Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачки. У листопаді 2025 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі - Товариство) звернулось з позовом, в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором кредитної лінії № 00-9964805 від 15.09.2024 (далі - Договір). В обґрунтування вимог зазначило, що 15.09.2024 між ТОВ «Макс кредит» та відповідачкою в електронній формі укладено кредитний договір № 00-9964805 на суму 8400,00 гривень, строком на 360 днів. 16.04.2025 між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №16042025-МК/Юніт Капітал, відповідно до якого до Товариства відступлено право грошової вимоги до відповідачки за вищевказаним кредитним договором. Посилаючись на те, що відповідачка, не виконала належним чином зобов`язання за договором, порушує його умови, Товариство просить суд стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати по справі. Відповідачці копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 11.11.2025 за її зареєстрованим місцем проживання, що відповідає місцю проживання, вказаним в позовній заяві та витязі з Єдиного державного демографічного реєстру. Поштовий конверт повернувся на адресу суду з відміткою відділення АТ «Укрпошта» від 14.11.2025, що адресат отримав відправлення. У встановлений судом строк відповідачка відзив на позов не подала. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Позовна заява надійшла до Полонського районного суду Хмельницької області 03.11.2025. Ухвалою суду від 10.11.2025 відкрито провадження та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами та задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 66). Копію позовної заяви з додатками відповідачці направлено позивачем цінним листом 22.10.2025 (а.с.55). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та на підставі ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, викладеною в позовній заяві, проводить заочний розгляд справи. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 15.09.2024 ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] уклали договір кредитної лінії № 00-9964805 (а.с. 9-13), відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит, сума кредитного ліміту становила 7000 грн, на строк 360 календарних днів, зі сплатою фіксованої відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 0,94 % (стандартна процентна ставка). Відповідно до пункту 1.6 Договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 20% від суми кредиту, яка складає 1400 грн. Кредитодавець зобов`язаний надати кредит 15.09.2024. Сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 7000.00 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] (пункт 2.8 Договору). Договір підписаний електронним підписом сторін, відтвореним шляхом використання позичальницею одноразового ідентифікатора «28239», який був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки, який вказаний у реквізитах договору. Як встановлено із вказаного договору та паспорту споживчого кредиту (а.с. 15-18), який підписаний відповідачкою, вона ознайомлена з умовами кредитування, зокрема: тип кредиту, строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, тип процентної ставки, загальні витрати за кредитом, реальної процентної ставки, кількість та розмір платежів, періодичність внесення, про що свідчить її підпис у договорі та паспорті споживчого кредиту, шляхом накладення особистого електронного підпису. Відповідно до даних довідки про ідентифікацію для [PERSON] на номер телефону [NUMBER] направлено 15.09.2024 о 11:36:28 год одноразовий ідентифікатор «28239» для підписання договору № 00-9964805 (а.с. 14). Відповідно до інформаційної довідки (Підтвердження) ТОВ «ПрофітГід», перерахування коштів на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] в сумі 7000,00 грн проведено 15.09.2024 (а.с. 29-30). Факт перерахунку указаних вище грошових коштів за Договором на платіжну картку № [NUMBER] , яка емітована на ім`я відповідачки [PERSON] , підтверджено інформацією, яка надана листом АТ КБ «ПриватБанк» від 26.11.2025 на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с. 71-73). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором №00-9964805, розмір заборгованості станом на 16.04.2025 становить 20836,20 грн, що складається з заборгованості за основним зобов`язанням в сумі. 7000 грн та 1400 грн за комісією, заборгованість за нарахованими процентами 12436,20 грн. Також нараховано штрафні санкції у сумі 3500,00 грн (а.с. 24-25). 16.04.2025 між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №16042025-МК/Юніт Капітал, відповідно до якого до Товариства перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 00-9964805 (а.с. 31- 37). Відповідно до Реєстру боржників від 16.04.2025 до вказаного договору факторингу Товариство отримало право вимоги до відповідачки за кредитним договором №00-9964805 від 15.09.2024 (а.с. 39-40). Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 00-9964805 від 15.09.2024 заборгованість перед Товариством за Договором станом на 01.10.2025 складає 24336,20 грн (а.с. 26). 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства встановлено, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання цього засобу усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України цього Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Також відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом такого договору, згідно зі статтею 1078 ЦК України, може бути право грошової вимоги, що існує на даний час. Сторонами є клієнт та фактор, яким, відповідно до статті 1079 ЦК України, може бути банк або інша фінансова установа, що має право здійснювати факторингові операції. При цьому, згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові (новому кредитору) за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Згідно з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного вище суд вважає, що Договір, підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеними, первісний кредитор виконав умови договору та надав позичальниці кредит в узгодженому сторонами розмірі. Своєю чергою, відповідачка свої обов`язки за договором належно не виконувала, у встановлений договором строк кредит в повному обсязі не повернула, відсотків за користування кредитними коштами не сплатила. Дослідивши надані позивачем докази щодо зміни кредитора, суд доходить до висновку про правомірність набуття ТОВ «Юніт Капітал» права вимоги до відповідачки. Судом встановлено, що право вимоги за договором перейшло від первісного кредитора ТОВ «Макс кредит» до позивача ТОВ «Юніт Капітал» на підставі договору факторингу № 16042025-МК/Юніт Капітал. Ці правовідносини за своєю правовою природою та змістом відповідають вимогам статті 1077 Цивільного кодексу України. Позивач, ТОВ «Юніт Капітал», є фінансовою установою, що відповідає вимогам статті 1079 ЦК України. Таким чином, перехід права вимоги до позивача є правомірним, а отже, обов`язок з погашення заборгованості виник у відповідачки саме перед новим кредитором відповідно до положень статті 1082 ЦК України. Щодо вимоги про стягнення основного боргу, суд вважає її частково обґрунтованою. Встановлено, що відповідачка отримала кредит у розмірі 7000 грн, що підтверджується матеріалами справи. Позивач просить стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8400 грн, включивши до цієї суми комісію за надання кредиту в розмірі 1400 грн. Надаючи правову оцінку включенню до розрахунку заборгованості комісії за надання кредиту в розмірі 1400 грн, суд зазначає таке. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частин 1 та 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», надання інформації про заборгованість, а також інші супутні послуги, пов`язані з обслуговуванням кредиту, мають надаватися споживачу безоплатно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 дійшла висновку, що встановлення комісії за послуги, які супроводжують кредит, але не є самостійними послугами у розумінні закону (зокрема, за надання кредиту, його обслуговування), є незаконним, а відповідні умови договорів - нікчемними. Суд звертає увагу, що позивачем у п. 1.6 Договору встановлено комісію за надання кредиту, проте не зазначено жодного переліку додаткових чи супутніх послуг, які надаються за цю плату, окрім власне виконання зобов`язання з передачі коштів, що є предметом кредитного договору. Враховуючи викладене, суд визнає умову договору щодо встановлення комісії нікчемною в силу закону. Тому у задоволенні позову в частині стягнення комісії у розмірі 1400 грн слід відмовити, а до стягнення підлягає лише фактично отримане тіло кредиту в сумі 7000 грн. Перевіряючи правомірність нарахування відсотків за користування кредитними коштами за укладеним з відповідачкою кредитним договором №00-9964805 від 15.09.2024, суд виходить з такого. Суд погоджується з порядком нарахування та розміром нарахованих відсотків за користування кредитом, викладених в розрахунку позивача, який становить 12436,20 грн, оскільки такий розрахунок не суперечить умовам договору та нормам законодавства, що діяли на той час, адже ставка 0,94% не перевищує законодавче обмеження у 1%. Таким чином, загальний розмір відсотків за користування кредитними коштами, що підлягає стягненню, становить: 12436,20 грн. Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки, складається із 7000 грн залишку основного боргу та 12436,20 грн заборгованості за нарахованими відсотками, що разом становить 19436,20 грн. Розглядаючи позовні вимоги щодо нарахування штрафних санкцій у розмірі 3500,00 грн, суд доходить до висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на таке. Позивач обґрунтовує ці вимоги положеннями Договору. 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05.30 год 24.02.2022. Дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувалась і він триває до цього часу. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Із зазначеного слідує, що законодавець звільнив позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 та такі нарахування підлягають списанню. Таким чином відсутні підстави для стягнення з відповідача цих платежів. 5. Розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено до стягнення загальну суму 24336,20 грн. Судом задоволено вимоги на суму 19436,20 грн, що становить 79,87 % від ціни позову. Позивач сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі: 2422,40 грн х 79,87 % = 1934,77 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, позивач документально їх підтвердив у сумі 7000,00 грн, надавши суду: договір про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025 (а.с. 47-48); додаткову угоду № 25770872690 від 11.09.2025, в якій узгоджено надання допомоги саме щодо боржника [PERSON] (а.с. 49); акт прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025, де деталізовано перелік виконаних робіт (складання позовної заяви, вивчення матеріалів, підготовка адвокатського запиту) та їх вартість (а.с. 50), а також свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю представника серії КС № 7073/10 (а.с. 52) та ордер на надання правничої допомоги (а.с. 51). Враховуючи часткове задоволення позову, а також положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд доходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених вимог (79,87 %), що становить: 7000 грн х 79,87 % = 5590,90 грн.

Outcome: partial