Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування Представник позивача адвокат Тараненко А.І. через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 582662749 від 22.04.2024 в загальному розмірі 58585,00 грн. Також просив стягнути: 2422,40 грн судового збору та 7000,00 грн витрат на професійну правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 22.04.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений Договір кредитної лінії № 582662749 в електронній формі. Договір підписаний позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода) XPDF-3936, який був надісланий йому на вказаний номер мобільного телефону в Заявці під час реєстрації в Інформаційній-телекомунікаційній системі на вебсайті Товариства. При укладанні кредитного договору відповідач та кредитодавець діяли відповідно до Алгоритму (порядку) дій в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства. Відповідач зареєструвався в ІТС на сайті Товариства, де заповнив та подав Заявку на отримання грошових коштів в кредит. В заявці він вказав всі свої персональні дані, номер мобільного телефону та номер банківської картки для перерахування кредиту. Перед погодженням заявки кредитор перевірив особисті дані відповідача та здійснив перевірку дійсності та автентифікацію платіжної картки відповідача. За змістом Кредитного договору кредитодавець ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язався надати позичальнику кредит у виді кредитної лінії в розмірі 12400,00 грн, а позичальник [PERSON] зобов`язався повернути кредит частинами у порядку визначеними договором та сплатити проценти відповідно до умов договору, а також виконати інші умови згідно додатків до договору та Правил надання грошових коштів у позику, які опубліковані на сайті товариства та є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України. 22.04.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» через банк провайдер перерахував кредитні кошти в сумі 12400,00 грн на банківську карту відповідача за номером 4441-11ХХ-ХХХХ-2205. Відповідач своє грошове зобов`язання за договором не виконав, вунаслідок чого має прострочену заборгованість по кредиту та процентам. 25.06.2024 первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передав ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржника [PERSON] за Реєстром прав вимоги № 290, що є додатком до раніше укладеного договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, строк дії якого неодноразово продовжено додатковими угодами. За цим Реєстром прав вимоги одним із боржників є [PERSON] за кредитним договором № 582662749 від 22.04.2024. У подальшому за Договором факторингу № 19/1224-01від 19.12.2024 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (клієнт) відступило ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» (фактор) право вимоги до боржника [PERSON] на суму кредитної заборгованості за договором № 582662749 від 22.04.2024, що вказана в Реєстрі прав вимоги. 29.05.2025 було укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» (клієнт) та ТОВ «ФК «ЕЙС» (фактор), відповідно до якого та згідно Реєстру боржників від 29.05.2025 до позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до боржника [PERSON] на суму заборгованості за кредитним договором №582662749 від 22.04.2024 в розмірі 64785,00 грн. Відповідна сума кредитної заборгованості (64785,00 грн) розрахована: первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та у подальшому донарахована наступним кредитором ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», включає в себе: 12400,00 грн заборгованість по тілу кредиту (неповернутий кредит); 46185,00 грн заборгованість по відсоткам; 6200,00 грн заборгованість за штрафними санкціями. Представник позивача просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу 58585,00 грн за кредитним договором № 582662749 на підставі розрахунків попередніх кредиторів. Про стягнення неустойки позивач не просить. Мотиви та аргументи сторін, викладені у заявах по суті спору 21.07.2025 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої заперечення мотивував відсутністю належних доказів отримання ним на свій рахунок кредитних коштів шляхом переказу з рахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Також відповідачем зазначено, що на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» боргові зобов`язання за кредитним договором № 582662749 від 22.04.2024 (укладеним пізніше) не існували, отже не могли відступатися за цим договором. Відповідач вказав, що позивачем не надані належні докази на підтвердження оплати новим кредитором прав вимоги, які відступаються за договорами факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та № 19/1224-01 від 19.12.2024. Зауважив, що умови кредитного договору щодо розміру та порядку нарахування відсотків є несправедливими для нього, як для споживача фінансових послуг. Розрахунки про стан заборгованості за кредитним договором, на думку відповідача, не можуть-бути належним доказом заборгованості, оскільки не є первинними бухгалтерськими документами. Також відповідач заперечив щодо стягнення витрат на правову допомогу, з посиланням на те, що позивачем не надано підтвердження про надходження коштів від ТОВ «ФК «ЕЙС» на банківський рахунок АБ «Тараненко та Партнери». 31.07.2025 від представника позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» директора Полякова О.В. через систему «Електронний суд» направлено відповідь на відзив. Представник позивача звернув увагу суду на те, що відповідачем не надано жодного доказу на спростування тих обставин, на яких гуртуються позовні вимоги, у тому числі відповідачем не викладаються інші (протилежні) обставини, на яких повинні гуртуватись його заперечення, зокрема щодо ненадходження на його картковий рахунок кредитних коштів 22.04.2024 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Звернув увагу, що надані позивачем електронні докази роздруковані на паперову форму містять усі персональні дані позичальника, а також номер електронного платіжного засобу (банківської картки) відповідача, який він зазначив самостійно. Представник позивача звернув увагу на неможливість ненадання виписки по рахунку позичальника, як первинного бухгалтерського документу, оскільки кредитодавець ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг без відкриття рахунку, а відтак наданий суду розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом. Відповідач, зі свого боку, на спростування обставин, викладених в позові може надати, однак не надає суду виписки по картковому рахунку, яку він зазначив у кредитному договор,. Кредитні кошти в сумі 12400,00 грн. з рахунку кредитодавця на рахунок відповідача за реквізитами його банківської картки були успішно перераховані банком провайдером за платіжним дорученням від 22.04.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Зважаючи на норми закону про платіжні послуги у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування коштів взагалі б не відбулась. Також представник позивача зазначив, про помилковість твердження відповідача стосовно того за договором факторингу від 28.11.2018 не відбулось переходу прав вимоги за заборгованістю по кредитному договору від 22.04.2024, так як відповідний договір ще не був укладеним. У цьому контексті представник звернув увагу, що відповідно до умов договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 перехід права вимоги від клієнта до фактора здійснюється не суто за цим договором, а за Реєстрами прав вимоги, які є невід`ємними додатками договору факторингу. У даному випадку підставою переходу прав вимоги за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 став Реєстр прав вимоги № 290 від 25.06.2024. Щодо розміру та порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами, то представник зазначив, що вони нараховувались відповідно до умов кредитного договору, які прийняв відповідач та сам ініціював укладання кредитного договору на відповідних умовах, оформивши заявку на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Фактичні обставини та оцінка письмових доказів 22.04.2024 [PERSON] в особистому кабінеті в ІТС ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», подав електронну Заявку на отримання грошових коштів в кредит, згідно оферти (договору) № 582662749 від 22.04.2024 у сумі 12400,00 грн строком на 30 днів. У цій заявці позичальник вказав усі свої персональні дані, засоби зв`язку, а також номер банківської картки для переказу кредитних коштів: 4441-11хх-хххх-2205. Тим самим позичальник висловив згоду на укладення кредитного договору та приєднався до Правилах надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.31, а с 32-36). Кредитодавець ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» скерував в особистий кабінет позичальника [PERSON] примірник Кредитного договору та Паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» до Договору № 582662749 від 22.04.2024, який позичальник підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором. У Паспорті зазначена сума/ліміт кредиту 12400,00 грн, визначено строк кредитування 30 днів (дисконтний період) з можливістю його продовження та поновлення до максимального строку 1826 днів. Процентна ставка у Паспорті споживчого кредиту має кілька видів та розмірів, а саме: дисконтна процентна ставка та індивідуальна процентна ставка визначені в діапазоні від 3,65% до 912,50 % річних. Також у Паспорті споживчого кредиту вказано розмір базової процентн6ої ставки 912,50 % річних. Загальні витрати споживача за кредитом визначені за 30 днів кредитування у двох варіантах: за дисконтною ставкою 1860 грн та за базовою ставкою 9300 грн. 22.04.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в особі директора [PERSON] та [PERSON] на вебсайті Товариства з використанням Інформаційно-телекомунікаційної системи, в якій попередньо зареєструвався позичальник, шляхом обміну електронними повідомленнями був укладений Договір кредитної лінії № 582662749 від 22.04.2024 (електронна форма), який підписаний зі сторони кредитодавця кваліфікаційним електронним підписом, а зі сторони позичальника - електронним підписом шляхом уведення 22.04.2024 23:39 одноразового ідентифікатора (а.с. 43-54). До позовної заяви долучено та судом взято до уваги документи, які визначають порядок та спосіб укладання кредитного договору в електронній формі, а саме: Алгоритм дій фінансової установи - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладання договорів у вигляді електронного документа, що підписується сторонами при наданні споживчих послуг (із зазначенням всіх етапів укладення договору з прінт-скрінами екрану з особистого кабінету), що діють з 25.07.2023 (а.с. 15-23); Алгоритм дій споживача в ІТС ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та отримання фінансових послуг під торговельною маркою «MONEYVEO» (нова редакція) (а.с. 24-30); Реєстрація [PERSON] в ІТС ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та його активність щодо укладання кредитного договору підтверджується Довідкою кредитодавця щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, в якій зазначені дані про позичальника [PERSON] , у тому числі його паспортні дані, а також основні умови кредитування, які прийняв позичальник: сума кредиту 12 400 грн; строк кредитування 30 днів; процентна ставка 2,50 % в день. У цій довідці зазначено дату та час подання заявки позичальником на отримання кредиту 22.04.2024 23:38; відправлення йому договору кредитодавцем та акцепт пропозиції - підписання кредитного договору позичальником 22.04.2024 о 23:39:58 шляхом уведення одноразового ідентифікатора (XPDF-3936), який був відправлений позичальнику 22.04.2024 о 23:39:34 на номер телефону [NUMBER] . Дата/час перерахування грошових коштів позичальнику: 22.04.2021 23:40:03 (а.с. 13). Згідно зазначеної довідки позичальник [PERSON] після укладання договору не вчинив жодних дій, спрямованих на продовження строку кредитування Надання відповідачу кредитних коштів - 12400,00 грн за договором №582662749 від 22.04.202 підтверджується роздруківку платіжного доручення № b4123f3a-a9d4-43ca-a2a7-d3d0bfbd987b від 22.04.2024 та Довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 582662749/23052025/Э від 23.05.2025 про здійснення успішного переказу грошових коштів 22.04.2024 в сумі 12400,00 грн з рахунку платника ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» через провайдера - надавача платіжних послуг АТ «ОТП Банк» на ім`я одержувача: [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) шляхом зарахування суми 1240.00 грн на платіжну картку одержувача за номером: [NUMBER] в АТ «Універсал Банк», терміном дії до 05.2028. У цій довідці вказано ідентифікатор відповідної платіжної операції: 41381-83999-48853 тата та час завершення платіжної операції надавачем платіжних послуг: 22.04.2024 23:40:04 (а.с. 14, 106). У першому розділі кредитного договору № 582662749 від 22.04.2024 наведено визначення термінів, які в ньому вживаються, зокрема: Базова процентна ставка процентна ставка зазначена в Паспорті кредиту та Істотних характеристиках продукту «СМАРТ», як максимально можливий розмір плати за користування кредитом, з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» на момент отримання кожного траншу кредиту (п. 1.1.2). Денна процентна ставка загальні витрати за кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту (п. 1.1.3). Дисконтний період період користування кредитом, протягом якого позичальник має право отримувати нові транші у межах встановленого кредитного ліміту, у тому числі у разі часткового погашення кредиту (п. 1.1.4). Згідно умов кредитного договору № 582662749 від 22.04.2024 кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі кредитного ліміту 12400,00 грн шляхом встановлення кредитної лінії (з можливістю продовження кредитування та отримання додаткових траншів протягом строку дії договору), а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (п. 2.1). Пунктом 3.1 Договору врегульовано, що дисконтний період кредитування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. За змістом п. 3.2 строк дисконтного періоду користування кредитом може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду (додаткових 3 дні) оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема: для здійснення першої пролонгації мають бути сплачені проценти у розмірі 1860 грн п. 3.3), за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті буде активовано функцію продовження строку дисконтного періоду кредитування. Кількість продовжень дисконтного періоду не обмежена. Пунктом 3.3 договору передбачено, що у разі, якщо дисконтний період закінчився і не був продовжений, позичальник може повернутись до умов кредитування дисконтного періоду, якщо протягом 30 днів від дня його закінчення він здійснить повну оплату усіх нарахованих на дату повернення процентів та інших платежів (зокрема неустойки). Після поновлення дисконтного періоду його тривалість знову складатиме 30 календарних днів, який може бути продовжений на умовах пролонгації, що описані у п. 3.2 договору. Відповідно до п. 4.7 кредитного договору позичальник пройшов ідентифікацію технічними засобами, що використовуються кредитодавцем в системі BankIDНБУ. Згідно з п. 5.1 договору кожен транш кредиту за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитодавцем перед платіжним провайдером переказу грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця на рахунок позичальника за реквізитами платіжної картки [NUMBER] . За змістом пунктом 7.1 договору рекомендована дата повного повернення всієї суми кредиту (у тому числі випадку надання його кількома траншами), - є дата закінчення дисконтного періоду кредитування 22.05.2024, тобто 30-й день від дати отримання першого траншу. У разі продовження (пролонгації) чи поновлення дисконтного періоду рекомендована дата повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення нововизначеного дисконтного періоду. Пунктом 11.1 кредитного договору передбачено, що договір набирає законної сили з моменту його підписання та діє протягом п`яти років або до його дострокового розірвання. Тобто, цим положенням визначено, що строк дисконтного періоду (строк кредитування) на відповідних (погоджених сторонами) умовах може бути продовжений та поновлений необмежену кількість разів впродовж п`яти років від дня укладання кредитного договору (що становить 1826 днів). У такому випадку згідно п. 7.3, кінцева дата повернення кредиту 22.05.2029. За змістом п. 7.4.1 проценти за договором (плата кредитодавцю за користування кредитом) сплачуються позичальником в обов`язковому порядку не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування (тобто не пізніше 22.05.2024). У разі продовження чи поновлення кредитування на новий дисконтний період позичальник сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду. Пунктом 8.5 кредитного договору передбачено, що за умови повного погашення всієї суми кредиту за всіма отриманими траншами не пізніше як протягом 6 (шести) календарних днів після дати закінчення дисконтного періоду (22.05.2024 + 6 днів), нарахування процентів здійснюється у такому порядку: у період від дати видачі кредиту (з 22.04.2022) до 22.05.2024 включно (за 30 днів) для нарахування процентів застосовується дисконтна процентна ставка 0,50 % від суми кредиту за кожен день користування ним, що становить 182,50 %річних (п. 8.5.1); у разі, якщо позичальник вчинить дії описані у п. 3.2 щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів або у відповідності до п. 3.3 договору здійснить поновлення дисконтного періоду після спливу дати 22.05.2024, - розрахунок витрат (процентів) за кредитом також здійснюється за ставкою 0,50 % від суми кредиту за кожен день, що становить 182,50 % річних (індивідуальна процентна ставка). Згідно з п. 8.6 кредитного договору за умови повного погашення (повернення) усієї суми кредиту протягом 6 днів від дня закінчення дисконтного періоду кредитування, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за 30 днів строку кредитування складе 14260,00 грн, з яких витрати споживача (проценти) 1860,00 грн. У той же час пунктами 8.2, 8.3 кредитного договору передбачено застосування максимально можливого розміру плати за користування кредитом у виді «Базової процентної ставки» (п. 1.1.2), яка на день укладання договору становить 2,5 % в день ( 912,50 % річних). Згідно п. 8.2 кредитного договору «Базова процентна ставка» (максимально можливий розмір плати у день на момент укладання договору у відповідності до пункту 17 Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») застосовується у разі якщо позичальник не здійснить повного погашення усієї суми кредиту протягом визначеного в договорі дисконтного періоду. У такому разі орієнтовна вартість кредиту для позичальника за перші 30 днів дисконтного періоду складає 21700 грн, з яких втрати позичальника (проценти) - 9300 грн (п. 8.4). Згідно пункту 9.1.1.7 кредитного договору у разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі шляхом повідомлення позичальника про припинення договору. Пунктом 9.1.1.13 визначено, що кредитодавець має право передати іншій особі свої права кредитора за Договором без згоди позичальника. Відповідно до п. 9.1.2.5 кредитодавець зобов`язаний повідомити позичальника про відступлення права вимоги за договором протягом десяти робочих днів із дати такого відступлення у спосіб, визначений ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про споживче кредитування». Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 582662749 від 22.04.2024, складений первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 63) свідчить про наступне: 22.04.2024 [PERSON] було надано кредит в сумі 12 400,00 грн і з цього ж дня протягом 30 днів дисконтного періоду (з 22.04.2024 по 22.05.2024) попередньо були нараховані проценти згідно п. 8.5.1 договору за ставкою 0,5 % в день (12400,00 грн х 0,5 % = 62,00 грн/день). Оскільки відповідачем у порушення п. 7.4.1 договору не були сплачені проценти за 30 днів кредитування до 22.05.2024 (62 грн х 30 дн. = 1860 грн) та, відповідно, не було продовжено (пролонговано) дисконтний період кредитування, токредитодавець з 23.05.2024 розпочав нарахування процентів за максимально можливою ставкою - 2,5 % в день (12400,00 грн х 2,5 % = 310 грн/день). Розрахунок заборгованості також свідчить, що визначену договором граничну дату: 29.05.2024, тобто на 6-й день після спливу строку кредитування, вказаного у п. 3.1 договору (22.05.2024 + 6 дн.) позичальник не сплатив обумовлену суму процентів (1860 грн) та не повернув кредитні кошти (12400 грн), а тому кредитодавець у відповідності до п.п. 8.2, 8.3 договору перерахував відповідачу усі попередньо нараховані проценти, починаючи з дня надання кредиту (з 22.04.2024), за базовою процентною ставкою 2,5 % в день (по 310 грн щодня) та продовжив нарахування процентів за такою ж самою ставкою до 25.06.2024. Згідно підсумкових значень розрахунку кредитодавець ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за період з 22.04.2024 по 25.06.2024 (усього 64 дні) нарахував проценти за ставкою 2,50 % в день у сумі 19840,00 грн (310 грн х 64 дні), з яких сплачено 5 грн. Також кредитодавець нарахував відповідачу неустойку: 05.06.2024 3100 грн та 12.06.2024 3100 грн (усього 6200 грн). Таким чином, первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» визначив заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 582662749 від 22.04.2024 станом на 25.06.2024 у загальній сумі 38125,00 грн, з яких: 12400,00 грн борг по кредиту; 19835,00 грн несплачені проценти; 6200,00 грн неустойка (пеня). 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (фактор) був укладений Договір факторингу № 28/1118-01 (а.с.87-92). Згідно з п. 2.1 у взаємозв`язку з п. 1.3 цього договору клієнт відступає фактору Права вимоги, тобто всі права клієнта, в тому числі права грошової вимоги по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому, що зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти (суму фінансування) в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договору. За змістом п. 4.1 Договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог по формі, визначеній договором Строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, що був зазначений у пункті 8.2 (до 28.11.2019) неодноразово продовжуваний (щоразу на один рік) шляхом укладання між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (фактор) Додаткових угод: № 19 від 28.11.2019; № 26 від 31.12.2020; № 27 від 31.12.2021; № 31 від 31.12.202; № 32 від 31.12.2023 (звор. стор. а.с. 92-99). Востаннє, Додатковою угодою № 32 від 31.12.2023 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 сторони внесли зміни до п. 8.2 продовживши строк дії договору факторингу до 31.12.2024 (п. 1 додаткової угоди). Крім цього, додатковою угодою № 32 від 31.12.2023 розділ 3 Договору факторингу «Фінансування та порядок розрахунків» викладено у новій редакції. Зокрема у п. 3.1 цього розділу зазначено, що за загальним правилом розмір фінансування, що підлягає сплаті фактором клієнту за відступлення прав вимоги (п. 1.6 договору), встановлюється сторонами у кожному окремому Реєстрі прав вимоги у відсотковому значенні від суми заборгованостей по основному боргу (тіло кредиту) , що є складовою частиною загальної суми грошових вимог, відступлених згідно відповідного Реєстру прав вимог (а.с.99). Сторони договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (фактор) погодилиРеєстр прав вимоги №290 від 25.06.2024 щодо предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог, про що склали та підписали Протокол від 25.06.2024. Згідно цього документу сторони узгодили, що дата відступлення (передачі) прав вимоги з урахуванням п. 4.1 договору є дата складання Реєстру №290 - 25.06.2024. Клієнт передав, а фактор прийняв за вказаним Реєстром права вимоги до боржників в кількості 1752 осіб. Загальна суму заборгованостей за Реєстром становить 20 626066,41 грн (а.с.84 звор. стор) На підтвердження набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржника [PERSON] до позовної заяви долучено витяг з Реєстру прав вимоги № 290 від 25.06.2024 (як додаток та невід`ємна частина Договору факторингу № 28/1118-01), в якому під порядковим номером: 1569 значиться боржник [PERSON] , заборгованість якого за договором № 582662749 від 22.04.2024, визначена сумою відступленої грошової вимоги 32235,00 грн, з яких: 12400,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 19835,00 грн заборгованість за відсотками (а.с. 85-86). За змістом Акту звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2024 за Реєстром прав вимоги №290 від 25.06.2024 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (фактор), - сума фінансування за відступлення прав вимоги згідно Реєстру №290 від 25.06.2024 складає 3843311,76 грн, яка сплачена фактором 28.06.2024 (а.с.84); Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 582662749 від 22.04.2024, що складений новим кредитором ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» свідчить про донарахування відповідачу у період з 26.06.2024 по 18.09.2024 (усього: за 85 днів) відсотків по 310 грн щодня (2,5 % в день) на загальну суму 26350,00 грн (310 грн х 85 днів). Таким чином з урахуванням заборгованості [PERSON] перед первісним кредитором ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» визначив заборгованість відповідача: по відсоткам 46185,00 грн; по кредиту 12400,00 грн; по пені 6200,00 грн. А всього загальний розмір кредитної заборгованості за розрахунками ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» склав суму: 64785,00 грн (а.с. 62). 19.12.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (клієнт) та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» (фактор) укладено Договір факторингу № 19/1224-01 (а.с. 79-83). Згідно витягу з Реєстру прав вимоги № 2 від 19.12.2024, що є невід`ємним додатком до договору факторингу, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступив новому кредитору ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» право грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 582662749 на суму 64785,00 грн, з яких: 12400,00 грн заборгованість за кредитом; 46185,00 грн заборгованість по відсоткам; 6200,00 грн неустойка (а.с. 77-78). На підтвердження здійснення фінансування прав вимоги згідно Реєстру № 2 від 19.12.2024 та реальності Договору факторингу № 19/1224-01 від 19.12.2024 до позову долучено платіжні інструкції: № 341 від 27.12.2024 про переказ коштів у сумі 1000000,00 грн; № 376 від 20.01.2025 про переказ коштів 2325746,41 грн; № 377 від 20.01.2025 про переказ коштів 1100000,00 грн, в яких платником значиться ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» , одержувачем - ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», призначення переказів: за оплату відступлення права вимоги згідно Реєстру прав вимоги № 2 від 19.12.2024 (а.с. 75-76). 29.05.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» (клієнт) та позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» (фактор) був укладений Договір факторингу № 29/05/25-Е (а.с. 70-74). Згідно підписаного сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників в кількості 7277 осіб, після чого відповідно до п.1.2 Договору факторингу від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованостей від боржників. Загальна сума заборгованостей згідно Реєстру боржників складає 258598755, 46 грн (а.с.67). До позовної заяви позивачем долучено копії платіжних інструкцій за № 243 від 04.06.2025, № 245 від 04.06.2025, № 246 від 05.06.2025, № 247 від 05.06.2025 та № 248 від 06.06.2025 про здійснення частинами оплати фінансування за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 та у відповідності до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 29.05.2025 (а.с. 64-67). Відповідно до Реєстру боржників від 29.05.2025 ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступив позивачу ТОВ «ФК «ЕЙС» право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 582662749 від 22.04.2024 на загальну суму заборгованості: 64785,00 грн, до якої включено: 12400,00 грн тіло кредиту; 46185,00 грн заборгованість по відсоткам; 6200,00 грн неустойка (а.с. 68-69). Випискою з особового рахунку за кредитним договором № 582662749 від 22.04.2024 відносно [PERSON] позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» підтверджує, що у період з 29.05.2025 (перехід права вимоги) по 05.06.2025 (перед звернення до суду) сума заборгованості відповідача не змінилася та становить 64785,00 грн (а.с. 61). У позовній заяві представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» просив суд стягнути з відповідача 58585,00 грн кредитної заборгованості (без неустойки). Зміст спірних правовідносин та їх правове регулювання. Між сторонами існує спір, що виник з договірних правовідносин, які регулюються нормами цивільного права про зобов`язання та договір, а також Законами України «Про споживче кредитування» та «Про захист прав споживачів». Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини. Відповідно до положень ст. 12 та ч. 1-3 ст. 13 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд, добросовісно та розумно, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб. Не допускається зловживання правом у будь-якій формі. За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 1, ч. 2 ст. 631 ЦК України). Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». За змістом ч. 3, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису, яким також може бути електронний підпис з одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з п. 6. п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших, електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір (офертою) є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться. За змістом ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції (акцептом), якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно положень ч.ч.1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У відповідності до ч.1 ст. 12 Закону «Про споживче кредитування» №1734-VIII у договорі про споживчий кредит, серед іншого зазначається: денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має гуртуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність (ч.1 ст. 536 ЦК України). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків (ч.1 ст. 611 ЦК України). За правилом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначена відповідальність за порушення грошового зобов`язаннях, де серед іншого зазначається, що боржник, який прострочив виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Мотиви, з яких виходив суд при вирішенні спору та висновки суду. Наведені вище положення цивільного законодавства у своєму взаємозв`язку дають підстави для висновку, що істотними (необхідними) умовами кредитного договору є предмет грошові кошти (кредит), проценти за користування кредитом та строк, на який надається кредит, а також порядок повернення кредиту та сплати процентів. Умови щодо суми кредиту та розміру процентів становлять основне грошове зобов`язання, яке має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Кредитний договір може містити й інші умови, які випливають з його змісту та не суперечать закону, зокрема умови щодо відповідальності сторін, зміни процентної ставки під час строку кредитування, надання кредитодавцем додаткових та супутніх послуг, припинення кредитування, розірвання договору тощо. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Частиною 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (Закон № 1734-VIII) передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч.7 ст. 12 цього Закону умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.У договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон № 1023-ХІІ) умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону). За змістом п. 7 ч. 1 ст. 21 Закону № 1023-ХІІправа споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо ціну продукції визначено неналежним чином. Відповідно до ч.8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. За правилами ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Кожна сторона несе ризик, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути використані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаться письмовими доказами. На підставі поданих позивачем доказів судом поза усяким сумнівом встановлено, що 22.04.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, шляхом обміну електронними повідомленнями було укладено електронний Договір кредитної лінії № 582662749 від 22.04.2024, який зі сторони позичальника підписано електронним підписом шляхом уведення одноразового ідентифікатора XPDF-3936, а зі сторони кредитодавця - КЕП повноважної особи. Позичальник [PERSON] за допомогою інструменту ідентифікації системи BankID Національного банку пройшов автентифікацію, ідентифікацію та верифікацію як фізична особа відповідно до законодавства. Суд погоджується з аргументами представника позивача, що без реєстрації та здійснення входу на вебсайті Товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або SMS-повідомлення, кредитний договір не був би укладений. Таке твердження повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19 та інших. 22.04.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання умов договору надало відповідачу кредитні кошти в сумі кредитного ліміту 12400,00 грн шляхом безготівкового переказу їх через платіжного провайдера з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника за реквізитами платіжної картки: [NUMBER] , яку відповідач зазначив при укладанні кредитного договору. Факт переказу кредитних коштів 12400 грн доводиться поданими позивачем доказами про успішність відповідної платіжної операції (ідентифікатор у платіжній системі: 41381:83999:48853), проведеної Банком платника АТ «ОТП БАНК» на підставі платіжної інструкції платника, де окрім суми переказу зазначено особу отримувача Гріненко Е.В., номер його банківської картки та надавач платіжних послуг отримувача: АТ «Універсал Банк». Дата/час завершення операції: 22.04.2024 23:40:04 У цьому контексті суд звертає увагу на положення статті 46 Закону України «Про платіжні послуги», яке регламентує наступне: надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників; надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією ідентифікує особу. У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг отримувача має право: зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення. З наведеного вище положення слідує висновок, що у разі, якщо б під час виконання платіжної операції по перерахунку кредитних коштів на картковий рахунок відповідача [PERSON] , відомості про нього, як про належного отримувача не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась. Отже, зазначений вище кредитний договір є укладеним і за його умовами відповідач [PERSON] мав зобов`язання перед кредитодавцем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» повернути кредит в сумі 12400,00 грн та сплатити проценти відповідно до умов договору. Відповідач [PERSON] , отримав від кредитора від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитні кошти в сумі 12400,00 грн одним траншем, що згідно п.п 2.1, 2.2 договору є кредитним лімітом (максимальна сума коштів кредиту, які одночасно можуть перебувати у розпорядження позичальника). Своє грошове зобов`язання за договором позичальник [PERSON] не виконав та не приступив до його виконання: кредит не повернув та у порушення п. 7.4.1 договору не сплатив проценти за користування кредитом на кінець строку кредитування, який згідно Паспорта споживчого кредиту, Заявки позичальника на кредит та умов кредитного договору (зокрема: у п. 3.1, п. 7.1.) складає 30 днів - з 22.04.2024 по 22.05.2024. Такий строк у договорі має назву «Дисконтний період кредитування» період, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права та виконувати обов`язки, зокрема позичальник у цей період може отримувати нові транші кредиту за умови сплати процентів та повернення частини першого (попереднього) траншу кредиту тощо. У пункті 7.1 кредитного договору зазначається, що кінцева дата дисконтного періоду 22.05.2024 (30 днів кредитування) є рекомендованою (не обов`язковою) датою для повного повернення усієї суми кредиту за всіма наданими траншами. Такий рекомендаційний характер цієї умови договору ґрунтується на умовах щодо можливості продовження/поновлення дисконтного періоду у відповідності до п.п. 3.2, 3.3. Відповідним правом на продовження дисконтного періоду кредитування (30 днів) на той самий строк відповідач не скористався, оскільки не виконав умови, визначені договором для зміни (продовження/поновлення) строку кредитування. За таких обставин права та обов`язки сторін, що визначені цим договором припинились в останній день 30-денного строку кредитування - 22.05.2024. Після цієї дати користування кредитними коштами відповідачем набуло характеру неправомірного користування чужими коштами. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. Після закінчення строку, на який надавався кредит, або у разі пред`явлення банком вимоги до позичальника про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування кредитором процентів на суму невиконаного (простроченого) грошового зобов`язання має юридичну природу відповідальності, що передбачена статтею 625 ЦК України. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У досліджуваній ситуації, з урахуванням пасивної поведінки відповідача, який під час дисконтного періоду кредитування з 22.04.2024 по 22.05.2024 (30 календарних дів) не виконував свої обов`язки (не сплатив проценти) та не скористався правом щодо продовження кредитування на умовах дисконтного періоду, строк кредитування за договором кредитної лінії № 582662749 від 22.04.2024 закінчився одночасно із закінченням дисконтного періоду кредитування, тобто 22.05.2024. Доказів того, що первинний (дисконтний) строк кредитування був продовжений за погодженням сторін (що згідно договору має право ініціювати лише позичальник), на тих самих чи інших умовах суду не надано. Нечіткі та двозначні умови договору щодо продовження нарахування відповідних процентів за ініціативою кредитодавця після спливу заявленого строку кредитування (30 днів) суд тлумачить на користь споживача. Як встановлено судом, відповідач не виконав своє грошове зобов`язання, згідно п. 7.4.1 договору та не сплатив проценти до спливу дисконтного періоду, які спочатку були нараховані йому за пільговою (дисконтною) процентною ставкою 0,50 % в день. За таких обставин нарахування кредитодавцем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відсотків на суму неповернутого кредиту після закінчення визначеного договором первісного 30-денного строку кредитування (після 22.05.2024) і до 25.06.2024 (по день відступлення права вимоги) за ставкою вказаною у п. 12.4 кредитного договору 912,50% річних (або 2,5% в день) є нічим іншим як застосування до позичальника санкцій відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України. У відповіді на відзив представник позивача підтвердив, що після закінчення строку надання кредиту визначеного у п. 1.2 договору проценти відповідачу нараховані у відповідності до п. 12.4 договору та є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. На той факт, що строк кредитування становив 30 днів (з 22.04.2024 по 22.05.2024) також вказує те, що загальні витрати клієнта та орієнтовна загальна вартість кредиту у Паспорті споживчого кредиту та у кредитному договорі визначена за цей період. Вирішуючи питання стягнення з відповідача (боржника за кредитним договором) надстрокових відсотків, що мають юридичну природу відповідальності позичальника, та нараховані як первісним так і наступним кредитором (ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС) після спливу дисконтного періоду (строку) кредитування (з 23.05.2024 і надалі до 18.09.2024), суд керується положенням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, яким установлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Підсумовуючи усе вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] є боржником за кредитним договором № 582662749 від 22.04.2024, укладеним з фінансовою установою ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомоги». Розмір простроченого грошового зобов`язання позичальника за цим договором складається із суми неповернутого кредиту - 12400,00 грн та прострочених процентів за користування кредитом у період з 22.04.2024 по 22.05.2024 тобто, до закінчення 30-денного періоду (строку) кредитування, який не було продовжено. Відповідні проценти у зв`язку з невиконанням відповідачем правил кредитування під час дисконтного періоду, підлягають нарахуванню на загальних умовах - за Базовою процентною ставкою, яка згідно п. 8.2 договору визначається на момент отримання кредиту (кожного траншу), виходячи із максимального дозволеного розміру денної процентної ставки з урахуванням обмежень, встановлених Законом «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 8.3 договору на момент укладання кредитного договору (станом на 22.04.2024) Базова процентна ставка визначена в розмірі 2,5 % в день від суми залишку кредиту, що становить 912, 50% річних. Пунктом 5 розділу І Закону України № 3498-ІХ від 22.11.2023 (дата набрання чинності 24.12.2023) внесено наступні зміни до ЗУ «Про споживче кредитування»: - статтю 8 доповнено частиною 5 наступного змісту «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.»; - розділIV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 17 такого змісту: «Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів ? 2,5 %; протягом наступних 120 днів ? 1,5 %». Таким чином з урахуванням вищезазначених змін до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24 грудня 2023 року, відсотки протягом часу: з 25 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року (120 днів перехідного періоду) мали б нараховуватися в розмірі денної процентної ставки не більше 2,5 %, а з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року (наступні 120 днів перехідного періоду) - в розмірі денної процентної ставки не більше 1,5 %, з 21 серпня 2024 року по 09 січня 2025 року в розмірі денної процентної ставки не більше 1%. Судом становлено, що первісний кредитор неправильно застосував чинне законодавство та передбачив у договорі можливість нарахування процентів за 30 днів періоду (строку) кредитування, який не було продовжено, а саме: з 22.04.2024 по 22.05.2024, за ставкою 2,5 % в день, тоді як вже з наступного дня після укладання договору, з 23.04.2024 у продовж 120 днів застосуванню підлягала максимальна денна процентна ставка 1,5%. Суд вважає за необхідне усунути вищезазначене порушення наступним чином. У перший день надання кредиту 22.04.2024 плата за користування кредитними коштами для відповідача визначається в розмірі 310 грн (12400 грн/кредит х 2,5%), а наступні 29 днів періоду (строку) кредитування проценти (плата) за користування кредитом склали суму 5394,00 грн (12400 грн/кредит х 1,5% х 29 днів.). Усього проценти за користування кредитом упродовж, визначеного в договорі строку становлять 5704,00 грн (310 грн + 5394 грн). За вирахуванням 5,00 грн, які згідно розрахунку кредитодавця зараховані на погашення відсотків, сума несплачених процентів складає 5699,00 грн. Отже, суд находить слушними аргументи відповідача щодо несправедливо великого розміру нарахованих йому процентів за кредитом (у сумі 46185,00 грн) за ставкою 2,5 % в день, як під час строку кредитування так і після його закінчення (додатково за 119 днів). Інші заперечення представника відповідача, викладені у відзиві на позов, які побудовані на концепції «негативного доказу», а саме: лише на критичному аналізі поданих позивачем доказах та на твердженнях про не доведення факту укладання кредитного договору, надання кредиту відповідачу та інше, визнаються судом неспроможними, оскільки спростовуються сукупністю поданих позивачем доказів, які детально проаналізовані судом та підтверджують обставина, на яких гуртуються позовні вимоги. Крім цього, зі свого боку відповідач не повідомив суду інших (протилежних) обставин, не надав доказів таким обставинам на спростування тверджень позивача, зокрема: щодо переказу 22.04.2024 на його банківську картку з відповідним номером грошових коштів (кредиту) в сумі 12400,00 грн та/або, що відповідна банківська картка йому не належить. Про витребування відповідних доказів у банка-емітента картки відповідач суд не просив. У цьому контексті суд враховує роз`яснення Верховного Суду, викладені у постанові від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, в якій наголошується, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Представником позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» долучено належні та допустимі докази, які у своїй сукупності підтверджують перехід до позивача права вимоги за заборгованістю відповідача [PERSON] за кредитним договором № 582662749 від 22.04.2024, які позивач набув в процесі факторингового ланцюга: від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога до ТОВ «Таліон Плюс» (25.06.2024); від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (19.12.2024); від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС» (на підставі Договору факторингу № 29/05/25-Е та Реєстру боржників від 29.05.2025). Таким чином, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за кредитним договором № 582662749 від 22.04.2024, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 18099,00 грн, з яких: 12400,00 грн заборгованість по кредиту; 5699,00 грн прострочені проценти за користування кредитом. Решта позовних вимог: в частині стягнення процентів за надстрокове користування кредитом, а також пені не підлягають задоволенню з мотивів, наведених вище. Вирішення питання розподілу судових витрат. За правилами ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просив суд стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у сумі 9422,40 грн, з яких: 2422,40 грн судовий збір; 7000 грн - витрати на правову допомогу. Сплата судового збору підтверджується платіжною інструкцією та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету. Понесені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн, підтверджується: копію Договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 між ТОВ «ФК «ЕЙС» та АБ «Тараненко та партнери»; Додатковою угодою до договору із зазначенням відомостей про боржника [PERSON] за кредитним договором; Протоколом погодження вартості послуг за договором про надання правничої допомоги; копію Акта прийому-передачі наданих послуг з описом послуг на загальну суму 7000 грн; копію довіреності від 29.05.2025 ТОВ «ФК «ЕЙС» на ім`я адвоката Тараненка А.І.; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Тараненка А.І. Ціна позову визначена сумою стягнення та складає 58585,00 грн. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги на суму 18099,00 грн що становить 30,90 % від ціни позову (58585 грн х 30.9%), то з відповідача підлягають стягненню судові витрати у загальній сумі 2911,52 грн, з яких 748,52 грн судового збору (2422,40 грн х 30,90 %) та 2163,00 грн витрат на правничу допомогу (7 000 грн х 30,90 %) На підставі викладеного,

Outcome: partial