Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-25 00:00:00

У вересні 2025 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Український інститут по проектування металургійних заводів» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що починаючи з 8 серпня 1982 і по теперішній час перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством «Український інститут по проектуванню металургійних заводів», де працює на посаді завідувачки групи кошторисно-економічного відділу. Під час її перебування у трудових відносинах з відповідачем, за період з 01 жовтня 2024 року по 31 грудня 2024 року з боку Відповідача була нарахована, але не виплачена заробітна плата: за жовтень 2024 року у розмірі 5356,52 грн, за листопад 2024 року в розмірі 5028,57 грн, за грудень 2024 року у розмірі 5600,00 грн. Загальна сума заборгованості становить 15985,09 грн. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням щодо виплати її заборгованості по заробітній платі, проте керівництво відмовляється виплачувати заборгованість по заробітній платі, мотивуючи там, що не має фінансової можливості її здійснити. Отже, у разі виникнення затримки виплати заробітної плати працівник має право звертатися до суду за захистом своїх прав з позовною заявою. Просить стягнути з Державного підприємства «Український інститут по проектування металургійних заводів» нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 жовтня 2024 року по 31 грудня 2024 року в розмірі 15985,09 грн. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 03.10.2025 вищевказаний позов було залишено без руху у зв`язку із пропущенням процесуального строку звернення до суду. 07.10.2025 позивачка [PERSON] надала до суду клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовною заявою. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 20.10.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] , надала суду заяву, згідно якої вказала, що підтримує позов у повному обсязі та просить розглянути справу без її участі. Відповідач ДП «УКДІПРОМЕЗ» повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 26.01.2026 було вирішено питання про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством «Український інститут по проектування металургійних заводів» з 01.01.1998, згідно інформації з особистого кабінету Пенсійного фонду України та Посвідчення № [NUMBER] , що [PERSON] є завідучачем групи АБВ. Згідно інформації з особистого кабінету Пенсійного фонду України станом на 27.09.2025 [PERSON] нарахована заробітна плата за жовтень 2024 року у розмірі 5356,52 грн, за листопад 2024 року в розмірі 5028,57 грн, за грудень 2024 року у розмірі 5600,00 грн. 13.08.2025 позивачем було направлено Заява-вимога [PERSON] щодо виплати боргу по зарплаті та компенсації. Також позивачем було направлено скаргу до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (м.Дніпро). Згідно відповіді №ПС/3.1/1631-ЗВ-25 від 24.09.2025 про розгляд звернення Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці повідомило, що за результатами спроби проведення перевірки складено Акт про неможливість проведення заходу державного нагляду (контролю) від 17.09.2025 №ПС/ПД/30963/025391/НП. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до частини 1статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною першої статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно інформації з особистого кабінету Пенсійного фонду України, і згідно позовної заяви позивачці не виплачена заробітна плата у сумі 15985,09 грн, в т.ч. по місяцям: за жовтень 2024 року у розмірі 5356,52 грн, за листопад 2024 року в розмірі 5028,57 грн, за грудень 2024 року у розмірі 5600,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог позивача про стягнення заборгованості в розмірі 15985,09 грн, внаслідок чого задовольняє їх. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Відповідно до ч. 1 п.2 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Оскільки позивачі у справах про стягнення заробітної плати відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, на підставі ч. 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 гривень за вимогу про стягнення заробітної плати.

Outcome: approved