Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 3% річних від простроченої заборгованості за кредитним договором № DNHDGK00000346 від 29.09.2006 року за період з 01.04.2019 по 30.09.2022 p. у розмірі 845.11 долар США, що за курсом 36.56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.09.2022 року складає 30897.22 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 29.09.2006 року уклали кредитний договір № DNHDGK00000346. Згідно договору АТ КБ «Приват Банк» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 22 420 Долар США на термін до 28.09.2017 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками та комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку із зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором [PERSON] за період з 01.04.2019 року по 30.09.2022 року має заборгованість за кредитним договором в сумі 8045,56 доларів США. Тому банк має право на стягнення грошових коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ст.625 ЦК України . Тому просить стягнути 3% річних від простроченої суми за зазначений період що становить 845, 11 доларів США. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Ісаєвої Д.А. від 29.11.2022 року відкрите спрощене позовне провадження у справі. Крім того, ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Ісаєвої Д.А. від 20.01.2023 року клопотання відповідача про зупинення провадження по даній цивільній справі було задоволено та зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в справі 202/6436/21. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2024 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Доценко С.І. на підставі розпорядження керівника апарату суду №188 . Ухвалою Індустріального районного суду від 13.09.2024 року дану справу було прийнято до свого провадження. Ухвалою Індустріального районного суду від 11.11.2024 р. зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням в справі 202/6436/21. Ухвалою Індустріального районного суду від 23.10.2025 р. поновлено провадження у справі. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано наступне. В провадженні Індустріального районного суду міста Дніпра перебуває цивільна справа №202/6436/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 14.06.20225 року у вказаній справі за наслідками розгляду клопотання представника позивача призначено економічну експертизу. Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо суми заборгованості за тілом кредиту на підставі яких було здійснено розрахунок. Окрім того, за наявності заборгованості станом на 28.09.2017 року позивач мав право на протязі трьох років від зазначеної дати звернутися до суду з позовом, однак не зробив цього. Позивачем не надано доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності, заяв про поновлення строку позовної давності й доказів існування поважних причин для пропуску строку звернення до суду. У зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні позову та застосувати наслідки спливу позовної давності. Представником відповідача було подано відповідь на відзив, в якому він вказав наступне. Згідно виписки по рахунку, вбачається, що [PERSON] до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про її обізнаність про умови кредиту. Згідно п. 5.1 кредитного договору обумовлено, що договір діє до моменту повного виконання зобов`язань сторонами. Тобто термін дії договору обумовлений моментом повного виконання зобов`язань. У зв`язку з зазначеним, строк позовної давності при зверненні до суду позивачем дотримано. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. У задоволенні позовних вимог просила відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши заяви по суті позову та докази , подані сторонами на обґрунтування , суд встановив наступні фактичні обставини. 29 вересня 2006 року між сторонами кредитного договору №DNHDGK00000346, [PERSON] отримала кредит в сумі 20 000 доларів США (на придбання нерухомості), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк до 28 вересня 2017 року ( копія кредитного договору №DNHDGK00000346). На підтвердження доводів позивачем надано розрахунок заборгованості за договором станом на 30.09.2022, відповідно до якої заборгованість за кредитом становить 8045,56 доларів США, розрахунок 3% річних від простроченої суми , відповідно до якого за період з 01.04.2019 по 31.12.2019 3% від простроченої суми становлять 845,11 доларів США, виписку за кредитним договором з 29.09.2006 по 18.10.2022 , копію заявки на видачу готівки в сумі 20000 доларів США, копію паспорту відповідачки, копія статуту АТ КБ «ПриватБанк» , копію банківської ліцензії банку. Позивач у позовній заяві просить стягнути 3% річних від простроченої суми за період з 01.04.2019 року по 30.09.2022 року у розмірі 845, 11 доларів США . Таким чином, предметом позову є відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді обов`язку боржника сплатити на вимогу кредитора три процента річних від простроченої суми. Тому , враховуючи , що вимога про 3% річних є похідною від наявності прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, суд має встановити наявність правовідносин між сторонами, наявність і прострочення боржником грошового зобов`язання за цим кредитним договором , обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Така позиція суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 535/757/17 (провадження № 61-30148св18) Отже, у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. При цьому суд зазначає, що лише доведеність грошового зобов`язання та факту його порушення дозволяє кредитору на законних підставах вимагати цих додаткових платежів на підставі ст.625 ЦК України. Таким чином, суд на підставі наданих доказів для стягнення з позичальника 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України, має встановити наявність у останнього простроченого грошового зобов`язання перед банком за договором кредиту №DNHDGK00000346. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи, що наявність заборгованості за кредитним договором та її стягнення з боржника була предметом розгляду в іншій справі № 202/6436/21, то провадження в цій справі було зупинено до набрання чинності рішенням в зазначеній справі. Провадження в цій справі було відновлено після зникнення підстав для її зупинення. Так, судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпра від 28.03.2025 року у справі № 202/6436/21 у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNHDGK00000346 відмовлено. Судове рішення суду першої інстанції у справі № 202/6436/21 обґрунтоване тим, що судом встановлено, що згідно з відповіддю з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 1238043 від 27.03.2025, між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстрові номера № 351, 352, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, до « [PERSON] №1 Пі-Ел-Сі» перейшло право вимоги, як первісному кредитору за кредитними та забезпечувальними договорами, за яким перейшло право вимоги до боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Зазначені обставини встановлені також апеляційним судом Дніпропетровської області від 26.10.2017 в справі № 202/4346/15-ц. А тому суд , при розгляді справи № 202/6436/21 , прийшов до висновку , що на момент звернення з позовом АТ КБ «ПриватБанк» не був особою, права якої порушуються, не визнаються або оспорюються, , а тому не мало право вимоги до відповідачки за кредитним договором № DNHDGK00000346 від 29 вересня 2006 року. 10.09.2025 року Дніпровський апеляційний суд при апеляційному перегляді рішення у справі № 202/6436/21, погодився з висновками суду першої інстанції та рішення Індустріального районного суду м. Дніпра від 28.03.2025 року залишив без змін . Таким чином, 10.09.2025 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпра від 28.03.2025 року набуло законної сили . Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності суд приходить до висновку , що позивачем не доведено право вимоги до відповідача за основним договором - про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNHDGK00000346 від 29 вересня 2006 року у зв`язку із відступленням АТ КБ «ПриватБанк» права вимоги «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» за договорами про іпотечні кредити, зокрема по кредитному договору № DNU0GK00000346 від 29 вересня 2006 року, укладеному між позивачем та відповідачкою [PERSON] , що підтверджено судовими рішеннями, що набрали законної сили. Виходячи із відображеної в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанції у справі № 202/6436/21 , висновок про відсутність права вимоги зроблений на підставі відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 1238043 від 27.03.2025, відповідно до якої на 27.03.2025 року іпотекодержателем за цим кредитним договором № DNHDGK00000346 від 29 вересня 2006 року на 27.03.2025 року зазначений «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі». Позивачем не надано суду інших доказів на спростування цих висновків судів на день судового розгляду. Відповідно до положень ст.15 ЦК України, 4 ЦПК України судовому захисту підлягає порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси. Таким чином, враховуючи , що відповідно до положень ст. 625 ЦК України право вимоги на стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання має кредитор і є похідним від права вимоги за основним зобов`язанням , а на момент судового розгляду позивачем не доведено право на стягнення заборгованості за основним кредитним договором № DNU0GK00000346 від 29 вересня 2006 року. Тому, на думку суду у позивача не виникло право на стягнення 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання, яке є похідним від основного зобов`язання про стягнення боргу за кредитним договором . Тому в задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати по справі складаються із судового збору , який на день звернення із позовом для юридичної особи становив 2481,00 грн, які сплачені позивачем при зверненні з позовом. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, за результатом судового розгляду судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed