Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] (далі Відповідач, Позичальник) укладено кредитні договори: 29.07.2019 кредитний договір №2001368412701, за яким відповідачу видано кредит у сумі 21900 грн; 17.05.2021 кредитний договір №1010093145, за яким відповідачу видано кредит у сумі 4000 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.04.2025 склала: по кредитному договору №2001368412701 від 29.07.2019 33962,14 грн, з яких: 21243,01 грн заборгованість за кредитом; 12719,13 грн заборгованість за процентами; 0 грн заборгованість за комісією; по кредитному договору №1010093145 від 17.05.2021 4126,87 грн, з яких: 2212,73 грн заборгованість за кредитом; 0,54 грн заборгованість за процентами; 1913,60 грн заборгованість за комісією. Тобто, загальна сума заборгованості по зазначених кредитним договорам станом на 09.04.2025 склала 38089,01 грн, що стало підставою для звернення до суду із позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач у визначений ухвалою суду строк своїм правом щодо надання відзиву на позовну заяву не скористався, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не подав. З огляду на викладене та відповідно до ст. 178, 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до підписаної з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №1010093145 від 17.05.2021, відповідач отримав споживчий кредит у розмірі 4000 грн. Кредит надано строком на 24 місяці, шляхом банківського переказу на рахунок отримувача [PERSON] . Відповідно до графіку платежів, загальна вартість кредиту складає 6870,69 грн. В матеріалах також знаходиться паспорт споживчого кредиту, де викладено інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Згідно з платіжною інструкцією №TR.49328362.11318.8810 від 17.05.2021 [PERSON] перераховано 4000 грн з призначенням платежу «Надання кредитних коштів за договором №1010093145 від 16.05.2021за позикою [PERSON] ». Загальний розмір заборгованості [PERSON] перед банком за кредитним договором №1010093145 від 16.05.2021, станом на 09.04.2025 (включно) складає 4126,87 грн, з яких: заборгованість по сумі кредиту 2212,73 грн, заборгованість по процентам 0,54 грн, заборгованість по комісії 1913,60 грн, що підтверджується розрахунком суми заборгованості відповідача по комісії доданим до матеріалів позовної заяви. Відповідно до підписаної з АТ «ПУМБ» заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №2001368412701 від 29.07.2019 [PERSON] надано кредитну картку миттєвого випуску та відкрито кредитний ліміт у сумі 15000 гривень. Реальна річна процентна ставка складає 47,88% річних. Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту по договору №2001368412701 від 29.07.2019 Банк збільшив кредитний ліміт: 11.12.2019 - до 19000 грн, 15.12.2020 до 21900 грн. У паспорті споживчого кредиту, підписаного відповідачем, викладено інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Загальний розмір заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором №1010093145 від 16.05.2021станом на 09.04.2025 (включно) складає 33962,14 грн, з яких: заборгованість по сумі кредиту 21243,01 грн, заборгованість по процентам 12719,13 грн, заборгованість по комісії 0 грн, що підтверджується розрахунком суми заборгованості відповідача по комісії доданим до матеріалів позовної заяви. Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту прав визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язань (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Публічний договір - це договір в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. (ч. 1 ст. 633 ЦК України ). Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підтвердження викладених у позові обставин банк надав виписки по особовому рахунку відповідача за період з 17.05.2021 по 09.04.2025 та за період з 29.07.2019 по 09.04.2025, які підтверджують факт отримання кредитних коштів за спірними кредитними договорами відповідачем, користування ними та здійснення платежів з метою погашення заборгованості. Суд звертає увагу, що Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 №578/5, а також позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц, якою крім того зроблено висновок, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання за договорами та надав [PERSON] кредитні кошти, що підтверджується належними та допустимими доказами. Позивач направив вимогу №КНО-44.2.2/580 від 10.04.2025 на адресу відповідача про повернення заборгованості за спірними кредитними договорами на загальну суму 38089,01 грн. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. Одночасно право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц). Тому заборгованість по процентах за користування кредитними коштами позивачем заявлено правомірно. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) зазначено, що "за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. […] 16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон № 3795-VI. Згідно з абзацом дев`ятим пункту 8 розділу І цього Закону частину четверту статті 11 Закону № 1023-XII було доповнено новим абзацом третім такого змісту: "Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною". Наведені приписи у такій редакції діяли до 10 червня 2017 року, коли набрав чинності Закон № 1734-VIII. Згідно з останнім текст статті 11 Закону № 1023-XII виклали у новій редакції, що не передбачала нікчемності зазначених умов договору, а звужувала дію Закону № 1023-XII до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII". Тому заявлена вимога щодо стягнення комісії за надання кредиту №1010093145 від 17.05.2021 у розмірі 1913,6 гривень задоволенню не підлягає. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, внаслідок чого права позивача порушенні, існує заборгованість за договором, розмір якої встановлений судом та яка підлягає стягненню з відповідача, тому позов підлягає частковому задоволенню - в розмірі 36175,41 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2300,55 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених позовних вимог (позов задоволено на 94,97%). На підставі викладеного,

Outcome: partial