Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача: - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 27 870,16 грн.; - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 2 722,13 грн. - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 13 382,82 грн.; - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1 414,06 грн.; - витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно 33,00 грн. та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що до 01.05.2018 послуги з надання централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснювало ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», яке на підставі договору №602-18 від 11.10.2018 про відступлення права вимоги (цесії) передало право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримання КИЇВЕНЕРГО за період з 01.08.2018 до дати укладання цього договору - Комунальному підприємству Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО». Таким чином, позивач прийняв право вимоги до [PERSON] по заборгованості за спожиті послуги до 01.05.2018 з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 30592,29 грн. та прийняв право вимоги до відповідача будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги. З 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО». КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про виконання послуг позивачем. Відповідач від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому законом порядку не відмовлявся. Відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з централізованого опалення та/або постачання гарячої води. Відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, у результаті чого утворилась заборгованість, яка складає 45 389,17 грн. З урахуванням викладеного просив позов задовольнити. 02.04.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Усатовій І.А. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08.04.2021 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 20.12.2021 позивачем було подано до суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. 20.03.2023 відповідачем було подано відзив на позовну заяву у якому остання проти позовних вимог заперечувала. Свої заперечення мотивувала тим, що договір приєднання, про який йдеться у позові, не може бути підтвердженням фактичного надання позивачем комунальних послуг, адже він є лише правовою підставою виникнення зобов`язання з надання послуг. Недоведеність позивачем доказами фактичного надання послуг з ЦО та ПГВ по будинку за певні періоди часу, починаючи з вересня 2015 року, є свідченням безпідставності нарахування позивачем за такі періоди заборгованості відповідача, що обґрунтовується наступним. Вказує, що наявні у матеріалах справи корінці наряду щодо включення та відключення будинку [ADDRESS] до початку і з закінченням опалювального сезону та додані до них акти про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи свідчать про те, що позивачем не надано доказів надання послуг з ЦО за період з вересня 2015 року і до жовтня 2018 року. Окрім цього, у матеріалах справи взагалі відсутні докази фактичного надання по вказаному будинку послуги з ПГВ. Також позивачем не надано належних доказів в підтвердження фактично спожитого обсягу тепла та гарячої води як по вказаному будинку, так і по квартирі, що ставить під сумнів зроблений позивачем розрахунок заборгованості, яку він має намір стягнути з відповідача. Так, хоча у наявних в матеріалах справи обох розрахунках заборгованості і зазначені обсяги споживання тепла та гарячої води по квартирі відповідача у вказаному будинку, але відсутність наданих позивачем обґрунтувань і з наданням доказів, таким обсягам не є доказом того, що таке споживання є достовірним. Оскільки подані позивачем до суду відомості реєстрації параметрів теплоспоживання та звітні відомості за спожите тепло і теплопостачання по будинку не були підписані уповноваженими особами зі сторони споживача, як і нема доказів того, кому належить проставлений на деяких із цих документів підпис особи і чи є ця особа уповноваженою на таке, є підстави вважати вказані документи такими, що не мають юридичної сили. Крім того, до вказаних недоліків додається ще й факт виявлення того, що серед усіх наявних у справі вищевказаних відомостей відсутні докази щодо фіксування обсягів фактичного споживання комунальних послуг за наступні періоди: 25.01.2019 до 25.02.2019; з 25.02.2019 дo 25.03.2019; з 25.03.2019 дo 14.04.2019; з 24.10.2019 до 24.11.2019; з 24.11.2019 до 24.12.2019; з 24.03.20 дo 14.04.20; з 25.10.20 дo 25.11.20. Разом з цим, щодо наявних у справі звітних відомостей за спожите тепло і теплопостачання слід зауважити, що в наявності є відомості лише за 3 місячні розрахункові періоди (з 31.10.2019 по 26.11.2019; з 27.11.2019 по 23.12.2019; 3 24.03.2020 до 23.04.2020). Отже, зазначені у вищевказаних документах загальнобудинкові обсяги споживання комунальних послуг не можуть вважатись підтвердженими фактами, що ставить під сумнів зроблені позивачем розрахунки заборгованості відповідачу. Тому відповідач вважав, що позивачем не надано доказів на підтвердження надання послуг з ЦО та ПГВ за період з вересня 2015 року до жовтня 2018 року. Окрім цього, наявний на сторінці 64 матеріалів справи розрахунок заборгованості позивача до 01.05.2018 є підписаний не уповноваженою на те особою, зважаючи, що цей документ був підписаний 17.12.2021, тоді як наявна в матеріалах справ довіреність на вказаного підписанта від 20.11.2020 № 20/11/20-01 надав повноваження лише до 31.10.2021 (стор.43 матеріалів справи). У зв`язку з цим відповідач просить суд не брати до уваги даний розрахунок при винесені рішення у цій справі. Також, на думку відповідача, позивачем не надано обґрунтувань та доказів їм на підтвердження зазначених у розрахунку розмірів платежів за кожен розрахунковий період (місяць) після 01.05.2018, як і не надано обґрунтувань загального розміру всієї заборгованості відповідача, що ставить під сумнів достовірність передбачених у розрахунку заборгованості нарахувань. 20.03.2023 відповідачем було подано до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості до 02.04.2018, оскільки відповідачем пропущено строк позовної давності. 20.03.2023 відповідачем було подано до суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 20.04.2023 представником позивача було подано до суду відповідь на відзив. На спростування доводів відповідача представник позивача зазначив, що право вимоги [PERSON] до 01.05.2018 перейшло до позивача на підставі Договору № 602-18 про відступлення прав вимоги (цесії) від 11.10.2018, Додатків № 1 та № 2 до Договору № 602-18. Водночас ПАТ «Київенерго» жодних звернень або претензій від відповідача про неотримання/ненадання/не користування послугами з ЦО та ПГВ не передавало. Не було надано таких заперечень до відзиву на позовну заяву, а тому відповідач зобов`язаний оплатити отримані послуги. Окрім цього, факт підключення будинку за вищевказаною адресою до централізованого опалення та постачання гарячої води в спірний період, а саме з 01.05.2018, підтверджується нарядами на включення та відключення, копіями актів про готовність вузла комерційного обліку до роботи та копією оформленими відомостями обліку споживання теплової енергії мешканців будинку [ADDRESS] . Отже, підключення будинку до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Зазначає, що відповідач кожного місяця отримував платіжні документи в яких зазначалось: ПІБ, кількість зареєстрованих осіб, тариф, сума до сплати, розмір заборгованості, тощо. Натомість, з приводу здійснення неправомірного нарахування заборгованості та/чи перерахунку за адресою: [ADDRESS] в спірний період відповідач до позивача не звертався, а тому, слід вважати, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за вищевказаною адресою в період виникнення заборгованості надавались в повному обсязі, а тому, позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг. 20.04.2023 представником позивача було подано до суду заперечення на заяву про застосування строку позовної давності. Ухвалою суду від 09.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідачки про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) осіб. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що не заперечувалося відповідачем, а виконавцем послуг за якими є позивач. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до пункту 8 зазначених Правил, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно з частиною другою ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною другою ст. 642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, наявність відносин між сторонами, а отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків. Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». Відповідно до частини сьомої ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Договір складений на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та є договорами приєднання, а отже такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно з диспозицією зазначеної статті цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За таких обставин, вбачається, що відповідач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону відповідач є споживачем послуг, що надавалися ПАТ «Київтеплоенерго», а тому зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги. Позивачем надавались послуги на квартиру, де споживачем послуг є відповідач. Доказів протилежного відповідачем надано не було, як і не було надано доказів фактичного не отримання послуг або не проживання відповідача у квартирі. Заперечуючи проти позовних вимог у цій частині, відповідач лише посилається на те, що позивачем не доведено факту надання ним послуг з ЦО та ПГВ відповідача, проте відповідач не зазначає, що ним такі послуги не були отримані. На підтвердження факту надання відповідачем послуг з ЦО та ПГВ з 01.05.2018 позивачем надано до суду наряди на включення та відключення, акти про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, копії оформлених відомостей обліку споживання теплової енергії мешканців будинку [ADDRESS] . Враховуючи такі докази, відсутність будь-яких тверджень відповідача про не отримання таких послуг та доказів на підтвердження цього, суд вважає доведеним факт надання позивачем з 01.05.2018 послуг з ЦО та ПГВ за адресою: [ADDRESS] , де споживачем таких послуг є відповідач. На підтвердження розміру заборгованості за послуги з ЦО та ПГВ позивачем було надано до суду розрахунки заборгованості. Водночас відповідачем на спростування таких розрахунків заборгованості своїх контр розрахунків не надано, а тому суд приймає до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості. Станом на 28.02.2021 відповідач має перед позивачем заборгованість за послуги з ПГВ у розмірі 1 414,06 грн. та за послуги з ЦО - 13 382,82 грн. Крім того, відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Зі змісту ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що споживач, зокрема зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Зважаючи на те, що відповідач є споживачем послуг та повинен був здійснювати оплату таких послуг на рахунок ПАТ «Київтеплоенерго», однак, вчасно та регулярно платежі на оплату послуг не вносив, що призвело до утворення заборгованості, а тому така заборгованість підлягає стягненню в примусовому порядку та позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги з ЦО та ПГВ до 01.05.2018. Згідно розрахунку заборгованості за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , за відповідачем обліковується заборгованість за період з 01.09.2015 по 30.04.2018, а саме: за послуги з постачання ЦО 27 870,16 грн., за послуги з ПГВ - 2 722,13 грн. Згідно Додатку 1 та 2 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року №602-18 відступлено право вимоги відносно [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , заборгованість 27 870,16 грн. та 2 722,13 грн. відповідно. Відповідно до п. 1.2 договору про відступлення права вимоги (цесії) №602-18 від 11 жовтня 2018 року, перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору. Будь-яких доказів того, що ПАТ «Київенерго» не надавалися послуги з ЦО та ПГВ за період з 01.09.2015 по 30.04.2018 відповідач не надала, а лише посилалася на те, що факт надання таких послуг не доведений позивачем. З огляду на установлені фактичні обставини, суд вважає, що позивачем доведено наявність у нього прав вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за послуги з ЦО та ПГВ за період з 01.09.2015 по 30.04.2018 у розмірі 27 870,16 грн. та 2 722,13 грн. відповідно. Щодо заяви про застосування позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3,4 статті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1,5 статті 261 ЦК України). Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховується щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Тобто, вразі не сплати відповідачем вартості наданих послуг до 20 числа наступного місяця, у позивача або ПАТ «Київтеплоенерго» виникало право на захист свого порушеного права у судовому порядку. З даним позовом позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва 02.04.2021. Посилання на те, що договір про відступлення права вимоги № 602-18 був укладений 11 жовтня 2018 року, а тому обчислення строків позовної давності щодо стягнення заборгованості повинно відбуватись з моменту укладення цього договору, відхиляються судом, оскільки заміна кредитора в зобов`язанні не перериває строків позовної давності. Строк позовної давності щодо несплачених щомісячних платежів за спожиті житлово-комунальні послуги мав здійснюватись по кожному платежу і не повинен був обчислюватись загалом станом на 01.11.2018. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України). Згідно з частиною 6 статті 81 ЦК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази (стаття 84 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо надання та (або) витребування доказів не скористався. Слід зауважити, що частиною 5 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 12, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Пунктом першим Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2" установлений карантин на всій території України з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020. У подальшому зазначений строк неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України. Тобто, з 12 березня 2020 року і до скасування карантину, строки позовної давності продовжені Законом. Водночас станом на 12.03.2020 (дату продовження строків позовної давності), сплинули строки позовної давності позивача до вимог про стягнення заборгованості за період до січня 2017 року включно. Проте оскільки платіж за лютий 2017 року вважався простроченим лише із 21.03.2017, то строки позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з 01.02.2017 продовжилися на строк дії карантину. Згідно із розрахунком заборгованості, за період з 01.02.2017 по 30.04.2018 у відповідача обліковується заборгованість за послуги з ЦО у розмірі 18 603,39 грн. та за послуги з ПГВ у розмірі 2 022,71 грн. З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.02.2017 по 30.04.2018 у розмірі 18 603,39 грн. та 2 022,71 грн. Водночас не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2015 по 31.01.2017 у сумі 9966,31 грн. у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 1 771,57 грн. та 25,75 грн. витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Outcome: partial