Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

ТзОВ «Фінансова компанія «Уно Капітал» звернулося до суду з позовом, в якому просили стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 1031155 від 01.10.2023 року в розмірі 61619,99 грн., а також судові витрати по справі. Свої вимоги мотивували тим, що 1 жовтня 2023 року між ТзОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено електронний договір № 1031155 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort», що підписаний в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов кредитного договору, первісний кредитор надав відповідачці кредит в сумі 13000,00 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок платіжної картки. Однак, відповідачка кредитні кошти не повернув у повному обсязі та не виконав інші грошові зобов`язання, тому в нього виникла заборгованість, яка станом на дату подання позовної заяви становить 61619,99 грн., з яких: прострочена заборгованість за основною сумою боргу 12999,99 грн. та заборгованість за відсотками 48620 грн. 02 квітня 2024 року між ТзОВ «Селфі Кредит» та ТзОВ «Фінансова компанія Уно Капітал» укладено договір факторингу № 02/04/24, у відповідності до якого до останнього перейшло право вимоги повернення коштів за вказаним вище договором кредиту, що укладений з [PERSON] . Оскільки, відповідач свої зобов`язання за договором кредиту не виконує та кошти добровільно не повертає, виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 8 грудня 2025 року судом прийнято до розгляду позовну заяву, справу призначено до слухання з повідомленням учасників процесу. 10 січня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача просив позовні вимоги задовольнити частково, відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві висловив прохання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник не з`явилися, представником відповідача подано відзив з додатками, тому суд ухвалив продовжити розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи: ТзОВ «Селфі Кредит», в судове засідання також не з`явився та про причини своєї неявки суд не повідомив, незважаючи на те, що був належно повідомлений про час та місце розгляду справи у встановленому законом шляхом порядку. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 1 жовтня 2023 року між ТзОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого товариство надало відповідачу кредит в розмірі 13000,00 грн. в безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок платіжної картки № [NUMBER] , строком на 360 днів, що підтверджується договором № 1031155 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» та паспортом споживчого кредиту, що підписані позичальником електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора «В075». Відповідно до п.п. 1.5.1, 1.5.2 вказаного договору, стандартна процентна ставка становить 2,2 % в день та застосовується у межах строку кредиту. Знижена процентна ставка складає 1,54 % в день та застосовується згідно Програми лояльності. Як вбачається з листа № 20250804-32 від 04.08.2025 року, ТзОВ «Пейтек» повідомило ТзОВ «Селфі Кредит», що згідно договору про організацію переказу грошових коштів № 03052022-1 від 03.05.2022 року, на картковий рахунок № [NUMBER] було перераховано 1.10.2023 кредитні кошти в сумі 13000,00 грн. ТзОВ «Селфі Кредит» надало відповідачу можливість користуватися кредитними коштами, однак останній не дотримався своїх зобов`язань щодо погашення кредиту у визначені строки та сплати процентів за користування коштами і на даний час продовжує ухилятись від виконання зобов`язань. З наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості за договором № 1031155 від 01.10.2023 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту вбачається, що станом на 12.09.2025 борг [PERSON] по даному кредитному договору становить 61619,99грн., з яких: 12999,99 грн. - заборгованість за тілом позики та 48620 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками на дату відступлення права вимоги. Ці ж розрахунки підтверджують, що [PERSON] не здійснив жодної сплати з метою погашення кредитної заборгованості. Як встановлено з договору факторингу № 02/04/24 від 02.04.2024 року та витягу з цього Реєстру боржників до цього договору, право вимоги до [PERSON] по договору № 1031155 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» від 01.10.2023 року ТзОВ «Селфі Кредит» відступило ТзОВ «Фінансова компанія «Уно Капітал». Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). За приписами ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно доумов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,що звичайно ставляться. Згідно зі ст.611 ЦК України,у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За положеннями п.1 ч.1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки всупереч наведеним нормам закону та умовам спірного договору відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором у встановлені ним строки, позовні вимоги про стягнення заборгованості щодо стягнення тіла кредиту належить задовольнити. [PERSON] призваний на військову службу під час мобілізації та перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] [INFO] з 9.10.2025 по теперішній час. Вказане підтверджується копією довідки № 1/14/7-2862 від 24.10.2025 (форма 5), витягом з наказу № 256 від 9.10.2025 та копією військового квитка серії [NUMBER] . Суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин приписи передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" стосовно відповідача [PERSON] . Зокрема, відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції станом на 15.12.2020), - військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, їх застосування жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. При цьому, за наявності позову про стягнення боргу за кредитним договором «суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом)». Даний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 642/548/21. Окремо слід відмітити, що положення п. 15 ст. 14 Закону не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь - яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками. Частиною 9 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" визначено, що військовослужбовці це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час. Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні ЗУ "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 дійшла висновку, що навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію" з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався і діє на час розгляду справи. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і також є особливим періодом. Таким чином, з огляду на те, що відповідач перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, він має право на визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пільги, гарантії та компенсації, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", зокрема на звільнення від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом, штрафні санкції та пеню за невиконання зобов`язань за кредитним договором. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом слід відмовити. За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 532,93 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial