Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 24.07.2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та відповідачем [PERSON] був укладений електронний договір № 147485, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 6945,00 грн., шляхом зарахування грошових коштів на його банківську картку № [NUMBER] . Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 74220594. Зазначають, що відповідач не виконував умов кредитного договору належним чином, внаслідок чого станом на момент подання позовної заяви утворилась заборгованість за кредитним договором № 147485 від 24.08.2024 року в розмірі 12667,10 грн., яка складається з наступного: 6945,00 заборгованість по тілу кредиту, 5321,10 заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом та 401,00 грн. заборгованість по комісії. Також зазначають, що 10.10.2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 10102024, згідно умов якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» відступило право грошової вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до відповідача [PERSON] за кредитним договором відповідно до реєстру боржників № 4 від 07.01.2024 року. Посилаються на те, що пунктом 1.3 договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024 року визначено, що право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Таким чином, відповідно до реєстру боржників за договором факторингу та акту прийому-передачі реєстру боржників від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] на загальну суму 12667,10 грн. На підставі викладеного, просять стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 12667,10 грн. за кредитним договором № 147485 від 24.08.2024 року, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просили цивільну справу розглянути у відсутності представника, не заперечують проти заочного вирішення справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, відзиву на позов не надавав. У відповідності ч. 1 ст. 280 ЦПК України проведено заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Судом встановлено, що 24.07.2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та відповідачем [PERSON] був укладений електронний договір про споживчй кредит № 147485, який підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 74220594. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 6945,00 грн., з яких 5000,40 грн. шляхом зарахування грошових коштів на його банківську картку № [NUMBER] та 1944,60 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, зі строком кредитування 70 календарних днів до 02.10.2024 року, з процентною ставкою 586,00 % річних (фіксована). Вказане підтверджується, заявкою на отримання грошових коштів в кредит, копією договору про споживчй кредит № 147485, паспортом споживчого кредиту (стандартна форма), графіком платежів. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Позивач свої зобов`язання перед [PERSON] виконав в повному обсязі, перерахувавши 5000,40 грн. на платіжну картку [NUMBER] , що підтверджується листом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» № БТ/Е-1570 від 23.12.2025 року та випискою по рахунку № [NUMBER] за період з 27.07.2024 року по 19.07.2024 року. Факт отримання грошових коштів в розмірі 5000,40 грн., зарахованих на платіжну картку [PERSON] № [NUMBER] підтверджується довідкою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС». З копії виписки з особового рахунку за кредитним договором № 147485 від 24.07.2024 року заборгованість [PERSON] перед позивачем станом на 01.11.2025 року становить 12667,10 грн. 10.10.2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 10102024, згідно умов якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» відступило право грошової вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до відповідача [PERSON] за кредитним договором відповідно до реєстру боржників № 4 від 07.01.2024 року, що підтверджується копіями: договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024 року, актом приймання-передачі реєстру № 4 до договору факторингу, розрахунку заборгованості. Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024 року - реєстру прав вимоги № 4 від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] на загальну суму 12667,10 грн. Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, кредитор свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості, внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язання, у відповідача утворилась заоргованість за кредитним договором № 147485 від 24.07.2024 року в розмірі 12667,10 грн., яка складається з наступного: 6945,00 заборгованість по тілу кредиту, 5321,10 заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом та 401,00 грн. заборгованість по комісії. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Пунктом 2 ст. 1050 ЦК передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1077, 1078 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога). Судом встановлено, що відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у добровільному порядку не сплатив заборгованість за договором позики, в зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правничої допомоги, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що надання правничої допомоги адвокатським бюро «Соломко та партнери» позивачу ТОВ «ФК «ЕЙС» підтверджується: договором про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року, додатковою угодою № 25770855217 до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року, копією свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю КС № 7073/10 та ордеру на надання правничої допомоги, протоколом погодження вартості послуг, актом прийому-передачі наданих послуг від 20.08.2025 року, в якому зазначений розмір винагороди за надану правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Правилами ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З огляду на те, що позивачем вимоги процесуального закону щодо строку і порядку подачі доказів про витрати на правничу допомогу дотримані, то такі витрати підлягають стягненню з відповідача. З врахуванням викладеного, з відповідача [PERSON] на користь позивача мають бути стягнені витрати на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. На підставі ст. 526, 610, 611, 612, 623, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved