Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 06.11.2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який є повнолітнім. Рішенням Косівського районного суду № 347/2286/18 від 29.01.2019 було ухвалено стягувати аліменти із [PERSON] на користь позивача на утримання сина по 1000 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття. Оскільки син досяг повноліття, стягнення аліментів було припинено. Проте [PERSON] є студентом першого курсу Косівського державного інституту декоративного мистецтва, навчається за денною формою за спеціальністю «Декоративне мистецтво та ремесла», ОП «Декоративне мистецтво», ОС «Бакалавр». На даний час дитина перебуває на утриманні позивача, оскільки відповідач добровільно не сприяє утриманню дитини. [PERSON] стверджує, що самостійно забезпечити сина не має можливості, оскільки витрати на утримання є значними. Рівень її доходу є незначним, в силу непрацездатності внаслідок онкологічного захворювання. Позивач є особою з інвалідністю другої групи із протипоказанням до важкої фізичної праці. Проте як мати, намагається забезпечити якнайкращі інтереси дитини та сприяти здобуттю сином вищої освіти. Так, витрати на утримання [PERSON] в середньому становлять 10 000 щомісячно: на харчування, одяг та канцтовари. Крім того, в дані втрати не включено витрати на екскурсії, дозвілля, витрати на комунальні послуги, періодичні огляди у лікарів, лікування нескладних захворювань. Як відомо позивачу, відповідач має хороший матеріальний стан. У зв`язку з вище наведеним, [PERSON] просила суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , по 5 000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення ним 23 років, за умови продовження навчання. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, проте в позовній заяві просили розгляд справи проводити без їх участі, проти заочного розгляду справи не заперечили (а.с.3). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань до суду не подавав. На адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 29). Верховний Суд у постанові №755/17944/18 (61-185св23) від 10.05.2023 виснував, що довідка поштового відділення із позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Судом також розміщувалось оголошення на сайті про виклик відповідача в судове засідання (а.с.23,28). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 17.11.2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторони відповідача та призначено до судового розгляду на 16.12.2025 року. Ухвалою від 16.12.2025 року судове засідання відкладено на 22.01.2026 року у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання. Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/2374/26 відповідача [PERSON] (а.с.23,28). Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв від нього не надходило, та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] у м. Косів Івано-Франківської області (а.с.5) та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Згідно копії довідки МСЕК серії 12ААД № 081559 [PERSON] 10.12.2024 року надано ІІ групу інвалідності загального захворювання з протипоказанням важкої фізичної праці (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Згідно копії паспорту громадянина України у вигляді айді картки, [PERSON] народився [INFO] у м. Косів, Косівського району Івано-Франківської області (а.с.10) та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Рішення Косівського районного суду у справі № 347/2286/18 від 29.01.2019 року було ухвалено стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] по 1000 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття (а.с.13). Відповідно до копії довідки № 366 від 21.10.2025 року, виданої Косівським державним інститутом декоративного мистецтва, [PERSON] навчається за денною формою за спеціальністю «Декоративне мистецтво та ремесла», ОП «Декоративне мистецтво», ОС «Бакалавр», державної форми навчання (а.с.14). Згідно відповіді № 2013594 від 17.11.2025 року з Єдиного Державного демографічного реєстру, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своєї дитини, яка продовжує навчатися, після досягнення нею повноліття. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування . Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У відповідності з вимогами ст. 199 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України, до яких відносяться: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, який знаходиться на утриманні матері (позивача). Син сторін [PERSON] є повнолітнім та навчається в Косівськомудержавному інституті декоративного мистецтва на І курсі, спеціальність «Декоративне мистецтво та ремесла», ОП «Декоративне мистецтво», ОС «Бакалавр», денної державної форми навчання. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання своїх дітей покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані утримувати дітей, які продовжують навчання до досягнення ними 23-річного віку. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Враховуючи, що обов`язок утримувати дітей, які продовжують навчання до досягнення ними 23-річного віку є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, відсутність добровільного вирішення сторонами питання участі батька в утриманні дитини, а також те, що відповідач відзив на позовну заяву не надав, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Позивач просила стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який навчається, у розмірі по 5 000 грн. щомісячно до досягнення ним 23-річного віку. Разом з тим, подаючи позов про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, позивачка не подала докази, які б свідчили про потребу повнолітнього сина, який продовжує навчання, у матеріальній допомозі: інформації чи несе позивачка витрати на проживання сина і у якому розмірі (плата за гуртожиток, оренду житла, проживання у власному житлі, тощо), які витрати несе на придбання підручників, проїзд, а також про наявність у матері (позивача) можливості надавати допомогу і в якому розмірі (матеріальне становище матері та її доходи), яка також має обов`язок перед повнолітнім сином, який продовжує навчання щодо його утримання. При цьому суд приймає до уваги той факт, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи загального захворювання і згідно довідки МСЕК їй протипоказана важка фізична праця, а отже позивач в певній мірі обмежена у способі заробітку та отримання доходів на утримання повнолітнього сина. За таких обставин, враховуючи, що повнолітній син сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не має можливості працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, та беручи до уваги наявність обов`язку батька щодо утримання повнолітнього сина, який навчається, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі по 4 000 грн. щомісячно до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23-річного віку. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду з 06 листопада 2025 року. Розподіл між сторонами судових витрат. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі ставки, яка була встановлена ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову (1211,20 грн.). На підставі ст. 180-182, 190, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved