Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

26.08.2025 до суду надійшов вказаний позов [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Красуля Н.В., до [PERSON] , треті особи: орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, який позивач мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.07.2017. На час звернення до суду із вказаним позовом в провадженні суду перебуває справа про розірвання цього шлюбу. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після фактичного припинення шлюбних відносин сторін залишились проживати з батьком позивачем [PERSON] . Він самостійно займається питаннями, пов`язаними з вихованням, освітою та розвитком дітей. Відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, ігнорує потреби дітей, не забезпечує їм належної підтримки та догляду. Однією із причин невиконання батьківських обов`язків було зловживання нею алкогольними напоями. У лютому 2023 року, піклуючись про добробут дітей, позивач разом із дітьми покинув місце їх постійного проживання, яке знаходиться на тимчасовою окупованій території (Пологівський район Запорізької області), та виїхав з ними за кордон. Відповідачка відмовилася їхати разом із дітьми, поклавши на позивача повну відповідальність за їх виховання та утримання. Відповідачка взагалі з дітьми не спілкується, навіть через мобільний зв`язок та/або мережу Інтернет, не цікавиться їх життям, станом здоров`я, успіхами у навчанні, дозвіллям, емоційним станом тощо. Більш того, 21.06.2023, перебуваючи на тимчасово окупованій території України, відповідачка [PERSON] отримала паспорт громадянина Російської Федерації, що, на переконання позивача, суперечить інтересам дітей, які є громадянами України. Позивач самостійно забезпечує потреби дітей, навчання, виховання та створює стабільне і безпечне середовище для їх розвитку. Діти сприймають батька як головну, люблячу та авторитетну фігуру, яка забезпечує їм відчуття безпеки та стабільності. Оскільки відповідачка повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, позивач вважає, що є всі підстави для позбавлення її батьківських прав, а також стягнення з неї аліментів на утримання двох малолітніх дітей. Просить позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дітей. Ухвалою суду від 27.08.2025 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за вказаним позовом та призначено підготовче судове засідання. 29.09.2025 від представника позивача - адвоката Красулі Н.В. через систему «Електронний суд» надійшли клопотання про виклик свідків, витребування доказів. Ухвалою суду від 29.09.2025 за клопотанням представника позивача витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості про перетин кордону громадянкою України [PERSON] за період з 24.02.2022 по 29.09.2025 та витребувано відомості про доходи [PERSON] , шляхом доступу суду до Державного реєстру про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації, за період з 24.02.2022 по 29.09.2025. 29.09.2025 судом отримані відомості з Державного реєстру про джерела та суми доходів відомості про доходи [PERSON] , а 08.10.2025 отримана інформація з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про перетин кордону. 14.10.2025 від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів. 28.10.2025 від органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Комунарському району надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] 28.10.2025 суд у підготовчому судовому засіданні на місці ухвалив долучити докази сторони позивача та висновок органу опіки та піклування до матеріалів справи. 04.11.2025 від органу опіки та піклування надійшов акт обстеження умов проживання позивача та дітей, від представника позивача надійшло клопотання про залучення психолога для допиту малолітніх дітей, заява про виклик свідків та клопотання про долучення доказів. 04.11.2025 суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника позивача про долучення доказів. Ухвалою суду від 04.11.2025 підготовче провадження було закрито, справа призначена до судового розгляду. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка, опитування під час судового розгляду малолітніх дітей в присутності психолога. 06.11.2025 від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів та поновлення строку на їх подання. 02.12.2025 суд на місці ухвалив поновити позивачу строк для подання доказів та прийняти їх до розгляду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Красуля Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач [PERSON] додатково пояснив, що він з відповідачкою зареєстрував шлюб у липні 2017 року, а у вересні 2017 року у них народились донька та син, після чого він зареєстрував своє місце проживання у помешканні батьків відповідачки у с. Новомиколаївка Пологівського району Запорізької області. У вересні 2019 року подружні відносини між ними фактично були припинені через сварки, відповідачка зловживала алкоголем. Були випадки, що і діти бачили свою матір в стані алкогольного сп`яніння. Зокрема, у серпні 2019 року, коли він повернувся з роботи, побачив, що відповідачка перебуває в стані сп`яніння, а маленькі діти залізли на піч, вигребли попіл, що було для них небезпечно. Після фактичного припинення шлюбних відносин вони стали мешкати окремо. Діти, яким на той час було лише по 2 роки, залишились проживати разом з ним та знаходились на його повному вихованні та утриманні. Він з дітьми проживав у своєї бабусі в селі Грушівка Пологівського району Запорізької області, а відповідачка проживала в с. Новомиколаївка цього ж району у своїх батьків. Відстань між цими селами приблизно 19 км і відповідачка мала можливість вільно спілкуватись із дітьми, приймати участь в їх житті та вихованні. Проте, після припинення шлюбних відносин, відповідачка майже відразу припинила спілкування із дітьми, їх вихованням не займалась, матеріально їх не утримувала, хоча мала таку можливість. При цьому ніхто їй не перешкоджав бачитись та спілкуватись із дітьми. Лише у 2020 та у 2021 роках вона приїжджала до дітей на Новий Рік, привозила пару іграшок, і більше з ними не контактувала. Він працював, виховував та утримував дітей, його бабуся допомагала йому в цьому. До окупації села у 2022 році, діти відвідували дитячий садок. Водив дітей з дитячого садка лише він. Після повномасштабного вторгнення РФ в Україну, село, в якому вони мешкали, було окуповано. В лютому 2023 року задля безпеки дітей він вирішив вивезти їх з тимчасово окупованої території. Він пропонував відповідачці поїхати разом ними, але вона відмовилась. Спочатку він з дітьми через АР Крим виїхали у Латвію, потім у Румунію, де перебували 9 місяців, потім переїхали у Болгарію. За весь цей час відповідачка лише один раз йому зателефонувала у 2024 році на День народження дітей, запитала як діти, на що він запропонував їй зателефонувати у вечері щоб поспілкуватись з ними, але вона більше не передзвонила. У 2024 році в Болгарії він робив дітям закордонний паспорт, у зв`язку з чим зателефонував відповідачці та попросив надіслати йому її документи та дозвіл на виготовлення дітям паспортів. Вона через месенджер «Фейсбук» переслала йому копію свого паспорту РФ, тоді він і дізнався, що вона отримала громадянство РФ - країни агресора. 26.07.2025 він разом із дітьми повернувся в Україну. Наступного дня після повернення його забрали в ТЦК та СП, а 29.07.2025 мобілізували на військову службу до лав ЗСУ. 07.10.2025 він отримав поранення під час виконання бойового завдання, проходив лікування. Наразі є військовослужбовцем в/ч [NUMBER] , його заробітна плата 23 тис. грн. Відповідачка [PERSON] досі проживає на тимчасово окупованій території у с. Новомиколаївка Пологівського району Запорізької області. Після його мобілізації, діти залишились без батьківського піклування, у зв`язку з чим були передані під опіку його двоюрідній сестрі [PERSON] . Під час проходження лікування та реабілітації після поранення він теж проживав разом із дітьми у сестри. Хоча наразі він є військовослужбовцем та проживає у казармі, але всі вихідні та відпустки проводить разом із дітьми. Через месенджер «Фейсбук» він написав відповідачці, що подав позов про розлучення та позбавлення її батьківських прав. Вона відповіла, що виграє суд та забере до себе дітей. На даний час дітям по 8 років, вони проживають у родині сестри, яка теж має неповнолітнього сина, а також з ними проживає чоловік сестри. Діти відвідують 1-й клас школи. Він активно приймає участь в їх житті та вихованні, утримує їх, піклується про стан їх здоров`я тощо. Діти знають, що у них є мама, але вони її не пам`ятають. Відповідачка достовірно обізнана про судовий розгляд даної справи, проте більше з ним не спілкувалась, на контакт не виходила, дітьми не цікавилась, матеріально їх не підтримує. Зі слів своєї бабусі, яка залишись на тимчасово окупованій території у с. Грушівка Пологівського району Запорізької області, йому відомо, що відповідачка наразі проживає спільно з військовослужбовцем РФ та своїм старшим сином, яку виповнилось 17 років. Лише один раз відповідачка заходила до його бабусі, оскільки проїжджала мимо її помешкання, розповідала про себе, а в подальшому вони не спілкувались. Вважає, що відповідачка свідомо самоусунулась він виконання своїх батьківських обов`язків, у зв`язку з чим в інтересах дітей її доцільно позбавити батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дітей, тобто задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула по невідомим причинам, про час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, зокрема, шляхом публікації оголошення про виклик на сайті Судової влади. Відзиву на позов або зустрічного позову не подала, будь-яких клопотань, заяв від неї не надходило. Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у відсутність відповідачки. