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з зазначенням виду економічної діяльності позивача 64.19 Інші види грошового посередництва (основний), витяг з Державного реєстру банків. Вирішуючи порушене у позовній заяві питання щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, суд виходить з такого. Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). В силу частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Із положень частини третьої статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон №675-VIII) слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону №675-VIII пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. За змістом частини шостої статті 11 Закону №675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII). В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII, електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054ЦК України), позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України). Частиною 3 статті 1054 ЦК України визначені особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У частині 2 статті 627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі - Закон № 1734-VIII), який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» від 13 травня 1991 року № 1023-XII (далі Закон №1023-XII) застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII (стаття 11 Закону № 1023-XII у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону №1023-XII. З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон № 1734-VIII, а у частині, що йому не суперечить, - також Закон № 1023-XII. Відповідно до положень частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту». Враховуючи, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року на ці правовідносини почала поширюватися частина четверта статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження №14-680цс19), є релевантною для даних правовідносин та може бути застосована в частині наслідків для кредитора у разі невиконання передбаченого законодавством досудового врегулювання спору. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц виснувала, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини 10 статті 11 Закону № 1023-XII (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а в суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову в частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Факт укладання договору та користування платіжною карткою підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, підписаною відповідачем, завіреною відповідачем копією особистого документа (паспорта), випискою по картці. Судом встановлено, що 25.12.2023 [PERSON] звернувся до АТ «А-Банк» з заявою про надання послуги «Швидка готівка» щодо надання йому кредиту в розмірі 105 000 грн. строком на 60 місяців (тобто до 24.12.2028) зі сплатою процентів у розмірі 55% щорічно. Сторонами погоджено повернення кредиту та сплату процентів шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів (рівними частками у розмірі 5227.04 грн. протягом всього строку дії договору, а саме до 24.12.2028). Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача сплата ануїтентних платежів передбачена до 25.11.2028 числа щомісячно у розмірі 5227, 04 чи 5227.05 грн. (в залежності від місяця) та 24.12.2028 у розмірі 5226.26 грн. Належними та допустимими доказами у справі підтверджено факт виконання АТ «А-БАНК» зобов`язань за Договором у повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору. В свою чергу належними та допустимими доказами у справі підтверджено, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом. Матеріалами справи, зокрема, розрахунком заборгованості відповідача підтверджується, що позичальник свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів належним чином виконував у період з 25.01.2024 по 25.07.2024. Водночас, починаючи з 26.08.2024 перестав вносити передбачені Кредитним договором ануїтетні платежі вчасно та у передбаченому Кредитним договором розмірі, а з 26.02.2025 по день звернення позивача з даним позовом в суд такі припинив вносити. З розрахунку заборгованості за Кредитним договором убачається, що відповідачем внесено в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором грошові кошти в сумі 45 685 грн. (по 5 227, 04 грн. у період з 25.01.2024 по 25.07.2024, 95, 72 грн. 26.08.2024, по 4500 грн. 07.01.20245 та 31.01.2025). Відтак слушними є доводи позивача про наявність у відповідача непогашеної у передбачений Кредитним договором строк заборгованості за таким договором. Факт наявності непогашеної у встановленої договором строк заборгованості перед позивачем стороною відповідача не оспорюється. Водночас заслуговують на увагу доводи відповідача щодо невиконання банком обов`язків, передбачених Законом України «Про споживче кредитування» щодо повідомлення у письмовій формі споживача про наявність заборгованості із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Так, як убачається з матеріалів справи та не спростовується позивачем, банк не надсилав письмового повідомлення відповідачу про наявність у нього заборгованості із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Направлення досудової вимоги боржнику у разі заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, передбачено частиною 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування». Водночас суд зауважує, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»). Враховуючи, що кредитор вимагає від боржника повернення достроково всієї суми кредиту зі сплатою процентів за користування таким кредитом, а доказів направлення досудової вимоги про дострокове повернення кредитних коштів матеріали справи не містять, суд констатує про порушення Банком вимоги Закону України «Про споживче кредитування» щодо направлення досудової вимоги про дострокове повернення кредитних коштів. Як установлено в ході судового розгляду, представник Банку, звернувся до суду з позовом 29.04.2025 та вимагає дострокове повернення кредиту у розмірі 135 718.04 грн. Водночас судом встановлено, що розмір простроченої заборгованості у відповідача перед банком становить 37 955.25 грн., з яких 2123.29 грн. становить залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений), залишок заборгованості за процентами на прострочені заборгованість 35 831, 96 грн. З огляду на наведені норми матеріального права та умов укладеного кредитного договору, суд погоджується з доводами представника відповідача, що з відповідача на користь АТ «А-Банк» не може бути стягнено заборгованість за період з 29.04.2025, оскільки такий за станом на день звернення позивача з даним позовом ще не настав. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову АТ «А-Банк» в частині стягнення з відповідача заборгованості, строк вимоги за якою настав (простроченої заборгованості), що з огляду на дату подання позову та виконаного позивачем розрахунку, становить 37 955,25 грн., яка складається з: 2123,29 грн. залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений), 35 831, 96 грн. залишок заборгованості за процентами на прострочені заборгованість. Крім того, суд зазначає, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду із позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором у разі встановлення прострочення позичальником сплати наступних платежів та виконання всіх передбачених кредитним договором та чинним законодавством вимог щодо обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як убачається з платіжного доручення, позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2422, 40 грн. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то з огляду на відсоток задоволених вимог позивача (27,97 %), з [PERSON] на користь АТ «А-Банк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 677,54 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial