Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

У листопаді 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Профіт-Капітал» ( далі -«ФК «Профіт Капітал») в особі представника адвоката Ушакевич М.П. звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 70414,32 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом 27841,76 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 8795,94 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 33776,62 грн. Також просить стягнути з відповідачки суму сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.05.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , було укладено договір №Z75.21533.005264582, за умовами якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 29700,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується повернути кредит, з процентними платежами ( процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно умов договору кредиту та додатками до даного договору, які є його невід`ємною частиною. Банк на виконання умов договору надав відповідачці грошові кошти у сумі 29700,00 грн. строком до 15.05.2024 року, а [PERSON] не виконала свого обов`язку щодо повернення наданого кредиту в строки, передбачені кредитним договором. 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до п.2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк». 22.12.2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до п.2.1 Договору факторингу ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптіма Факторинг». ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язання за Договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував належну суму коштів на користь ТОВ «Оптіма Факторинг», за таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22.12.2023 року відповідно до договору факторингу №22/12-2023 перейшло право за Договором № Z75.21533.005264582 від 15.05.2019 року, що укладено між АТ «Ідея Банком» та [PERSON] .У зв`язку з чим станом на 19.12.2023 року (дата відступлення прав вимоги) заборгованість [PERSON] становить 70414,32 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом 27841,76 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 8795,94 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 33776,62 грн. Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 28.11.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась повторно, повідомлялась про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України, відзив на позов не надала. У зв`язку із зазначеним та на підставі вимог ст.ст. 279, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 15.05.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладений договір кредиту та страхування № Z75.21533.005264582. Відповідно до п.1.2. договору Банк надає кредит у день підписання даного договору шляхом переказу коштів у сумі 29700 грн. 00 коп. Пунктом 1.3 Договору визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 9,99 % річних від залишку суми заборгованості. Строк кредиту становить 60 місяців (п. 1.4 Договору). Відповідно до п.п. 1.5 Договору Кредиту під час користування кредитом Банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку №1 як «Інші послуги банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку сплачується згідно діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною Договору та розміщені на веб-сайті Банку www.ideabank.ua. Позичальник погоджується, що Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими цього Договору та зобов`язується виконувати їх умови, а також підтверджує, що ознайомлений з ДКБОФО і Тарифами, в тому числі з паперовими версіями розміщеними у відділенні Банку або Кредитного посередника, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (п. 3 до Договору кредиту). Також відповідачкою було підписано Паспорт споживчого кредиту (Додаток № 1 до Договору кредиту та страхування № Z75.21533.005264582 від 15.05.2019), в якому узгоджено порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення коштів, вартість відкриття пакету послуг, розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості, строк та тип кредитування процентна ставка та інші істотні умови кредитування, що є невід`ємною частиною договору відповідно до п. 3.2 Договору. АТ «Ідея Банк» взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачці у розпорядження кредитні кошти, що підтверджується ордером-розпорядженням № 1 про видачу кредиту [PERSON] в сумі 25603,45 грн. 00 коп., ордером-розпорядженням №2 про сплату страхового платежу в сумі 4096 грн. 55 коп. та випискою по рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] кредит № Z75.21533.005264582 від 15.05.2019 за період з 15.05.2019 по 19.12.2023. Відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 19.12.2023 утворилась заборгованість у розмірі 70414 грн. 32 коп.. 19.12.2023 між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступив фактору, а фактор набув належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено у друкованому реєстрі боржників № 3 Додатку № 2 до договору, в тому числі до відповідачки по справі. 20.12.2023 на виконання вказаних умов договору факторингу № 19/12-2023 від 19.12.2023, ТОВ «Оптіма Факторинг» передало ПАТ «Ідея Банк» грошові кошти в сумі 11576112,00 грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 45 від 20.12.2023. 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 22/12-2023. Відповідно до п. 2.1 за цим договором ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату та на умовах, визначених цим договором. Згідно з положенням п. 2.2 цього договору права вимоги відступається в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «Оптіма Факторинг», та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами та в реєстрі боржників в електронному вигляді та надсилається разом з Актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді. На виконання вимоги даного договору ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перерахувало на рахунок ТОВ «Оптіма Факторинг» 11861032,61 грн.. Відповідно до друкованого реєстру боржників №3 від 22.12.2023 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло прав вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № Z75.21533.005264582 від 15.05.2019 в розмірі 70414 грн. 32 коп. В обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором позивач надав розрахунок заборгованості, зроблений АТ «Ідея Банк», відповідно до якого сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Z75.21533.005264582 від 15.05.2019 становить 70414,32 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом 27841,76 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 8795,94 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 33776,62 грн. Таким чином, стороною позивача доведено укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачкою. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Згідно із ст. 638 цього Кодексу, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до положень ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд дійшов до висновку, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, право грошової вимоги на яку перейшло до позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків за кредитним договором № Z75.21533.005264582 від 15.05.2019 у розмірі 36637,70 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом 27841,76 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 8795,94 грн. позов підлягає задоволенню. Щодо стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором № Z75.21533.005264582 від 15.05.2019 у розмірі 33776,62 грн суд зазначає наступне. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Положеннями ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. За положеннями ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. У постанові Велика Палата Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 зазначила, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону N 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). З матеріалів справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються [PERSON] , та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією за кредитним договором № Z75.21533.005264582 від 15.05.2019 у розмірі 33776,62 грн., задоволенню не підлягає. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Також позивач просив стягнути на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн, що підтверджуються договором про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024, додатковою угодою № 1/1 до Договору про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024; актом №1 прийому - передачі реєстрів боржників за договором про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024, акт №1 прийому-передачі наданої правничої допомоги від 24.07.2025 на суму 7000 грн. 00 коп. Як передбачено ч. ч. 1, 2, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в розмірі 36637,70 грн., то суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1575,52 грн (36637,70 грн х 3028,00 / 70414,32) та витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 3642,21 грн (36637,70 грн х 7000,00 / 70414,32). На підставі викладеного,

Outcome: partial