Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до фізичної особи підприємця [PERSON] про стягнення коштів сплачених за договором. В позовній заяві позивач вказує, що 15.06.2023 р. між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (надалі -відповідач) було укладено договір № 08-06СО від 15.06.2023 р. Відповідно до умов вказаного договору відповідач як виконавець зобов`язався виконати роботи з виготовлення, поставки та монтажу сходів відповідно до специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, та передати їх [PERSON] (надалі -позивач). Зазначає, що 16.06.2023 р. він сплатив на користь ФОП [PERSON] згідно умов договору грошові кошти у розмірі 98 000 (дев`яносто вісім тисяч) грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 16.06.2023 р. Відповідно до п. 4.1 договору № 08-06CO від 15.06.2023 р., [PERSON] зобов`язався виконати роботи, обумовлені в специфікації, не пізніше 45 робочих днів. Проте, відповідач роботи, обумовлені договором, не виконав. Крім того, позивач вказує, що в зв`язку з невиконанням відповідачем обумовлених робіт, він телефонував відповідачу з приводу їх виконання, на що останній повідомляв, що найближчим часом все буде виконано. Однак, роботи згідно договору відповідачем так і не були виконані. Позивач також зазначає, що попросив [PERSON] повернути сплачені за роботу кошти, на що відповідач повернув йому кошти лише частково, а саме у розмірі 38 000 грн. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень, витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень, та судовий збір у розмірі 1220 (одна тисяча двісті двадцять) гривень. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05 вересня 2024 року відкрито провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу також копію позовної заяви з додатками. У встановлений строк від відповідача відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, судом встановлено, що 15 червня 2023 року між фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 08-06СО, згідно п. 1.1, 4.1 якого виконавець зобов`язався виконати роботи з виготовлення, поставки та монтажу сходів відповідно до специфікації, що є невід`ємною частиною договору та передати замовнику, а замовник зобов`язаний прийняти та сплатити роботи по виготовленню та монтажу сходів. Виконавець зобов`язується виконати роботи обумовлені в Специфікації до даного договору не пізніше 45 робочих днів (в робочі дні не включаються вихідні та святкові дні) або за згодою сторін, відповідно до ремонтних робіт на об`єкті. Згідно п. 3.1 цього договору ціна договору складає 140000 (сто сорок тисяч гривень) 00 копійок. Договірна ціна включає всі витрати виконавця, пов`язані з виконанням цього договору, а саме: виготовлення товару, транспортні витрати, оплату праці, монтаж товару. У відповідності до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 5 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Як встановлено судом, позивач виконав зобов`язання зі свого боку, сплативши попередню оплату виконаної роботи, згідно п. 3.2 Договору № 08-06 СО від 15.06.2023 року, у розмірі 98 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 451410886 від 16.06.2023 року. Відповідачем у свою чергу не надано доказів виконання зобов`язання з виготовлення, поставки та монтажу сходів відповідно до Специфікації до Договору №08-06СО від 15.06.2023 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав свої зобов`язання за Договору №08-06СО від 15.06.2023 року належним чином, і розцінює ці обставини істотним порушенням умов договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. (ст. 837 ЦК України). У договорі підряду встановлюються строки виконання роботи або її окремих етапів. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ч. 1 статті 846 ЦК України). Відповідно до п 4.1 Договору № 08-06СО, виконавець зобов`язується виконати роботи обумовлені в Специфікації до даного Договору не пізніше 45 робочих днів (в робочі дні не влючаються вихідні та святкові дні) або за згодою сторін, відповідно до ремонтних робіт на об`єкті. Як встановлено судом, відповідач порушив право позивача як споживача на своєчасне виконання замовлення роботи з виготовлення, поставки та монтажу сходів, а тому повернув [PERSON] частину сплачених ним коштів в розмірі 38 000 грн., що підтверджується: -випискою по рахунку за період з 06.10.2023 р. по 06.10.2023 р., відповідно до якої вбачається, що 06 жовтня 2023 року на карту позивача відбулося зарахування коштів у сумі 8 000 грн; -випискою по рахунку за період з 13.11.2023 р. по 13.11.2023 р., відповідно до якої вбачається, що 13 листопада 2023 року на карту позивача відбулося зарахування коштів у сумі 4 000 грн; -випискою по рахунку за період з 14.11.2023 р. по 14.11.2023 р., відповідно до якої вбачається, що 14 листопада 2023 року на карту позивача відбулося зарахування коштів у сумі 4 000 грн; -випискою по рахунку за період з 16.11.2023 р. по 16.11.2023 р., відповідно до якої вбачається, що 16 листопада 2023 року на карту позивача відбулося зарахування коштів у сумі 2 000 грн; -випискою по рахунку за період з 30.12.2023 р. по 30.12.2023 р., відповідно до якої вбачається, що 30 грудня 2023 року на карту позивача відбулося зарахування коштів у сумі 5 000 грн; -випискою по рахунку за період з 16.01.2024 р. по 16.01.2024 р., відповідно до якої вбачається, що 16 січня 2024 року на карту позивача відбулося зарахування коштів у сумі 1900 грн; -випискою по рахунку за період з 17.01.2024 р. по 17.01.2024 р., відповідно до якої вбачається, що 17 січня 2024 року на карту позивача відбулося зарахування коштів у сумі 3100 грн; -випискою по рахунку за період з 30.04.2024 р. по 30.04.2024 р., відповідно до якої вбачається, що 30 квітня 2024 року на карту позивача відбулося зарахування коштів у сумі 5 000 грн; -випискою по рахунку за період з 20.06.2024 р. по 20.06.2024 р., відповідно до якої вбачається, що 20 червня 2024 року на карту позивача відбулося зарахування коштів у сумі 5 000 грн. З огляду на вищевказане суд вважає, що з метою відновлення порушеного права позивача належить стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити таке. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 12 000 грн. 00 коп. На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи долучено копії таких документів: договір про надання правничої допомоги від 14 серпня 2024 року, платіжну інструкцію № 494827697 від 15 серпня 2024 року про сплату за правову допомогу згідно договору на суму 12000 грн. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. Верховний Суд у постанові від 25 липня 2023 року у справі №340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям. З урахуванням встановлених обставин, на думку суду у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12 000 грн. не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів п. 4 ч. 4 ст. 137 ЦПК України та є неспівмірним з огляду на те, що предмет спору в цій справі не є складним, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними, розгляд справи відбувся у без участі сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 3 000 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved