Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

14 квітня 2025 року позивач, який діє в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] , [PERSON] про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації на користь держави, припинення права користування земельними ділянками, в якому просить суд припинити право приватної власності [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП відсутній, іноземця [NUMBER] , виданий 05 жовтня 2001 року, код підрозділу 692-027, країна громадянства: російська федерація,) на земельну ділянку із кадастровим номером 5124582600:01:001:0563, площею 1,6926 га, розташовану на території Саратської селищної ради (колишньої Михайлівської сільської ради) Одеської області (РНОНМ 1736641551245), шляхом конфіскації земельної ділянки у власність держави. Припинити право приватної власності [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП відсутній, іноземця [NUMBER] , виданий 05 жовтня 2001 року, код підрозділу 692-027, країна громадянства: російська федерація) на земельну ділянку із кадастровим номером 5124582600:01:002:1996, площею 2,9273 га, розташовану на території Саратської селищної ради (колишньої Михайлівської сільської ради) Одеської області (РНОНМ 1736539351245), шляхом конфіскації земельної ділянки у власність держави. Припинити договір емфітевзису земельної ділянки із кадастровим номером 5124582600:01:001:0563 площею 1,6926 га, укладений 18 червня.2020 між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований у Державному реєстрі речових прав, на підставі рішення від 26 червня 2020 року, індексний номер 52854370, номер запису про інше речове право: 37064683). Припинити договір емфітевзису земельної ділянки із кадастровим номером 5124582600:01:002:1996 площею 2,9273 га, укладений 18 червня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований у Державному реєстрі речових прав, на підставі рішення від 26 червня 2020 року, індексний номер 52853435, номер запису про інше речове право: 37064069). Припинити право [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користування земельною ділянкою із кадастровим номером 5124582600:01:001:0563 площею 1,6926 га, розташованою на території Саратської селищної ради (колишньої Михайлівської сільської ради) Одеської області (РНОНМ 1736641551245), шляхом скасування державної реєстрації права оренди (номер запису про інше речове право: 37064683). Припинити право [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користування земельною ділянкою із кадастровим номером 5124582600:01:002:1996 площею 2,9273 га, розташованою на території Саратської селищної ради (колишньої Михайлівської сільської ради) Одеської області (PHOHM 1736539351245), шляхом скасування державної реєстрації права оренди (номер запису про інше речове право: 37064069); Стягнути з відповідача на користь Одеської обласної прокуратури (Одеська обласна прокуратура, код 03528552, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок UA 808201720343100002000000564, код класифікації видатків бюджету - 2800) понесені витрати на сплату судового збору у сумі 3028 грн. Позовну заяву прокурор обґрунтував тим, що рішенням Саратського районного суду Одеської області № 513/545/18 від 14 лютого 2019 року за [PERSON] , [INFO] , громадянкою російської федерації, визнано право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай), розміром 4,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). На підставі рішення Михайлівської сільської ради Саратського району, Одеської області № 343-VII від 12 липня 2019 року про витребування земельних ділянок та передачу їх у власність, [PERSON] набула право власності у порядку спадкування на земельні ділянки із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровими номерами 5124582600:01:001:0563, площею 1,6926 га та 5124582600:01:002:1996, площею 2, 9273 га, які знаходяться на території Саратської селищної ради (колишньої Михайлівської сільської ради) Одеської області. На підставі вказаного рішення Михайлівської сільської ради Саратського району, Одеської області № 343-VII від 12 липня 2019 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення із кадастровим номером 5124582600:01:001:0563, площею 1,6926 г у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 вересня 2019 року, номер запису 33526101. Також на підставі вказаного рішення, зареєстровано право власності на земельну ділянку із кадастровим номером 5124582600:01:002:1996, площею 2,9273 га за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 вересня 2019 року, номер запису 33525806. Окрім того, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 22 червня 2020 року [PERSON] уклала договори про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) земельних ділянок із кадастровими номерами 5124582600:01:001:0563 та 5124582600:01:002:1996 із [PERSON] , строком на 49 (сорок дев`ять) років. Враховуючи, що отримані [PERSON] у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 5124582600:01:001:0563 та 5124582600:01:002:1996, нею добровільно не відчужені упродовж встановленого законодавством України річного строку (кінцевий строк сплив 27 вересня 2020 року), що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на такі земельні ділянки підлягає припиненню, шляхом їх конфіскації за рішенням суду. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 15 квітня 2025 року накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами 5124582600:01:001:0563, площею 1,6926 га та 5124582600:01:002:1996, площею 2,9273 га, які знаходиться в межах Саратської селищної ради (колишньої Михайлівської сільської ради) Одеської області. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 22 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. 29 травня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника Головного управління Держагеокадастру в Одеській області Раковича І.А. надійшли додаткові пояснення у справі. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 23 червня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Цитко Н.С. у судовому засіданні просила суд позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник Головного управління Держагеокадастру в Одеській області Арнаутова А.В., у судовому засіданні також просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на сайті Судової влади України. Про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] викликалася до суду шляхом неодноразового розміщення оголошень на веб-сторінці Саратського районного суду Одеської області, офіційному веб-сайті судової влади України, тому за правилами частини 11 статті 128 ЦПК України вона вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву до суду не подав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст.223 ЦПК України зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши прокурора, представника головного управління Держгеокадастру в Одеській області, дослідивши докази у справі, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є громадянкою російської федерації, реєстрація місця проживання: [ADDRESS] , національний паспорт іноземця [NUMBER] , виданий 05 жовтня 2001 року. Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 14 лютого 2019 року за [PERSON] , [INFO] , громадянкою російської федерації, визнано право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Рассвет», с.Михайлівка, Саратського району Одеської області, розміром 4,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Рішенням Михайлівської сільської ради Саратського району Одеської області № 343-VII від 12 липня 2019 року про витребування земельних ділянок та передачу їх у власність, [PERSON] набула право власності у порядку спадкування на земельні ділянки із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровими номерами 5124582600:01:001:0563, площею 1,6926 га та 5124582600:01:002:1996, площею 2,9273 га. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборів відчуження об`єктів нерухомого майна до об`єкта нерухомого майна державним реєстратором Саратської районної державної адміністрації Кодрян З.В. 27 вересня 2019 року прийняті рішення за №49008834, №49008491 про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку № 5124582600:01:001:0563, площею 1,6926 га (номер відомостей про речове право 29747621), та на земельну ділянку № 5124582600:01:002:1996, площею 2,9273 га (номера відомостей про речові права 29747621, 29745690). Відповідно до Витягу № НВ-9951692762025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № 5124582600:01:001:0563, грошова оцінка даної земельної ділянки становить 63417,85 гривень. Відповідно до Витягу № НВ-99516993522025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № 5124582600:01:002:1996, грошова оцінка даної земельної ділянки становить 76775,39 гривень. 18 червня 2020 року в с. Михайлівка, громадянка [PERSON] (далі Власник), яка діє через свого уповноваженого представника за довіреністю від 12 березня 2018 року [PERSON] , з однієї сторони та громадянина [PERSON] , (далі землекористувач), з другої сторони, діючи добровільно за власним вільним волевиявленням уклали Договори про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (далі Договір) про передачу Власником Землекористувачеві право користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) площею 1,6926 га, кадастровий номер 5124582600:01:001:0563, та площею 2,9273 га, кадастровий номер 5124582600:01:002:1996, які розташовані на території Михайлівської сільської ради Саратського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Сторони домовились, що право користування земельними ділянками за цими Договорами встановлюється на 49 років. Щодо позовної вимоги про припинення права приватної власності [PERSON] на земельні ділянки, судом встановлено таке. Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до частини другої статті 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із частиною третьою статті 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до частини п`ятої статті 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Одночасно за змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені частинами другою, четвертою статті 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Пунктом 10 частини першої статті 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно із статтею 356 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною п`ятою статті 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 22 червня 2020 року [PERSON] уклала договори про встановлення права користування земельними ділянками із кадастровими номерами 5124582600:01:001:0563 та 5124582600:01:002:1996 із [PERSON] . Відповідно до умов вказаних договорів про встановлення права користування земельними ділянками, [PERSON] безоплатно передала [PERSON] строком на 49 років (до 2069 року) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевтичне право) на вищевказані земельні ділянки, зберігаючи за собою право розпорядження ними. Пунктом 7 частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення правовідношення. Частиною 2 ст. 412 ЦК України визначено, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом. Приписами абз. б ст. 141 ЗК України передбачено, що підставами для припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених законом. Абзацом в ст. 143 Земельного кодексу України передбачено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Згідно ч.1, ч.2 ст.145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може належати їй на праві власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Окрім того, відповідно до ч.1 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Водночас, ч. 5 ст. 148-1 ЗК України встановлено, що вимоги цієї статті поширюються на випадки переходу повноважень з розпорядження земельними ділянками державної власності від одного органу до іншого, а також при переході права власності на земельні ділянки від держави до територіальної громади і навпаки та при переході права власності на земельні ділянки від однієї територіальної громади до іншої. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Отже, особа може бути позбавлена її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Згідно п.п. 5.1, 5.2. Розділу 5 «Припинення права користування земельною ділянкою», договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 18 червня 2020 року, укладених між [PERSON] та [PERSON] , право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється у разі: поєднання в одній особі Власника земельної ділянки та Землекористувача; спливу строку, на який було надано право користування; за рішенням суду у випадках, передбачених діючим законодавством України; відчуження земельної ділянки приватної власності для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності. Дія цього Договору може бути припинена за взаємною згодою сторін; за рішенням суду у випадках, передбачених чинним законодавством України. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. За встановлених обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Олександра Сари в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до [PERSON] , [PERSON] про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації на користь держави, припинення права користування земельними ділянками обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, із відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору, сплаченому позивачем за звернення до суду з позовом та із заявою про забезпечення позову в загальному розмірі 19682,00 грн, тобто по 9841,00 грн з кожного.

Outcome: approved