Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

07.07.2025 до Камінь-Каширського районного суду Волинської області надійшла позовна заява ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] , у якій позивач просить стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 20.02.2023-100000874 від 20.02.2023 у розмірі 11687,91 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 20 лютого 2023 року ТОВ «Споживчий центр» та відповідачка уклали кредитний договір № 20.02.2023-100000974, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у розмірі 6000 грн строком на 56 днів на умовах, встановлених договором. За умовами договору відповідачка зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти, комісію. У зв`язку з невиконанням належним чином відповідачкою зобов`язань за кредитним договором, станом на дату подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 11687,91 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6000 грн, за процентами 4787,91 грн, комісією 900 грн, чим порушуються права та інтереси позивача. Ухвалою судді від 21.07.2025 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У поданому до суду 08.08.2025 року відзиві на позовну заяву представник відповідачки зазначає, що відповідачка позовні вимоги не визнає. На обґрунтування цього зазначив, що до позовної заяви позивачем не долучено графік платежів. Також зазначив, що суду не надано доказів проведення ідентифікації відповідачки при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету ТОВ «Споживчий центр». Зазначення у тексті заявки, пропозиції договору особистих даних [PERSON] (прізвище, ім`я, по батькові відповідача, адреса його проживання та ідентифікаційний код) не підтверджує підписання останньою кредитного договору в електронній формі. Квитанція LIQPAY від 20.02.2023 року у поданому вигляді не може бути доказом у розумінні ст. 76 ЦПК України, оскільки не встановлює факту, що відповідачка отримувала кошти, не ідентифікує одержувача коштів, не є первинним бухгалтерським документом відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» так як не містить даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, повного номеру картки, правильно не вказано платника (вказано «Швидко гроші»), що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу саме ТОВ «Споживчий центр» коштів в сумі 6000 грн на картковий рахунок, який належить саме [PERSON] . Окрім того відповідачка не вчиняла будь-яких дій зі свого кнопочного мобільного телефону [NUMBER] щодо оформлення електронного договору № 20.02.23-100000974 від 20.02.2023 року, не отримувала жодного листа на адресу своєї електронної пошти, якої в неї, як у людини похилого віку, ніколи не було та смс-повідомлення, вона не здійснювала входу на сайт ТОВ «Споживчий кредит» за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, яких у неї ніколи не було. З цих підстав просить відмовити в задоволенні позову. У поданій 14.08.2025 року відповіді на відзив представник позивача зазначає, що відповідачем під час укладення кредитного договору, відповідно до п. 16 Заявки договору було проведено ідентифікацію через систему BankID. Між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 20.02.2023 р.; 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору № 20.02.2023-100000974 (кредитної лінії) від 20.02.2023 р.; 3) надсилання відповідачем Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №20.02.2023- 100000974 (кредитної лінії) від 20.02.2023 р. Таким чином, Кредитний договір №20.02.2023-100000974 від 20.02.2023 р. було укладено у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Документи, що складають Кредитний договір, стороною відповідача підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий 0982658114. Окрім того, даний номер телефону зазначений як контактний номер телефону відповідача в шапці відзиву на позовну заяву, що підтверджує належність номеру телефону [NUMBER] відповідачу. Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору - 20.02.2023. Відповідач не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону [NUMBER] належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Позивач надає суду Log File з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі позивача веб-сайті позивача sgroshi.com.ua. Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений. Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Також, підписуючи Оферту Відповідач Підтвердив той факт, що розуміє умови на яких укладається договір. У відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), відповідачем вкотре було підтверджено розуміння та чіткість умов укладання даного договору. Тобто, відповідач підтвердив факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодився на відповідні умови кредитування. Також, відповідачем не було надано відомостей щодо оскарження умов кредитного договору у судовому порядку. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією № 2224278869 від 20.02.2023, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Таким чином вважає безпідставними доводи відзиву про ненадання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документу. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Просить задовольнити позовні вимоги. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві, відповіді на відзив просив справу розглянути за відсутності представника позивача. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову. Зауважив, що і повторною відповіддю банку на ухвалу суду про витребування документів не підтверджується перерахування коштів відповідачці, оскільки платежі на картку не відповідають даті перерахування коштів та відсутні інші ідентифікатори платежу. Заслухавши пояснення представника відповідачки, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов таким, що до задоволення не підлягає. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Щодо укладення договору: Судом встановлено, що 20 лютого 2023 року ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] уклали електронний кредитний договір № 20.02.2023-100000974, який підписаний відповідачкою одноразовим ідентифікатором Н624, що стверджується паспортом споживчого кредиту (а.с. 11-12), додатком до анкети позичальника від 20.02.2023 (а.с. 13), пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) від 20.02.2023 (а.с. 14 зворот - 17), заявкою від 20.02.2023 (а.с. 18-19), підтвердженням укладення кредитного договору № 20.02.2023-100000974 від 20.02.2023 (а.с. 20). Згідно з пунктами 3.1, 4.1, 4.3 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача. Днем надання кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. Відповідно до пунктів 1-10, 14-15 вищезазначеної заявки, дата надання кредиту 20.02.2023, сума кредиту 6000 грн, строк, на який надається кредит, 56 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 16.04.2023. Період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту (надалі «черговий період»). Період користування ставкою «Економ» період фактичного користування Кредитом, протягом якого застосовується фіксована Процентна ставка «Економ», який розпочинається в день, наступний за днем сплати Позичальником повністю всіх платежів (частини Суми Кредиту, нарахованих Процентів, Комісії), нарахованих на дату платежу, та закінчується в дату поточного чергового періоду (надалі-період «Економ»). Ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,2% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом першого чергового періоду та протягом періоду «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Ставка «Стандарт» стандартна фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім першого чергового періоду та періоду «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Проценти розраховуються шляхом множення Кредиту/залишку Кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі «Комісія») 15% від суми Кредиту та дорівнює 900 грн. 00 коп. Розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Неустойка: 60 грн 00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 438 % річних. Аналізуючи зміст кредитного договору № 20.02.2023-100000974 від 20.02.2023, встановлено, що у ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови надання кредиту. Таким чином матеріалами справи підтверджується факт укладення кредитного договору в електронній формі 20.02.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , що спростовує позицію відповідача. Щодо виконання умов кредитного договору: Пунктами 3.1, 4.1 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) № 20.02.2023-100000974 від 20.02.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] визначено, що кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором...; спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача. Вищезазначеною заявкою передбачено реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для перерахування коштів позичальнику за даним та наступними договорами: 5167-80ХХ-ХХХХ-7722, а також суму кредиту 6000 грн. Таким чином пункт 3.1 укладеного між сторонами договору вимагає підтвердження факту надання/передачі/перерахування коштів для встановлення безспірності виконання Кредитодавцем/Позикодавцем умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Позивач ТОВ «Споживчий центр» не надав доказів на підтвердження зарахування коштів на виконання умов кредитного договору № 20.02.2023-100000974 від 20.02.2023. Відсутні також і докази фактичного користування відповідачкою кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника) за зазначеним договором. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 20.02.2023-100000974 від 20.02.2023, з якої вбачається, що боржник має заборгованість перед ТОВ «Споживчий центр» у розмірі 11687,91 грн, що складається з основного боргу 6000 грн, процентів 4787,91 грн, які нараховані за період з 20.02.2023 по 16.04.2023 та комісії 900 грн (а.с. 9). Суд зауважує, що довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17, провадження №61-1211св19. Суд погоджується із позицією представника відповідачки, що квитанція LIQPAY від 20.02.2023 року (а.с. 21) не може бути доказом перерахування коштів, оскільки не підтверджує факту отримання коштів, не ідентифікує одержувача, не є первинним бухгалтерським документом відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки не містить даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти та повного номеру картки, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу коштів у розмірі 6000 грн на картковий рахунок, який належить [PERSON] . На виконання ухвал Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 29.09.2025 та від 28.11.2025 про витребування доказів, Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» надано суду інформацію від 06.10.2025 за № 46/1211/128266/2025/БП та виписки за поточними рахунками клієнта за 20.02.2023 та за період з 19.02.2023 по 22.02.2023. Із вказаної інформації встановлено, що до банківського рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] . Виписками не підтверджується надходження коштів в розмірі 6000 грн саме на банківський рахунок № [NUMBER] , до якого емітована банківська платіжна картка № [NUMBER] . Крім того дата зарахування коштів 21.02.2023 відмінна від інших наданих позивачем документів про переказ коштів. Інші реквізити платежів, зазначені у банківських виписках, не дають можливості ідентифікувати платіж та встановити, що він здійсненні у зв`язку з укладенням кредитного договору. Посилання представника позивача на норми Закону України «Про платіжні послуги» також жодним чином не дозволяють автентифікувати здійсненні платежі з підтвердженими надходженнями на рахунок. З урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог позивач не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують надання відповідачці кредитних коштів у розмірі, які були передбачені кредитним договором, наявність заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією, суд дійшов висновку, що позивач не довів факту виконання договору кредитодавцем та наявну заборгованість, зазначену в наданій ним довідці-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором 20.02.2023-100000974 від 20.02.2023. До таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 року у справі № 209/3046/20, від 26.10.2022 року у справі № 686/6783/21. Дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам у справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд, відмовляючи у позові, залишає за позивачем понесені ним судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору. Під час судового засідання представник відповідачки заявив клопотання про надання строку для подання доказів щодо понесених відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу. З метою надання можливості подати докази на підтвердження таких витрат та заперечення на такі докази, суд вважає за необхідне питання розподілу понесених сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу вирішити після надходження відповідних доказів у строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed