Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 20.01.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №R52150516270В, відповідно до умов якого останньому було видано кредит в сумі 115539 грн., зі строком повернення до 20.01.2021 року та сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14,99% річних. 22.06.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги №220615нв, згідно якого на користь останнього було відступлено право вимоги за укладеним із відповідачем кредитним договором. В свою чергу 29.01.2019 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за договором факторингу №29/01/19-1 відступило право вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс». В зв`язку зі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором заборгованість за останнім становить 91782 грн. 02 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 87407 грн. 18 коп., заборгованість по процентам в сумі 4374 грн. 84 коп. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України за період з 22.06.2015 року по 23.02.2022 року нараховано 3% річних в сумі 17515 грн. та інфляційні втрати в сумі 66996 грн. 67 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача зазначену вище заборгованість в загальній сумі 176293 грн. 69 коп., а також понесені по справі судові витрати. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 28.04.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 07.10.2025 року справу було передано за підсудністю до Центрального районного суду міста Дніпра. Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 12.11.2025 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В призначені судові засідання представник позивача не з`явився. В позовній заяві позивач просив розглядати справу за відсутності його представника, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач за викликами до суду повторно не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, відзиву на позов не надав. Враховуючи зазначене, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280,281 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши надані позивачем до заяви на підтвердження позовних вимог докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст.610,612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правові наслідки порушення зобов`язання передбачені ст.611 ЦК України, згідно якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За правилами ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зі змісту ст.1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, що 20.01.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №R52150516270В, відповідно до умов якого останньому було видано кредит в сумі 115539 грн., зі строком повернення до 20.01.2021 року та сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14,99% річних. 22.06.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги №220615нв, згідно якого на користь останнього було відступлено право вимоги за укладеним із відповідачем кредитним договором. В свою чергу 29.01.2019 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за договором факторингу №29/01/19-1 відступило право вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс». В зв`язку зі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором заборгованість за останнім становить 91782 грн. 02 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 87407 грн. 18 коп., заборгованість по процентам в сумі 4374 грн. 84 коп. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України за період з 22.06.2015 року по 23.02.2022 року позивачем нараховано 3% річних в сумі 17515 грн. та інфляційні втрати в сумі 66996 грн. 67 коп. від суми заборгованості за тілом кредиту. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача зазначену вище заборгованість в загальній сумі 176293 грн. 69 коп. Поряд з цим, суд враховує, що згідно умов кредитного договору кінцевим строком повернення кредиту було 20.01.2021 року. Таким чином, нарахування інфляційних втрат та 3% річних від суми заборгованості за тілом кредиту за період з 22.06.215 року по 20.01.2021 року включно, суд вважає безпідставним. З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №R52150516270В від 20.01.2014 року в сумі 91782 грн. 02 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 87407 грн. 18 коп., заборгованість по процентам в сумі 4374 грн. 84 коп.; а також за період з 21.01.2021 року по 23.02.2022 року інфляційні втрати в сумі 10292 грн. 70 коп. та 3% річних в сумі 2859 грн., а всього стягнути 104933 грн. 72 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України та пропорційно до задоволених позовних вимог (59,52% від ціни позову) з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1802 грн. 27 коп.

Outcome: partial