Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

В жовтні 2025 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №00-9840319 від 02.07.2024 року у розмірі 16 419,88 грн., витрат по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування позову вказує, що 02.07.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №00-9840319 у формі електронного документа з використанням електронного підпису на підставі якого відповідач отримав кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії в розмірі 7 877,50 грн. на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Умовами договору встановлено, що за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 1027,50 грн. На виконання умов кредитного договору, 02.07.2024 року ТОВ «МАКС КРЕДИТ» ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через товариство з обмеженою відповідальністю «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № 5375-41хх-хххх-7539. 20.01.2025 року ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» уклали договір факторингу №20012025-МК/Ейс відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. ТОВ «МАКС КРЕДИТ» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит, але позичальник кредит не погашає, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 03 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві позивач просив проводити розгляд справи за відсутності свого представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причинити своєї неявки суд не сповістив. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 02.07.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «МАКС КРЕДИТ» було укладено електронний договір кредитної лінії № 00-9840319, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Вказаний договір 02.07.2024 о 12:22:55 підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням його персональних даних та шляхом введення одноразового ідентифікатора 50278. Згідно з п. 1.2 договору сума кредитного ліміту складає: 68500,00 грн. Тип кредиту - кредитна лінія. Відповідно до п. 1.3 договору строк дії кредитної лінії (Строк кредитування):360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути Кредит Кредитодавцю (дата повернення кредиту) «27» червня 2025, згідно умов пункту 3.5 цього договору. Згідно з п. 1.5 договору тип процентної ставки - фіксована. 1.5.1. стандартна процентна ставка складає 1,45% від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом,застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в п. 1.3 цього договору (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки). 1.5.2 знижена процентна ставка становить 1,18% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п. 1.4 цього договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 25 днів користування поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом ( дати видачі кредиту). Пунктом 1.6 договору встановлено, що за надання Кредиту, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю одноразову комісію у розмірі 15,00% від суми Кредиту, що складає: 1 027,50 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених п. 3.5 цього договору. Пунктом 1.3. Договору визначено, що цільове призначення Кредиту (мета отримання Кредиту): на споживчі потреби. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладання Договору становить 9115,87%. Орієнтована реальна річна процентна ставка з урахуванням періоду користування кредитом за зниженою процентною ставкою на дату укладення цього договору становить 7532,80%. Орієнтовна загальна вартість Кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладання Договору становить 43634,50 грн. Орієнтована загальна вартість кредиту з урахуванням періоду користування кредитом за зниженою процентною ставкою на дату укладення цього договору становить 43172,13 (п.п. 1.8., 1.8.1.,1.9., 1.9.1. Договору), що також наведені у графіку платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору та який був підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 50278 ( а.с.52). Усі істотні умови цього договору, порядок їх застосування, погоджені сторонами під час укладення цього договору ( п. 1.10 договору). Згідно з пунктом 2.8 договору дата надання/видачі Кредиту «02» липня 2024 року Сума Кредиту 6 850,00 грн перераховується Кредитодавцем на рахунок Позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Факту перерахування коштів 02.07.2024 на картку відповідача № [NUMBER] у сумі 6 850,00 грн. позивачем підтверджується випискою про рух котів по банківській картці, наданою АТ «Універсал Банк», також останнім зазначено що банківська картка № [NUMBER] була емітована на ім`я [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) та це ім`я було емітовано і іншу платіжну картку. З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2025 ТОВ «Макс Кредит» та позивач уклали Договір факторингу № 20012025-МК/Ейс згідно з умовами якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9840319 від 02.07.2024. Відповідно до витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу № 20012025-МК/Ейс від 20.01.2025 від ТОВ «Макс Кредит» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 16 419,88 грн, що підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 20012025-МК/Ейс від 20.01.2025. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Отже, вказаний кредитний договір укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. На підставі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно умов вищевказаних Договорів відступлення прав вимоги та відповідно до вимог ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України у зобов`язанні позичальника за кредитним договором відбулася заміна кредитора, а ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло статусу нового кредитора. Первісний кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, відповідно до умов договору. З матеріалів справи вбачається, що позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до змісту ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У цій справі судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредит у сумі 6 850,00 грн. Натомість, відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі. Таким чином, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача за період з 02.07.2024 до 20.01.2025 складає 16 419,88 грн., яка складається з: 6850,00 заборгованість за основним зобов`язанням; 8 542,38 грн заборгованість за нарахованими процентами; 1 027,50 грн заборгованість за комісіями; 3 425,00 грн штрафні санкції ( а.с.69-70). Позивач просить суд стягнути з відповідача суму кредиту у розмірі 16 419,88 грн, та вказує, що заборгованість за тілом кредиту становить 7 877,50 ( 6850,00+1 027,50) та 8 542,38 грн заборгованість за відсотками. Як вбачається із розрахунку заборгованості 1 027,50 грн є заборгованість за комісією, нарахування якої є незаконним з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16. 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким, зокрема, було доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» новими частинами. Так, частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма законодавства була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Як встановлено в пункті 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, до 02 липня 2024 року до 20 серпня 2024 року позивач міг здійснювати нарахування процентів не перебільшуючи ставку в розмірі 1,5%, а з 20 серпня 2024 року по 20 січня 2025 року процентна ставка не повинна перевищувати 1%. Із наданого позивачем детального розрахунку заборгованості вбачається, що для визначення розміру заборгованості за відсотками позивачем у період з 02 липня 2024 року по 26 липня 2025 року було застосовано знижену процентну ставку 1,18 % в день користування кредитними коштами, а з 27 липня 2024 року по 25 вересня 2025 року було застосовану стандартну процентну ставку у розмірі 1,45%, що суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Судом було здійснено перерахунок заборгованості по відсотках у період з 20 серпня 2024 року по 25 вересня 2025 року (дата зазначена у розрахунку заборгованості як кінцева дата нарахування заборгованості по відсотках), а відтак стягненню із відповідача підлягає наступний розмір процентів: - за період з 20 серпня 2024 по 20 січня 2025 року за ставкою 1,00 % становить 2 192,00 грн., відповідно розрахунку (6850/100х1,00% х 32); Відтак загальна сума заборгованості відповідачки по відсотках за кредитом складає 6596,67 грн., відповідно до розрахунку (2020,75+2383,92+2192,00). Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за Договором № 00-9840319 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 02 липня 2024 року, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме щодо стягнення з відповідача підлягає заборгованість за Договором кредитної лінії №00-9840319 від 02 липня 2024 у загальному розмірі 13 446,67 грн., з яких: 6850,00 грн. - сума заборгованості за кредитом, 6596,67 грн. - сума заборгованості за процентами. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. необхідно зазначити наступне. У відповідності до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Також, у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В той же час, необхідно зазначити, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial