Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» Усенко М.І. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №010/34218/82/460097 від 21.09.2018 у розмірі 22 254 грн 03 коп. В обґрунтування поданого позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» зазначено про те, що 21.09.2018 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Договір банківського обслуговування шляхом підписання Заяви про надання кредиту «Кредитна картка» №010/34218/82/460037, відповідно до умов якого клієнт має право отримати, а банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) коштів на Картковому рахунку надати клієнту в межах Поточного ліміту кредит. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору. Однак, відповідачка не виконала належним чином умов кредитного договору, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, що становить 22 254,03 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 21 797,19 грн.; заборгованість за процентами 456,84 грн. 13.10.2022 року АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «КредитКапітал», уклали Договір відступлення права вимоги №114/2-52, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором в сумі 22 254,03 грн. Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит -Капітал» у судове засідання не з`явився. 19 січня 2026 року року через підсистему «Електронний суд» скерував заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, правом на подання відзиву не скористалася. На адресу суду повернувся поштовий конверт із позначкою - «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові №755/17944/18 (61-185св23) від 10.05.2023 вказав, що довідка поштового відділення із позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. Згідно з частиною 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, із врахуванням позиції представника позивача, який не заперечував щодо проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідачки, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. З урахуванням положень статті 280 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні фактичні обставини. 21.09.2018 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] кредитний договір на підставі заяви про надання Кредиту «Кредитна картка» №010/34218/82/460037 (а.с.6-8). Відповідно до пункту 1.1 Договору, Банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) коштів на Картковому рахунку, надати Клієнту в межах Поточного ліміту кошти (Кредит), а Клієнт зобов`язаний повернути Банку Кредит та сплатити проценти за його користування. Кредит надається шляхом зарахування коштів Кредиту на КР одночасно з ініціювання Клієнтом платіжних (видаткових) операцій за КР або шляхом договірного списання Банком коштів Кредиту з КР у випадках, визначених Договором. Договір підписано позичальницею особисто. Максимальний ліміт кредиту складає 300 000,00 грн. Розмір поточного ліміту на дату підписання договору - 16 500,00 грн, строк кредиту становить 48 місяців та закінчується 21.09.2022 (пункти 1.3, 1.4. Договору). Згідно з пунктом 1.5 Договору, процента ставка фіксована 45 % річних. Відповідно до Заяви на отримання кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка», [PERSON] встановлено ліміт кредитування до поточного рахунку, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів в сумі 16 500,00 грн, на строк 48 місяців (а.с.12). Випискою по рахунку [PERSON] за період з 21.09.2018 по 28.02.2023 підтверджується рух коштів, здійснено 38 транзакцій (а.с.14-16). Відповідно до розрахунку заборгованості по картковому кредиту з 21.09.2018 по 14.10.2023, загальна сума заборгованості становить 22 254,03 грн, з них: 18 730,00 грн - заборгованість за дозволеним овердрафтом, 3067,19 грн - заборгованість за недозволеним овердрафтом, 466,84 грн - заборгованість за кредитом (а.с.17-18). 13.10.2022 року АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», уклали Договір відступлення права вимоги №114/2-52 (а.с20-24). Згідно з вищевказаним Договором, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «Райффайзен Банк», включно і до [PERSON] за кредитним договором №010/34218/82/460037 від 21.09.2018. Згідно з Витягом з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №114/2-52, ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором, на загальну суму заборгованості 22 254,03 грн, яка складається з 21 797, 19 грн - залишок заборгованості по тілу кредиту, 456,84 грн - залишок по відсотках (а.с.25). Отже, судом встановлено, що спірні правовідносини, які виникли на даний час між позивачем та відповідачем є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини). Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень частина 1 статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини 2 статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 21.09.2018 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний Договір на підставі заяви про надання кредиту «Кредитна картка» №010/34218/82/460037. [PERSON] вказаний договір погоджено із банком та власноручно підписано. Сторонами визначено та погоджено розмір кредиту, строк кредитування, розмір відсоткової ставки, періоди здійснення обов`язкових платежів, а також суми платежів у них. За вказаним договором позичальниця отримав доступ до кредитних коштів на кредитну карту в сумі 16 500,00 грн строком на 48 місяців. Із виписки по рахунку [PERSON] судом встановлено, що вона кредитним коштами активно користувалася. Указані встановлені обставини дозволяють суду зробити висновок про те, що відповідачкою грошові кошти за цим кредитним договором були отримані на виконання умов договору. Однак, після закінчення строку кредитування [PERSON] не повернула грошові кошти та не сплатила проценти за користування ними. Отже, відповідачкою порушено погоджені умови Договору, внаслідок чого, як вбачається із наданого банком (первісним кредитодавцем) розрахунку у останньої перед кредитодавцем утворилась заборгованість, що в сукупному розмірі складає 22 254,03 грн, яка складається з 21 797, 19 грн - залишок заборгованості по тілу кредиту, 456,84 грн - залишок по відсотках. В подальшому право вимоги за вказаними кредитним договором передано позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на підставі договору факторингу. Наданий позивачем розрахунок підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, містить детальний опис нарахованої заборгованості. Такий розрахунок представлений первісним кредитодавцем. Так, зміст наданого розрахунку заборгованості підтверджує нарахування відсотків за користування кредитом, яке здійснено первісним кредитодавцем в межах строку кредитування, що передбачений договором. Нарахування відсотків відповідає умовам договору. При цьому, відповідачкою суду не надано будь-яких доказів на спростування достовірності наданого банком розрахунку або помилковості обрахованої заборгованості за тілом кредиту та простроченими процентами, яка підтверджується наданими позивачем доказами. При ухваленні рішення суд враховує те, що основними економіко-правовими характеристиками кредиту є строковість, зворотність та платність. За відсутності хоча б однієї з цих ознак договірні відносини між сторонами не можуть вважатися відносинами кредиту. Відтак, у кредитних правовідносинах проценти є платою за користування коштами подібно до плати за користування будь-яким іншим майном, а обов`язок позичальника сплатити проценти є елементом конструкції кредитного зобов`язання за участю спеціального суб`єкта банка або фінансової установи. З письмових доказів, які надані позивачем в обґрунтування позовних вимог вбачається, що між сторонами виникли саме кредитні відносини, а тому до стягнення підлягає як сума отриманого кредиту так і відсотки, які підлягають сплаті за його користування. Розрахунок розміру відсотків, які підлягають до стягнення, у повній мірі відповідає умовам договору кредитування, що були у встановленому порядку погоджені із позичальником. При цьому суд враховує те, що відповідачка своїм правом на подання відзиву не скористалася і жодних доказів на спростування доводів позивача не надала. Підсумовуючи викладене та враховуючи принципи змагальності і диспозитивності, та відсутність будь-яких доказів, які б спростовували обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для їх задоволення. Отже, [PERSON] у визначеному договором порядку не виконада свій обов`язок щодо повернення кредитних коштів та не сплатила проценти за користування ними, а тому з неї у порядку переуступки права вимоги на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» слід стягнути утворену заборгованість за відповідним кредитним договором у загальному розмірі 22 254,03 грн, яка складається з 21 797,19 грн - залишок заборгованості по тілу кредиту, 456,84 грн - залишок по відсотках. Щодо судових витрат Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду; на професійну правничу допомогу. Позивач просить стягнути судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 8000,00 гривень В обґрунтування розміру понесених витрат позивач надав копії таких документів: Договір про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025, Акт №1386 про надання послуг від 10.11.2025, детальний опис наданих послуг до акту №1386 від 10.11.2025 (а.с. 28 зворот, 29). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до вимог чинного законодавства, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved