Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Рух справи Позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та відповідно до заявлених вимог просить: Стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» кредитну заборгованість за Заявою-договором №829897-008 від 03.08.2020 в розмірі 92 196,50 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 52 997,07 грн. заборгованість по процентах (в т.ч. прострочені) 10,06 грн заборгованість по комісії (в т.ч. прострочені) 39 189,37 грн. 08.11.2024, на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, позовна заява передана в провадження судді Арапіної Н.Є. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла 12.11.2024. 13.11.2024 ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Арапіної Н.Є. відкрито провадження у цій цивільній справі, за правилами спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки. Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва №712 від 07.04.25, відповідно до п.п. 2.3.50 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду вказано здійснити повторний автоматичний розподіл вказаної справи. 07.04.2025, на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2025, цивільна справа передана в провадження судді Коваленко І.В. 08.04.2025 ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Коваленко І.В. цивільну справу прийнято до свого провадження та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін. Сторонам направлялись копії ухвал про відкриття провадження, про прийняття справи до свого провадження, а відповідачу також і копію позовної заяви з додатками на адресу її зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Доводи позову В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 03.08.2020 між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] Заяву-договір №829897-008 про надання споживчого кредиту (надалі - Кредитний договір), відповідно до п.1.1.1 розділу 1 якого позичальнику було надано кредит в розмірі 65 301,00 грн шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача № [NUMBER] . У відповідності до змісту Кредитного договору кредитування Відповідача здійснювалось на наступних умовах: - строк кредитування: 48 місяців; - розмір процентної ставки за користування кредитом: 0,01% річних; - комісія за обслуговування кредитної заборгованості: 2,5% щомісячно. Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти в обсязі, обумовленому Кредитним договором, які отримані останнім у передбачений Кредитним договором спосіб, що підтверджується відповідними виписками по особовому рахунку. Однак, відповідач порушив норми чинного законодавства України та умови Кредитного договору, а саме п. 3.1.2, п. 3.1.4 розділу 3 Кредитного договору, згідно яких Відповідач зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно графіку, передбаченого у Додатку № 1 до цієї Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань Позичальника мала здійснюватись у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх послуг, що передбачені в Додатку № 1 до цієї Заяви-договору. Таким чином, через неналежне виконання Відповідачем умов Кредитного договору, станом на 08.01.2024, його загальна заборгованість перед Позивачем складає 92 196,50 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 52 997,07 грн. заборгованість по процентах (в т.ч. прострочені) 10,06 грн. заборгованість по комісії (в т.ч. прострочені) 39 189,37 грн. Повідомленням-вимогою позивач повідомив відповідача про наявність заборгованості за кредитним договором та про необхідність її погашення. Однак зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена, тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом про стягнення боргу для відновлення порушеного права. Щодо правової позиції відповідача Відзив на позовну заяву не надійшов. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Згідно з відомостями Єдиного державного демографічного реєстру, останньою відомою зареєстрованою адресою місця проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , є адреса: [ADDRESS] . За змістом ч.ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його. Згідно з п. 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його. За змістом п. 4 вказаного Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). Суд направляв на зареєстровану адресу фактичного місця проживання відповідача копію ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідач кореспонденцію суду не отримала, а листи повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23). Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 03.08.2020 року [PERSON] підписав Заяву-договір про надання споживчого кредиту №829897-008. Відповідно до п. 1.1. розділу 1 «Замовлення банківських послуг» Заяви-договору про надання споживчого кредиту №829897-008 [PERSON] просив надати йому кредит на власні потреби (далі Кредит) в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, в редакції, яка на день підписання цієї Заяви-договору розміщена на офіційній сторінці Банку, а саме: загальна сума кредиту: 65 301,00 грн (п. 1.1.); Сума кредиту без комісії за надання кредиту: 65 301,00 грн (п.1.1.1); Комісія за надання кредиту (за наявності): 0 % що складає 0,00 грн (п. 1.1.2); Строк кредиту: 48 місяців (п. 1.2); Проценти за користування кредитом: 0,01 % річних (п. 1.3.); Комісія за обслуговування кредиту: 2,5 % щомісячно (п. 1.4.) Відповідно до п. 2 розділу 1 «Замовлення банківських послуг» Заяви-договору про надання споживчого кредиту №829897-008 позивальник просив надати кредит у сумі 65 301,00 грн шляхом їх перерахування на поточний рахунок позивальника № [NUMBER] , відкритий в АТ «ТАСКОМБАНК». Для виконання зобов`язань клієнта зав цією заявою-договором банк взяв на себе зобов`язання відкрити рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення будь-якої заборгованості за цією заявою-договором №UA323395000000026209565189001. (пункт 1 розділу 4 Заяви-договору про надання споживчого кредиту №829897-008) Відповідно до умов п. 1 розділу 2 Заяви-договору про надання споживчого кредиту №829897-008, відповідач акцептував Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua. на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднався до умов Договору. Згідно до п.4. розділу 4 Заяви-договору про надання споживчого кредиту №829897-008 від 03.08.2020 року, відповідач підтвердив, що Банк надав в письмовій формі та в повному обсязі інформацію, згідно ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідач також підтвердив, що на момент підписання Заяви-договору він ознайомлений зі змістом цієї заяви-договору, Договору з всіма додатками до нього та повністю з ними згодний. Умови заяви-договору та Договору є зрозумілими для нього, обов`язковими для виконання та заперечення щодо них відсутні. (пункти 4, 5 розділу 2 заяви-договору №829897-008 від 03.08.2020 року). Відповідач взяв на себе зобов`язання повертати кредит щомісячно у строки відповідно до графіку платежів, що містяться в Додатку № 1 до цієї Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. (пункт 2.7 заяви-договору №829897-008 від 03.08.2020 року). Відповідач зобов`язався належним чином виконувати усі умови даного договору та взяті на себе зобов`язання. (п.3. розділу 2 заяви-договору №829897-008 від 03.08.2020 року) Зокрема, згідно п. 3.1.2, п. 3.1.4 розділу 3 заяви-договору №829897-008 від 03.08.2020 року відповідач зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно графіку, передбаченого у Додатку № 1 до цієї Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань Позичальника мала здійснюватись у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх послуг, що передбачені в Додатку № 1 до цієї Заяви-договору. Згідно з п.6 розділу 4 заяви-договору №829897-008 від 03.08.2020 року, Заява-договір набуває чинності з моменту її підписання Сторонами та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. З матеріалів справи вбачається, що 03.08.2020 року позивач, на виконання умов Заяви-договору №829897-008 від 03.08.2020 року про надання споживчого кредиту, здійснив зарахування кредитних коштів в сумі 65 301,00 гривень. на поточний рахунок відповідача № [NUMBER] , відкритий в АТ «ТАСКОМБАНК», що підтверджується Випискою по особовому рахунку за період з 03.08.2020 по 08.01.2024. В графі «Призначення платежу» зазначено: «Надання кредиту за кредитним договором №829897-008 від 03.08.2020 року [PERSON] » (а.с.29) Отже, позивач, свої обов`язки за Кредитним договором виконав у повному обсязі. У свою чергу відповідач умови договору не виконує, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованості, яка станом на дату даного звернення залишається непогашеною. Так, станом на 08.01.2024 р., заборгованість за Заявою-договором №829897-008 від 03.08.2020 року про надання споживчого кредиту, становить 92 196,50 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 52 997,07 грн. заборгованість по процентах (в т.ч. прострочені) 10,06 грн заборгованість по комісії (в т.ч. прострочені) 39 189,37 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи Розрахунком заборгованості по кредитному договору (а.с.168) та відповідними Виписками по особовому рахунку відповідача (а.с.29-167). Відповідач не надала до суду доказів на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем. 08 грудня 2023 року на адресу відповідача позивач направив письмове повідомлення-вимогу № 168335/70 про необхідність дострокового погашення заборгованості за Заявою-договором №829897-008 від 03.08.2020 року. Підставою для направлення зазначеної вимоги стало тривале невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, що призвело до утворення простроченої заборгованості (а.с14-16). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Враховуючи викладене позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 52 997,07 грн та стягнення заборгованості у розмірі 10,06 грн підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії (в т.ч. простроченій) у розмірі 39 189,37 грн, то судом встановлено наступне. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Відповідно до ч. 1-2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення пункту 1.4 розділу 1 «Замовлення банківських послуг» Заяви-договору №829897-008 від 03.08.2020 року про надання споживчого кредиту - є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим вимога про стягнення комісії за обслуговування кредиту не підлягає задоволенню. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. Враховуючи вищевикладене вимога позивача про стягнення з відповідача 39 189,37 грн, які нараховані, як комісія за обслуговування кредитної заборгованості є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог. Судові витрати, а саме витрати на оплату судового збору, підтверджено платіжною інструкцією №2230 від 01.11.2024 року про оплату судового збору на суму 3 028,00 грн. Отже враховуючи, що рішенням суду позовні вимоги задоволено на 57,49 %, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача понесені позивачем судові витрати в розмірі 1 740,90 грн.

Outcome: partial