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] та пояснила, що позивач [PERSON] є її двоюрідним братом. У 2017 році, після одруження сторін та народження у них двох дітей, вони стали проживати у с. Грушівка Пологівського району Запорізької області в помешканні її з позивачем спільної бабусі. Вона часто бувала у них в гостях, проте відповідачку бачила там дуже рідко. Востаннє бачила її у 2017 році - десь через два місяці після народження дітей. На той час позивач здебільше перебував на роботі, а дітей фактично виховувала бабуся. Зі слів бабусі знає, що відповідачка отримувала грошову допомогу від держави на дітей, але фактично дітей утримував лише позивач. У 2019 році сторони припинили подружні відносини і відповідачка переїхала до своїх батьків у с. Новомиколаївка Пологівського району Запорізької області. Діти залишились проживати з батьком позивачем [PERSON] . З цього часу вихованням дітей займалися виключно позивач та їх бабуся. Відповідачка дітьми не цікавилась, матеріально їх не утримувала, хоча продовжувала отримувати на них державну допомогу. 27.07.2025, а саме після того, як позивач із дітьми повернулися до України та позивача мобілізували, діти залишились без батьківської опіки, у зв`язку з чим потрапили до неї. Вони постійно плакали за батьком, були у пригніченому стані, але про свою мати жодного разу не спитали. Вона розмовляла з ними, заспокоювала, показала фотознімок матері, але вони сказали, що її не знають. Після цього вона зателефонувала своїм батькам, які проживають у с. Грушівка Пологівського району Запорізької області (тимчасово окупована територія), щоб повідомити про ситуацію, яка склалась із дітьми. Вони їй повідомили, що відповідача на даний час відпочиває на морі разом із військовослужбовцем РФ, з яким підтримує подружні стосунки, та надали її російський номер мобільного телефону. Через мережу «Телеграм» вона написала відповідачці повідомлення про те, що діти сторін у неї, а позивач мобілізований. Спитала, що їй робити з дітьми. Через декілька днів від [PERSON] отримала відповідь, що робити вона нічого не буде, виїжджати з тимчасово окупованої території теж не буде, оскільки підтримує відносини з військовослужбовцем РФ. Через деякий час, приблизно у вересні 2025 року, відповідачка зателефонувала та повідомила, що у мережі «Телеграм» побачила репортаж про те, як позивач [PERSON] з двома дітьми виїхав з тимчасово окупованої території через Румунію та Болгарію в Україну, а потім був мобілізований, діти залишились без батьківської опіки. Під час цієї розмови [PERSON] повідомила відповідачці, що позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення її батьківських праві відносно цих дітей, на що вона емоційне відреагувала та сказала, що від дітей не відмовлялась, дітей треба привезти до неї. На що [PERSON] відповіла, що відповідачка може приїхати та забрати дітей. На цьому розмова була закінчена. Ще через деякий час вона направила відповідачці повідомлення про призначення судового засідання у даній справі, але відповідачка лише один раз написала повідомлення про бажання поспілкуватися із дітьми, але так на зв`язок і не вийшла. Жодних заходів, спрямованих на утримання, забезпечення, виховання дітей відповідачка не вживала, не цікавилась життям дітей, їх розвитком, здоров`ям та навчанням. Діти до теперішнього часу проживають у неї і дуже сумують за батьком, який служить в ЗСУ, а про матір вони не згадують. Вважає, що поведінка відповідачки свідчить про її свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків. Просить позов задовольнити Представники третьої особи - органу опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району Соболєва Г.О., а в подальшому [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Представник [PERSON] пояснила, що з метою надання суду висновку щодо розв`язання цього спору було встановлено, що двоє малолітніх дітей сторін залишились без батьківського піклування у зв`язку з невиконанням матір`ю своїх обов`язків з причин перебування на тимчасово окупованій території, а також мобілізацією батька дітей до лав ЗСУ. Було проведено перевірку умов проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , їх ставлення до батьків та ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків. Зокрема, було з`ясовано, що наразі діти перебувають під опікою у родині [PERSON] , де на час обстеження також проживав позивач [PERSON] , який проходив амбулаторне лікування та реабілітацію як військовослужбовець ЗСУ. За місцем мешкання створені належні умови для проживання дітей. В результаті проведених бесід із дітьми та їх батьком, встановлено, що діти більше прихильні до батька, а про мати вони нічого не змогли пояснити, оскільки з нею не спілкуються. Відповідачка на контакт з органом опіки та піклування не виходила. На підставі зібраних документів органом опіки та піклування було прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, що, в першу чергу, направлено на захист якнайкращих інтересів малолітніх дітей. Просила позов задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи та представників органу опіки та піклування, а також малолітніх [PERSON] та [PERSON] , свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За усталеною практикою Європейського суду з прав людини при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (ч.1 ст.1 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ст.11 цього Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.12 цього ж Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ст.171 СК України закріплює, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.07.2017, який розірваний рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2025, яке набрало законної сили 18.12.2025. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. Сторони зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Однак, сторони разом не проживають. Після припинення подружніх відносин, відповідачка [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , а позивач [PERSON] з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 2019 року до лютого 2023 року проживали у с. Грушівка Пологівського району Запорізької області. Діти сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відвідували заклад дошкільної освіти «Калинонька» Молочанської міської ради, проживали у с. Грушівка Пологівського району разом із: батьком [PERSON] , бабусею [PERSON] , дідусем [PERSON] , що підтверджується довідкою Закладу дошкільної освіти «Калинонька» Молочанської міської ради №01 від 04.08.2025. Відповідно до довідки директора ТОВ «Агробрама» №2 від 04.08.2025, позивач [PERSON] працював у вказаному Товаристві та займав посаду слюсаря-ремонтника до 24.02.2022. Судом визнається загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даної справи, що починаючи з 24.02.2022 Указом Президента України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який неодноразово продовжено. Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» с. Грушівка та с. Новомиколаївка Молочанської міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області починаючи з 26.02.2022 є тимчасово окупованою територією представниками збройних формувань держави-агресора РФ . Встановлено, що у лютому 2023 року позивач [PERSON] з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , виїхали з тимчасово окупованої території, 12.02.2023 вони перетнули кордон з Латвійською Республікою, в подальшому проживали у Румунії, а потім у Республіці Болгарія, а 26.07.2025 повернулись в Україну. Вказані обставини підтверджуються інформацією Державної прикордонної служби Латвійської Республіки про перетин 12.02.2023 дітьми [PERSON] та [PERSON] кордону, копіями свідоцтв від 03.06.2025 про закінчення першого класу початкового етапу основної освіти [PERSON] та [PERSON] у школі «Філіп Сакеларієвич» у м. Світош Республіка Болгарія, копіями паспортів громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] та [PERSON] з відмітками про перетин ними кордону та в`їзд в Україну 26.07.2025. З 29.07.2025 по теперішній час позивач [PERSON] проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині [NUMBER] на посаді номеру обслуги взводу вогневої підтримки парашутно-десантної роти парашутно-десантного батальйону. Відповідно до наказів начальника служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради №4356 від 31.07.2025 та №4357 від 31.07.2025, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як дітей, які залишились без батьківського піклування у зв`язку з невиконання матір`ю дітей своїх обов`язків з причин перебування на тимчасово окупованій території, проходження батьком дітей військового навчання, тимчасово влаштовано в родину [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного 30.10.2025 спеціалістами служби (управління) у справах дітей по Комунарському району ЗМР, малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з батьком [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] у родичів родині [PERSON] , до складу якої входять: [PERSON] , її чоловік [PERSON] та їх син [PERSON] , [INFO] . Умови проживання задовільні, наявні всі комунікації, кімнати мебльовані, наявні вся необхідна побутова техніка. У дітей є окрема кімната з місцями для сну, відпочинку, навчання. Діти забезпечені канцприладдям. На час виходу вдома перебували [PERSON] разом з сином та [PERSON] разом із своїми дітьми. [PERSON] наразі перебуває на амбулаторному лікуванні та потребує реабілітації після поранення. Діти дуже радіють тому, що батько з ними. З матір`ю [PERSON] вони не спілкуються (вона їм не телефонує, ними не цікавиться). Відповідно до характеристики [PERSON] , яка надана виконавчим комітетом Молочанської міської ради, за період проживання за адресою: [ADDRESS] , скарг від мешканців громади, сусідів та рідних на неї не надходило. Громадський порядок вона не порушувала, зловживала спиртними напоями. Проживала в будинку своїх батьків, власного житла на території громади не мала. Також судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , будучи громадянкою України, 21.06.2023 отримала паспорт Російської Федерації, паспорт видано т.зв. «МВД по Республике Крым», його копія міститься в матеріалах справи. Відповідно до відповіді №1805607 від 23.09.2025 про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, [PERSON] довідок ВПО не має. Відповідно до відповіді №1830032 від 29.09.2025 з Державного реєстру про джерела та суми доходів за період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2025 року, [PERSON] у період з січня 2022 по вересень 2023 року отримувала дохід у вигляді соціальної виплати відповідних бюджетів від УСЗН Пологівської РДА у розмірі 3400 грн. щомісячно; у липні 2022 року отримала заробітну плату у розмірі 6500 грн. від ТОВ «СВП «Агрофірма «Дружба». Відповідно до інформації, отриманої судом 08.10.2025 з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України [PERSON] у період з 24.02.2022 по 29.09.2025 в Базі даних не виявлено. Відповідно до відомостей, які містяться у листі Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області від 03.09.2025, співробітниками вказаного відділу поліції було розглянуто звернення адвоката Красулі Н.В. щодо встановлення місця перебування [PERSON] та встановлено, що вона державний кордон України та лінію розмежування не перетинала. Під час розмови з [PERSON] за номером [NUMBER] із застосунку «WhattsApp» остання повідомила, що перебуває на тимчасово окупованій території [ADDRESS] . Також було встановлено, що 16.02.2022 до ВП №3 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що 17.12.2019 донька [PERSON] пішла з дому та не повернулась. Дане повідомлення було зареєстроване до ЄО за №7756 від 19.12.2019 та першочерговими заходами було встановлено місце перебування [PERSON] . Також 16.02.2022 до ВП №3 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення [PERSON] про те, що 16.02.2022 в [ADDRESS] , у заявниці виник конфлікт з батьком в ході якого батько побив заявницю. Дане повідомлення було зареєстроване до ЄО за №931 від 16.02.2022. В той же день, 16.02.2022 відносно [PERSON] було складено адміністративний протокол за ст.183 КУпАП «Завідомо неправдивий виклик спеціальних служб». Крім того, позивач надав скріншоти переписки [PERSON] з відповідачкою [PERSON] у месенджері «Телеграм», де [PERSON] повідомляє відповідачку про необхідність вирішення долі дітей, їх матеріального утримання, призначення судового засідання про даній справі, а [PERSON] повідомляє, що не має наміру приймати участь у суді. Відповідно до психологічного висновку психолога [PERSON] від 12.08.2025, нею було проведено психологічне дослідження дитини [PERSON] , [INFO] , та зроблено загальний висновок, який характеризує її особистість, психоемоційний стан та соціальне оточення, зокрема, щодо сімейних стосунків та прихильності: у свідомості дитини сформована міцна емоційна прихильність до батька. Вона сприймає його як головну, авторитетну та люблячу фігуру, яка забезпечує почуття безпеки, любові та стабільності. Батько відіграє ключову роль у її вихованні та повсякденному житті, задовольняючи основні потреби дитини. Стосовно матері, у свідомості [PERSON] відсутній емоції значущий образ. Дитина не демонструє психологічної травми, смутку інших негативних емоцій, пов`язаних з її відсутністю. Також у висновку на запитання адвоката психологом надані вичерпні відповіді, у т.ч.: на питання: Яким чином спілкування та взаємодія з кожним із батьків впливає на емоційний стан та поведінку [PERSON] ? Чи відчуває дитина себе комфортно та безпечно в присутності кожного з батьків? надана відповідь: Спілкування та взаємодія з батьком позитивно впливає на емоційний стан [PERSON] . Вона почувається комфортно та безпечно в його присутності, про що свідчать її відповіді про спільні ігри та обійми. Взаємодія з матір`ю відсутня, тому її вплив на емоційний стан дитини не спостерігається; на питання: Охарактеризуйте якість взаємин, що існують між [PERSON] та її матір`ю. Яка її роль у вихованні та повсякденному житті дитини? Надана відповідь: Взаємини між [PERSON] та її матір`ю відсутні. [PERSON] матері у вихованні та повсякденному житті дитини на даний момент є нульовою. На запитання " [PERSON] для меня...", [PERSON] відповіла "Не знаю", що свідчить про повну відсутність емоційного зв`язку; на питання: Чи виявляє дитина бажання або небажання спілкуватися з кимось із батьків? надана відповідь: [PERSON] не виявляє бажання або небажання спілкуватися з матір`ю, що зумовлено відсутністю її образу в свідомості дитини. Це було виявлено у її відповідях "Не знаю" та байдужості на згадку про матерів інших дітей. Водночас, вона виявляє задоволення від спілкування з батьком; на питання: Чи є ознаки, що дозволяють припустити вплив одного з батьків на формування негативної думки про іншого? надана відповідь: На підставі проведеного обстеження не було виявлено жодних ознак, які б свідчили про маніпулятивний вплив батька на формування думки дитини про матір. Волевиявлення [PERSON] , що стосується її стосунків з батьками, є наслідком її особистого життєвого досвіду та відсутності емоційного зв`язку з матір`ю, а не результатом зовнішнього впливу. Відповідно до психологічного висновку психолога [PERSON] від 12.08.2025, нею також було проведено психологічне дослідження дитини [PERSON] , [INFO] , та зроблено загальний висновок, який характеризує її особистість, психоемоційний стан та соціальне оточення, зокрема, щодо сімейних стосунків та прихильності: У [PERSON] сформована міцна емоційна прихильність до батька, якого він сприймає як головну, авторитетну та люблячу фігуру. Він чітко ідентифікує себе як частину сім`ї, в якій батько, сестра, опікун та інші родичі виконують свої ролі. На запитання про маму, [PERSON] відповідає, що не знає її, і її образ не має емоційного забарвлення в його свідомості. Єдина згадка про матір пов`язана з раннім дитинством, коли він жив " [PERSON] мамой и с папой". Також у висновку на запитання адвоката психологом надані вичерпні відповіді, у т.ч.: на питання: Яким чином спілкування та взаємодія з кожним із батьків впливає на емоційний стан та поведінку [PERSON] ? надана відповідь: Спілкування та взаємодія з батьком позитивно впливає на емоційні стан [PERSON] . [PERSON] відчуває себе комфортно та безпечно в його присутності. Взаємодія з матір`ю відсутня, тому її вплив на емоційний стан дитини не спостерігається; на питання: Охарактеризуйте якість взаємин, що існують між [PERSON] та його матір`ю? надана відповідь: Взаємини між [PERSON] та його матір`ю, [PERSON] , відсутні. На запитання " [PERSON] для меня...", [PERSON] потиснув плечима, а на фразу "Я думаю, что мама...", він відповів: " [PERSON] ". Це свідчить про те, що в свідомості дитини образ матері не сформований; на питання: Чи виявляє дитина бажання або небажання спілкуватися з кимось із батьків? надана відповідь: [PERSON] не виявляє бажання або небажання спілкуватися з матір`ю, що зумовлено відсутністю її образу в свідомості дитини. Він виявляє задоволення від спілкування з батьком. Коли він бачить "других детей с мамами", то йде "К папе", що свідчить про його сприйняття батька як єдиного джерела захисту; на питання: Чи є ознаки, що дозволяють припустити вплив одного з батьків на формування негативної думки про іншого? надана відповідь: На підставі проведеного обстеження не було виявлено жодних ознак, б свідчили про маніпулятивний вплив батька на формування негативної думки про матір. Волевиявлення дитини, що стосується її стосунків з батьками, є наслідком її особистого життєвого досвіду та відсутності емоційного зв`язку з матір`ю. У висновку органу опіки та піклування №19.02/01-36-1357 від 27.10.2025 зазначено, що після дослідження всіх обставин та фактів, які в ньому викладені, орган опіки та піклування прийшов до висновку про свідоме ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, у зв`язку з чим в інтересах малолітніх дітей вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні в присутності психолога [PERSON] малолітня [PERSON] , [INFO] , пояснила, що зараз вона живе разом з братом [PERSON] та батьком у родині [PERSON] ( [PERSON] ). Разом з братом вони ходять у шкоду, 1-й клас. До цього вони з батьком та братом жили у Болгарії, потім приїхали в Україну. Їй подобається коли вони усі разом. Дуже любить батька. Маму не пам`ятає, як її звати не знає, з Днем народження, з Новим [PERSON] вона їх не вітала, подарунки не передавала, вона з нею не спілкується. Також в судовому засіданні в присутності психолога [PERSON] малолітній [PERSON] , [INFO] , пояснив, що він живе разом з батьком та сестрою у родині [PERSON] ( [PERSON] ). Разом з ними живе ще син [PERSON] [PERSON] та її чоловік [PERSON] . З сестрою вони ходять у шкоду, 1-й клас. До цього вони з батьком жили у Болгарії, потім приїхали в Україну, де йому жити подобається більше. До того, як виїхали за кордон, вони з батьком та сестрою жили у бабусі у селі. Там він бачив маму, йому було 4 роки, вона один раз приходила до них в гості. Більше її не бачив, майже її не пам`ятає, як її звати не знає. У [PERSON] бачив фотографію мами, знає, що вона живе у селі, звідки вони уїхали за кордон, вона їм дзвонила один раз, коли вони були на морі у Болгарії, більше не дзвонила. З днем народження, з Новим [PERSON] вона їх не вітала, вони не спілкуються. Психолог [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона неодноразово спілкувалась із дітьми сторін, їх психологічний стан є стабільним, але будь-яка їх взаємодія з матір`ю відсутня, у дітей з матір`ю немає жодного емоційного зв`язку, але через це діти не травмовані, оскільки головним в їх житті є батько. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] є двоюрідним братом її чоловіка. Вона добре знає його, а також знає його дітей. До повномасштабного вторгнення РФ в Україну вона часто їздила у село Грушівка Пологівського району до батьків чоловіка. Позивач разом з дружиною і дітьми теж мешкали у цьому селі у бабусі позивача. В 2019 році сторони припинили подружні відносини. [PERSON] з дітьми залишився у с. Грушівка, а відповідачка [PERSON] переїхала до іншого села, мабуть до своїх батьків. Під час подружніх відносин сторін відповідачку бачила дуже рідко. Зі слів бабусі позивача відомо, що відповідачка випивала. Вона теж особисто її бачила у стані алкогольного сп`яніння. Після припинення подружніх відносин сторін, позивач самостійно виховував та утримував дітей. Після повномасштабного вторгнення РФ в Україну, позивач із дітьми опинились під окупацією. У 2023 році [PERSON] із дітьми виїхав з тимчасово окупованої території. Вони певний час проживали у Румунії, потім переїхали до Болгарії. За весь цей час відповідачка дітьми не цікавилась, подзвонила позивачу лише один раз. Про ці обставини їй відомо зі слів позивача, з яким вона постійно спілкувалась по телефону. В літку 2025 року позивач із дітьми повернулись в Україну. Але відразу на блокпосту позивача затримали та направили до ТЦК, а потім мобілізували. Діти залишись без батьківської опіки та були передані до родини [PERSON] , де вони і досі проживають. Оскільки [PERSON] проживає поруч з нею, вони часто спілкуються, ходять один до одного в гості. Відповідачка участі у житті дітей не приймає, взагалі ними не цікавиться, матеріально не утримує. Жодного разу діти не згадати про свою матір, проте постійно говорять про батька та своїх бабусю і дідуся. При цьому жодних перешкод у спілкуванні відповідачки із дітьми ніхто не чинив та не чинить. Позивача характеризує як доброго батька, він любить дітей, а діти люблять його. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними, обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню. Так, суд виходить з того, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав є не лише невиконання батьками обов`язків щодо виховання дитини, а саме факт ухилення батьків від виконання цих обов`язків, яке слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) особи, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборна сила, події тощо). Як зазначено в п.16 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ці чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України), тому вона підлягає застосуванню лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, лише при наявності вини в діях батьків, з урахуванням ставлення дітей до них, а також тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. В рішенні ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що позбавлення батьківських прав означає розірвання сімейних зв`язків між батьком (матір`ю) та дитиною, а й відтак позбавлення дитини її коріння буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Позбавлення батьківських прав за відсутності таких виключних обставин не відповідає цілям, зазначеним у ст.8 Конвенції, є невиправданим та непропорційним втручанням у право на повагу до сімейного життя. В даній справі судом достовірно встановлено, що відповідачка [PERSON] після фактичного припинення з позивачем [PERSON] подружніх відносин тривалий час свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та розвитку малолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , тривалий час не зустрічається і не спілкується з дітьми, заходів для забезпечення належних умов розвитку та виховання дітей не приймає, фізичним, духовним розвитком дітей, їх навчанням, станом здоров`я не цікавиться, матеріальної чи будь-якої іншої допомоги не надає, взагалі не цікавиться долею дітей, що свідчить про її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. На свідомий та умисний характер таких дій відповідачки вказує послідовність та тривалість її поведінки. Вказані обставини підтверджуються наданими суду письмовими доказами, показами свідка, які суд вважає належними, допустимими та достатніми для ухвалення цього рішення. Обставин, які б вказували на наявність у відповідачки будь-яких об`єктивних, незалежних від її волі перешкод для виконання батьківських обов`язків, судом не встановлено. Відомостей про те, що позивач чинить перешкоди відповідачці у спілкуванні з дітьми матеріали справи не містять. Суд зауважує, що перебування матері дітей на тимчасово окупованій території України дійсно створює певні труднощі у налагодженні стосунків з дітьми. Але, в даному випадку, вона свідомо та добровільно повністю самоусунулась від виховання та утримання своїх дітей, взагалі не цікавиться їхнім життям, жодним чином не виявляє бажання в подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. У справі відсутні докази наявності у матері інтересу до дітей. Обставини цієї справи свідчать про те, що вона свідомо обрала такі життєві умови, за якими її участь у вихованні впродовж майже усього життя дітей була фактично відсутньою. Відсутність матері без поважних на те причин у житті малолітніх дітей мало наслідком те, що в умовах збройного конфлікту та введеного воєнного стану в Україні, у період проходження батьком військової служби та відсутності у нього можливості бути поруч із дітьми, діти вимушені перебувати під піклуванням інших осіб, зокрема двоюрідної тітки. При цьому суд вважає, що відповідачка [PERSON] безумовно усвідомлювала як факт збройної агресії Російської Федерації проти України, так і факт тимчасової окупації певної території України, зокрема Пологівського району Запорізької області, де вона проживає та до лютого 2023 року проживали її діти, а також пов`язані з цим ризики для здоров`я та життя її малолітніх дітей, однак заходів для усунення небезпеки життю та здоров`ю своїх малолітніх дітей не вживала, за власним бажанням залишилася на тимчасово окупованій території України, протягом тривалого часу не вживала жодних реальних заходів, спрямованих на виїзд з такої території з метою возз`єднання із дітьми, або інших заходів, спрямованих на забезпечення їхньої безпеки, виконання батьківських обов`язків. Додатково суд враховує, що відповідачка отримала паспорт держави-агресора, що свідчить про прийняття нею відповідного правового статусу та підтверджує добровільність обраної лінії поведінки. В матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні дані, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що вона вчинила вказані дії недобровільно, перебуваючи під психічним впливом або фізичним примусом, що такі дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала їй чи її рідним. Усі вище встановлені обставини підтверджують наявність виключних підстав для позбавлення матері батьківських прав. Крім того, суд враховує, що відповідачка обґрунтованого заперечення проти позову не подала, в судове засідання не прибула і жодним чином позовні вимоги не спростувала. Ухвалюючи рішення, суд також враховує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Суд вважає вказаний висновок обґрунтованим, оскільки він складений за результатами ретельної перевірки умов життя малолітніх дітей і повністю узгоджується із обставинами, безпосередньо встановленими судом під час судового розгляду. Малолітні [PERSON] та [PERSON] , яким на час розгляду справи виповнилось 8 років, в судовому засіданні підтвердили факт відсутності будь-якої участі відповідачки в їхньому житті, а також відсутність будь-якого спілкування та зв`язку з нею. Зокрема, малолітній [PERSON] повідомив, що майже не пам`ятає свою матір, бачив її лише один раз у селі, після чого спілкування між ними не підтримувалося; у подальшому він бачив її лише на фотознімку, при цьому відповідачка телефонувала їм лише один раз. Малолітня [PERSON] повідомила, що взагалі не пам`ятає свою матір. Враховуючи вищевикладене, виходячи із завдань та загальних засад цивільного судочинства, зокрема, принципів верховенства права, розумності та справедливості, з метою захисту якнайкращих інтересів малолітніх дітей, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, забезпечення розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, суд вважає необхідним позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] та сина [PERSON] . На переконання суду позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] не зашкодить їх інтересам, подальшому їх вихованню, розвитку та утриманню. При вирішенні позовних вимог про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей суд виходить з наступного. Згідно з ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст.180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що відповідачка, незважаючи на позбавлення її батьківських прав, зобов`язана утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, у зв`язку з цим суд вважає необхідним стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей за рішенням суду. Визначаючи конкретний розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд відповідно до ст.182 СК України, враховує вік дітей, яким виповнилося вісім років, те, що діти достатньо матеріально не забезпечені, їх стан здоров`я, а також працездатний вік відповідачки, даних про наявність інших утриманців, про свій незадовільний стан здоров`я, остання не повідомила. Беручи до уваги, що аліменти за своїм характером та суттю це кошти, що забезпечують нормальні повсякденні матеріальні умови життя дитини, обидва батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дитину, виходячи з принципу розумності та справедливості, з урахуванням сукупності усіх вищевказаних обставин, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно і до повноліття дітей. Такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини, дотримання їх прав на забезпечення матеріальних потреб. Таким чином, позов [PERSON] слід задовольнити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволений повністю, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за вимогу про позбавлення батьківських прав в сумі 1 211,20 грн та з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідачки підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1 211,20 грн. Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів.

Outcome: approved