Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивач в позові вказує, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 16 серпня 2024 року у Департаменті адміністративних послуг Вінницької міської ради, актовий запис № 260. Від сумісного проживання дітей не мають. Даний шлюб виявився невдалим, сімейні стосунки не склались через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя. По цій причині у них часто виникали сварки та конфлікти. Вважає, що сім`я розпалась остаточно і не може бути збережена. Тому звертається до суду з даним позовом. В підготовче судове засідання представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , відповідно до поданої заяви, наявної в матеріалах справи, просить розгляд справи проводити у її відсутність, не заперечує щодо розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити з таких підстав. Так, позивач з відповідачкою зареєстрували шлюб 16 серпня 2024 року у Департаменті адміністративних послуг Вінницької міської ради, актовий запис № 260. Від сумісного проживання дітей не мають. Стаття 4 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки укласти шлюбні відносини та створити сім`ю. Згідно ст. 110 СК України подружжя має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу в разі незгоди подальшого збереження шлюбних відносин. Одруження виявилось невдалим. З січня 2025 року сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, не спілкуються, не ведуть спільного бюджету. Подальше збереження сім`ї неможливе. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась остаточно і її подальше збереження буде суперечити інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу відповідачку надалі іменувати прізвищем « [PERSON] ». Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вважає необхідним вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved