Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся суду з позовом в якому просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідача [PERSON] , мотивуючи вимоги тим, що 27.02.2025р. між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладений Кредитний договір (оферти) № 27.02.2025-100001707, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 10000 грн., строком на 168 днів дата повернення кредиту 13.08.2025р. Процентна ставка- «Стандарт» 1% за один день користування кредитом, комісія -5% від суми кредиту становить 500 грн., неустойка становить 4100 грн. Відповідно до договору та квитанції про перерахунок коштів відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 10000 грн. Відповідач частково виконував свої зобов`язання , та здійснював погашення заборгованості, а саме 14.03.2025 - на суму 2200 грн.; 26.03.2025 р. - на суму 1900 грн.; 09.04.2025 - на суму 1900 грн., 27.04.2025 р. - на суму 2500 грн., що було враховано під час формування довідки про заборгованість, але повністю не виконав свого зобов`язання, та погашення існуючої заборгованості не здійснив. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Споживчий центр» за кредитним договором №27.02.2025-100001707, в розмірі 21800 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 10000 грн., по процентам у розмірі 7700 грн., неустойки у розмірі 4100 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також відшкодувати судові витрати по справі. 24.11.2025 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено Кондус Л.А. Ухвалою судді від 25.11.2025 відкрито провадження цивільній справі, справу призначено до слухання у спрощеному провадженні з повідомленням сторін. (а.с.36). У судове засідання представник позивача не з`явився, вказавши у позовній заяві що просить розглядати справу без його участі , позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений у встановленому законом порядку, а саме направленням на адресу проживання судових повісток, одна з яких поштовою кореспонденцією повернулася із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та шляхом оголошення через веб.портал Судова влада. Будь яких заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК Україниу разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1ст. 280 ЦПК Українисуд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що 27.02.2025 р. між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладений Кредитний договір (оферти) № 27.02.2025-100001707, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 10 000 грн. Договір підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с.14-20). Згідно предмету договору, Кредитодавець надає позичальникові на умовах, передбачених договором, грошові кошти у сумі 10 000 грн. в строк на 168 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом за денною ставкою 1 % на день (а.с.12). Відповідно до п.8 Заявки Договору, комісія за надання кредиту: 500,00 грн., яка розраховується за ставкою 5% від суми кредиту у кожному з 3 чергових періодів (а.с.13). Заявка Кредитного Договору№27.02.2025-100001707 , від 27.02.2025 містить графік платежів, відповідно до якого встановлено кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення позичальником з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом (а.с.13). Позивачем надано пропозиція про укладення кредитного договору №27.02.2025-100001707 від 27.02.2025, в якому зазначені умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту тощо (а.с.14-20). Відповідно до заявки на кредит№27.02.2025-100001707, між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» погоджена сума кредиту, строк кредиту, ставка процентів. Крім того, зазначена анкета відображає процес оформлення та розгляду заяви (а.с.17-20). Відповідно довідки ТОВ "Універсальні платіжні рішення" підтверджено успішне перерахування 10000 грн., 27.02.2025 року 15:05:56 номер картки [NUMBER] , призначення платежу в- видача за договором кредиту №27.02.2025-100001707 (а.с.21). Як вбачається з відповіді позичальника про прийняття пропозиції кредитного договору підтверджено, що [PERSON] уклав договір №27.02.2025-100001707 від 27.02.2025р. за допомогою одноразового ідентифікатора Е 179 (а.с.20 зворот). Відповідно до Довідки - Розрахунка про стан заборгованості за кредитним договором №27.02.2025-100001707 позичальник [PERSON] складає 21800,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості по основному боргу, 7700,00 грн. - сума заборгованості за відсотками , 4100 грн. неустойка Відповідач станом на дату звернення позивачем до суду в повному обсязі не виконав своїх зобов`язань перед кредитором, доказів протилежного суду не надав. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України,правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України,договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1ст. 638 ЦК України,встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України,передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України,за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу,сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Також,ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді, відповідачем не надано. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №27.02.2025-100001707 від 27.02.2025 не виконав у повному обсязі, у передбачений у договорі строк кошти (суму кредиту) не повернув, але здійснив чотири платежі, що були передбачені графіком погашення кредиту на загальну суму 8500 грн.(2200+1900+1900+2500=8500). Дана обставина зазначається позивачем у позовній заяві. Отже у відповідача виникла заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 1500 грн.(10000-8500=1500), яка підлягає стягненню на користь позивача. Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. За положеннями ст.1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже припис абзацу 2 ч. 1ст. 1048 ЦК України,про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між фінансовою установою та відповідачем кредитного договору дана фінансова установа надала позичальнику суму позики, а останній зобов`язався повернути надану позику у повному обсязі у визначений договором строк до 13.08.2025 (а.с.17). Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України, мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування 168 днів, тобто до 13.08.2025. Тобто, за вказаний період розмір відсотків становить 2520 грн. (1500 грн. х 1,00 % х 168 дні=2520грн). Отже, в цій частині позов підлягає задоволенню в розмірі 2520,00 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача неустойки, суд зазначає наступне. Оскільки позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 17 ч. 1ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів. Відповідно до ч. 8ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату на користь кредитодавця комісії та неустойки за надання кредиту є нікчемними, а тому, суд відмовляє у стягненні за даним рішенням неустойки. Згідно з частиною шостою ст. 81ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, з урахуванням викладеного, оскільки відповідач умови за вказаними договорами належним чином не виконував,то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги частково, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №27.02.2025-100001707 від 27.02.2025 у розмірі 4020,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 1500,00 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 2520,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 446,69 грн.(4020/21800х2422,40=446,69) На підставі викладеного,

Outcome: partial