Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: прозивачка, уточнивши позовні вимоги, просить: - визнати недійсними договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 2982835 від 25.03.2025, договір позики "Бездоганний" № 3494505384-4088086 від 25.03.2025, а також договори про надання фінансових послуг факторингу № 2025-05-7Г від 23.05.2025 та договір про надання фінансових послуг факторингу № 2025-07-1ФБ від 01.07.2025 в частині права вимоги за договором позики № 3494505384-4088086 від 25.03.2025; - зобов`язати ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КІФ" списати заборгованість за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 2982835 від 25.03.2025 за наслідками недійсності правочину; - зобов`язати ТОВ "ФК "ТЕХНОФІНАНС" списати заборгованість за договором позики «Бездоганний» № 3494505384-4088086 від 25.03.2025 за наслідками недійсності правочину; - стягнути з відповідачів судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що в період з 19.03.2025 до 26.03.2025 вона перебувала за кордоном у Республіці Польща. 25 березня 2025 року їй у застосунок "Дія" надійшло повідомлення про запит на її кредитну історію з метою видачі кредиту від 25.03.2025, кредитор - ФК "АБЕКОР", хоча вона не подавала заявки на жодні кредити. Повернувшись в Україну, вона виявила, що її номер мобільного телефону [NUMBER] недіючий, тому 27.03.2025 здійснила заміну сім-картки. Тобто в період із 19.03.2025 до 26.03.2025 вона не користувалась номером [NUMBER] . З дня відновлення мобільного номера телефону, вона почала отримувати дзвінки від невідомих людей, які вимагали сплату коштів в сукупному розмірі біля 25000,00 гривень за договорами позики, які вона не укладала. Вона звернулася у клієнтську підтримку до оператора "Київстар" Анни, яка повідомила їй, що за її номером було декілька невірних спроб увійти у банківську систему та спам дзвінки. Іншої інформації надано не було. Тоді вона звернулась за правовою допомогою. Під час консультації з`ясувалось, що в раніше зареєстрованих нею особистих кабінетах на сайтах https://e-groshi.com/ та https://lovilave.com.ua з`явились два нові договори позики. З особистих кабінетів вона отримала примірники договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 2982835 від 25.03.2025 (далі - договір № 2982835) та договору позики "Бездоганний" № 3494505384-4088086 від 25.03.2025 (далі - договір № 3494505384-4088086). Договір № 2982835 був укладений на суму позики 4500 гривень, строком пільгового кредитування на 30 днів під процентну ставку 1,35% у пільговий період та 1,59% у стандартний період. Згідно із п. 4.1, видача (надання) кредиту клієнту за цим договором проводиться шляхом перерахування грошових коштів на рахунок клієнта за стандартом IBAN [NUMBER] , та/або операції за яким можуть здійснюватися з використанням реквізитів платіжної картки № [NUMBER] , реквізити якої зазначені Клієнтом у Особистому кабінеті, та яка, визначена клієнтом у якості основної платіжної картки. Договір № 3494505384-4088086 був укладений на суму позики 19661 гривень строком пільгового кредитування на 525 днів, з використанням реквізитів електронного платіжного засобу [NUMBER] під процентну ставку 1,5% від залишку суми позики у перші 100 днів строку кредитування та 0,1 % від залишку суми позики за період з 181-го дня строку кредитування до кінцевої дати строку кредитування включно. Обидва договори підписані одноразовими ідентифікаторами, що для укладення договору № 2982835 надходив на номер [NUMBER] , до якого вона не мала доступу. Згідно з договором № 3494505384-4088086, взагалі не відомо, куди надсилався одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС коду Q39521, так як в п. 10 вказаного договору у реквізитах не зазначено жодного номеру телефону. Крім того, електронний платіжний засіб [NUMBER] , що був доданий в її особистий кабінет на сайті https://lovilave.com.ua 25.03.2025 (дата, коли і були укладені вищезазначені договори позики), їй не належить. Вона стала жертвою протиправних дій з боку невідомої особи, тому одразу звернулася до поліції. На сьогоднішній день відкрито кримінальне провадження № 12025091160000143. Після виявлення всіх обставин, вона звернулася і до відповідачів та просила зупинити нарахування відсотків за кредитами, що були відкриті, та списати відповідну заборгованість, так як вона цих договорів не укладала та й взагалі не користувалась своїм мобільним номером телефону оператора "Київстар", оскільки перебувала за кордоном. Однак відповідачі регулярно телефонують з вимогою виплатити основний борг та відсотки за користування кредитними коштами, хоча станом на день подачі позову до суду кошти їй нараховані не були, а були зараховані на невідомо-кому належну карту у банку АТ "Райффайзен Банк". Оскільки зазначені вище договори вона не укладала, при їх укладенні не було проведено належної ідентифікації її особи, тому такі договори необхідно визнати недійсними. Також їй надійшло СМС-повідомлення від ТОВ "ФК "Є ГРОШІ" про те, що право вимоги за договором позики № 3494505384-4088086 від 25.03.2025 у розмірі 33127,74 грн передано ТОВ "КРЕДИТПРОМІНВЕСТ" на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу № 2025-05-7Г від 23.05.2025. Однак такий договір не міг укладатися зі включенням до нього боргу за договором позики № 3494505384-4088086 від 25.03.2025, оскільки первинно вказаний договір позики нею не укладався, а відтак договір про надання фінансових послуг факторингу № 2025-05-7Г від 23.05.2025 також слід визнати недійсним в частині права вимоги за договором позики № 3494505384-4088086 від 25.03.2025. Представники ТОВ "ФК "Є ГРОШІ" та ТОВ "КРЕДИТПРОМІНВЕСТ", правонаступником якого став ТОВ "ФК "ФІНБУСТ", правонаступником якого в свою чергу є ТОВ "ФК "ТЕХНОФІНАНС", подали відзиви на позов, у яких зазначили, що 25 березня 2025 року позивачка добровільно звернулася до первісного кредитора - ТОВ "ФК "Є ГРОШІ" із метою отримання споживчого кредиту, у результаті чого між ними було укладено договір позики "Бездоганний" № 3494505384-4088086. 23 травня 2025 року згідно з укладеним договором факторингу ТОВ "КРЕДИТПРОМІНВЕСТ" отримало право вимоги заборгованості позивачки за укладеним раніше договором позики. Договір між первісним кредитором та позивачкою був укладений в електронному вигляді. Одноразовий ідентифікатор (смс-код) було надіслано на номер телефону останньої [NUMBER] , який був зазначений нею як фінансовий номер. Після верифікації та ухвалення рішення про можливість надання грошових коштів у позику споживачці, вона отримала доступ до тексту договору позики, який містить всі істотні умови. Процедура оформлення договору здійснювалась з ІР-адреси [NUMBER] . Крім цього, ідентифікація/верифікація клієнтки здійснена шляхом отримання через Систему BankID НБУ її ідентифікаційних даних, таких як: sidBi: 4843b7dd-d564-4023-bf9f-b0a75d5d0f09 memberId: 1436057001. Після підписання договору первісний кредитор успішно надіслав грошові кошти на верифіковану банківську карту за реквізитами, вказаними у договорі позики, номер картки - [NUMBER] . Договір позики №3494505384-4088086 від 25.03.2025 є правомірним та не підлягає визнанню недійсним. Посилання позивачки на шахрайські дії зі сторони невідомих осіб не підтверджено. Таким чином, позовні вимоги щодо визнаня договорів недійсними та списання боргу не підлягають задоволенню. Представник позивачки в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі (т. 2 а.с. 33). Представники ТОВ "ФК "Є ГРОШІ" та ТОВ "ФК "ТЕХНОФІНАНС" у судове засідання не з`явилися, подали відзиви на позов, у яких просили проводити розгляд справи в їх відсутності (т. 1 а.с. 88-118). Представник відповідача ТОВ "ФК "КІФ" у судове засідання не з`явився, хоча про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відзиву на позов чи інших письмових заяв, клопотань не подавав. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: адвокат Комарницький Е.Г. 01.06.2025 сформував від імені [PERSON] позовну заяву до ТОВ "ФК "КІФ", ТОВ "ФК "Є ГРОШІ", ТОВ "КРЕДИТПРОМІНВЕСТ" про захист прав споживачів, а також заяву про забезпечення позову. Згідно із ухвалою від 04.06.2025, суд відкрив провадження у справі та постановив розглядати її в порядку загального позовного провадження, а також 04.06.2025 постановив ухвалу про забезпечення позову. 13 червня 2025 року представники відповідачів ТОВ "ФК "Є ГРОШІ" та ТОВ "КРЕДИТПРОМІНВЕСТ" у системі "Електроннний суд" сформували відзиви на позовну заяву, в яких серед іншого просили проводити розгляд справи за їх відсутності. 03 серпня 2025 року представник позивачки в системі "Електронний суд" сформував клопотання про відкладення розгляду справи. Згідно з ухвалою від 04.08.2025, суд продовжив строк підготовчого провадження. 26 серпня 2025 року представник позивачки в системі "Електронний суд" сформував клопотання про витребування доказів, яке суд задоволив, про що постановив ухвалу від 27.08.2025. 11 вересня 2025 року представник відповідача - ТОВ "ФК "КРЕДИТПРОМІНВЕСТ" у системі "Електронний суд" сформував клопотання, в якому просив замінити відповідача ТОВ "ФК "КРЕДИТПРОМІНВЕСТ" на його правонаступника ТОВ "ФК "ФІНБУСТ". 12 вересня 2025 року на адресу суду поступила витребовувана інформація (частково). 22 вересня 2025 року представник позивачки в системі "Електронний суд" сформував заяву про проведення підготовчого судового засідання за їх відсутності, щодо клопотання про заміну первісного відповідача поклалися на розсуд суду. Згідно з ухвалою від 22.09.2025, суд замінив відповідача - ТОВ "КРЕДИТПРОМІНВЕСТ" на його правонаступника ТОВ "ФК "ФІНБУСТ", а також направив повторно для виконання ухвалу суду про витребування доказів від 27.08.2025. 30 вересня та 07 жовтня 2025 року на адресу суду поступила витребовувана інформація. 10 жовтня 2025 року представник позивачки в системі "Електронний суд" сформував клопотання про відкладення розгляду справи, а 15.10.2025 - про проведення підготовчого судового засідання за їх відсутності. Згідно з ухвалою від 31.10.2025, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду. 03 листопада 2025 року зареєстровані сформовані 31 жовтня 2025 року у системі "Електронний суд" клопотання представника відповідача - ТОВ "ФК "ФІНБУСТ" про заміну відповідача ТОВ "ФК "ФІНБУСТ" на його правонаступника ТОВ "ФК "ТЕХНОФІНАНС", а також представника позивачки - заява про уточнення позовних вимог. 14 листопада 2025 року представниця відповідача - ТОВ "ФК "ФІНБУСТ" також сформувала клопотання про долучення доказів на підтвердження факту переходу права вимоги до його правонаступника. 24 листопада 2025 року представник позивачки в системі "Електронний суд" сформував клопотання про розгляд клопотання про заміну відповідача правонаступником за їх відсутності. 24 листопада 2025 року суд постановив ухвалу, якою замінив відповідача - ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНБУСТ" на його правонаступника ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ТЕХНОФІНАНС". 16 грудня 2025 року представник позивачки в системі "Електронний суд" сформував заяву про розгляд справи за їх відсутності. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що завершення розгляду справи відбулося за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України та не є порушенням прав сторін щодо участі у розгляді справи, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: згідно з договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № 2982835 від 25.03.2025, такий укладений між ТОВ "ФК "КІФ" та [PERSON] . За цим договором Товариство надає клієнту кредит у сумі 4500,00 грн. Видача кредиту здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок клієнта за стандартом IBAN [NUMBER] , та/або операції за яким можуть здійснюватися з використанням реквізитів платіжної картки № [NUMBER] , реквізити якої зазначені Клієнтом у Особистому кабінеті, та яка, визначена клієнтом у якості основної платіжної картки. Як зазначено в договорі, він підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором LL776060 та з використанням телефону [NUMBER] (т. 1 а.с. 14-19). В договорі зазначені ідентифікуючі дані клієнта [PERSON] , в тому числі паспортні, ІПН, адреса реєстрації/проживання. Крім того, відповідно до договору позики "Бездоганний" № 3494505384-4088086 від 25.03.2025 з додатками, такий укладений між ТОВ "ФК "Є ГРОШІ" та [PERSON] , згідно з яким кредитодавець надає позчальнику грошові кошти в позику в сумі 19661,00 грн шляхом перерахування на рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу [NUMBER] . Як зазначено в договорі, він підписаний електронним підписом та в ньому йдеться про СМС код 039521. У його додатку - Графіку платежів зазначено номер телефону [NUMBER] (т. 1 а.с. 23-40). В договорі зазначені ідентифікуючі дані позичальника [PERSON] , в тому числі паспортні, ІПН, адреса реєстрації/проживання. На підставі договору про надання фінансових послуг факторингу № 2025-05-7Г від 23.05.2025, право вимоги за договором № 3494505384-4088086 від 25.03.2025 перейшло від ТОВ "ФК "Є ГРОШІ" до ТОВ "КРЕДИТПРОМІНВЕСТ" (т. 1 а.с. 11-13), про що , як вказала позивачка, її було повідомлено СМС повідомленням (т. 1 а.с. 45-48). Згідно із договором про надання фінансових послуг факторингу № 2025-07-1ФБ від 01.07.2025 та додатком № 1 до нього, право вимоги до [PERSON] за договором № 3494505384-4088086 від 25.03.2025 перейшло від ТОВ "ФК "КРЕДИТПРОМІНВЕСТ" до ТОВ "ФК "ФІНБУСТ" (т. 1 а.с. 167-170). Відповідно до договору факторингу № 02-07-25ФБ від 02.07.2025, витягу з акта приймання-передачі письмового реєстру боржників та платіжних інструкцій, право вимоги до [PERSON] за договором № 3494505384-4088086 від 25.03.2025 перейшло від ТОВ "ФК "ФІНБУСТ" до ТОВ "ФК "ТЕХНОФІНАНС" (т. 1 а.с. 225-229, 230, т. 2 а.с. 4-14). Позивачка зазначає, що не укладала договори № 2982835 від 25.03.2025 та № 3494505384-4088086 від 25.03.2025. Вказана у них банківська картка [NUMBER] їй не належить, а номером мобільного телефону [NUMBER] на час укладення цих договорів вона не користувалась, оскільки перебувала за межами України. Так, на підтвердження того, що на час виникнення спірних правовідносин (25.03.2025) позивачка перебувала за межами України (з 19.03.2025 до 26.03.2025), остання надала копії закордонного паспорта з відповідними відмітками (т. 1 а.с. 9-10). Крім того вона подала скріншоти із мобільного чатботу "Київстар" (т. 1 а.с. 49-59), в якому зазначено, що 27.03.2025 відбулася заміна сім-карти. При цьому суд звертає увагу на те, що в одному зі скріншотів зазначено, що її номер зареєстрований на паспорт, тому випустити номер на іншу сім карту не буде можливості, якщо вона не звернеться зі своїм паспортом до магазину "Київстар" для заміни. Щодо банківської картки [NUMBER] , про яку вказано у договорах № 2982835 від 25.03.2025 та № 3494505384-4088086 від 25.03.2025, то така, хоча і відображена в особистому мабінеті "LoviLave" (т. 1 а.с. 41), однак не належить позивачці, на що вказало у своїх повідомленнях АТ "Райффайзен Банк" (т. 1 а.с. 171, 185, 187), зазначивши, що на ім`я [PERSON] рахунків не знайдено, такі не відкривались. При цьому позивачка ствердила, що має відкриті рахунки тільки в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", на підтвердження чого надала відповідну виписку по картках (т. 1 а.с. 42). Вважаючи, що стала жертвою шахрайських дій, [PERSON] звернулася до правоохоронних органів, у зв`язку з чим відкрите кримінальне провадження № 12025091160000143 (т. 1 а.с. 44). Таким чином, між сторонами виник спір щодо підставності визнання спірних договорів недійсними та зобов`язання відповідачів списати наяві за ними суми заборгованостей. Оцінка суду та норми права, які застосував суд: суд, зважаючи на позиції сторін у заявах по суті, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, дійшов таких висновків. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно із частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі №910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19). Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача. Ефективним є спосіб захисту, який забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект у відновленні). Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (пункти 110-113 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі №910/2592/19 (провадження № 12-41гс23)). Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як установив під час розгляду справи суд, [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № 2982835 від 25.03.2025 та договір позики "Бездоганний" № 3494505384-4088086 від 25.03.2025 недійсними, оскільки такі не укладала, їх не підписувала та кредитні кошти за ними не отримувала. Так, згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення, правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частина третя статті 203 ЦК України визначає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. Коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) дійшла висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. У випадку оспорення самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає, порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Під час розгляду справи позивачка довела, а відповідачі не спростували того факту, що перша кредитні договори не могла підписати 25.03.2025 електронними підписами, шляхом отримання одноразових ідентифікаторів на номер мобільного телефону [NUMBER] , оскільки перебувала за кордоном та не мала доступу до вказаної sim-картки, яка була заблокована і відновлена тільки після її приїзду 27.03.2025. При цьому суд звертає увагу на те, що її номер зареєстрований на паспорт, тому розблокувати її вона мала можливість тільки після звернення зі своїм паспортом до магазину "Київстар" для заміни. Наявність інших персональних даних у кредитних договорах не може вважатись належною ідентифікацією особи під час їх укладення, оскільки докази того, що номер телефону на момент видачі кредитів належав саме [PERSON] і що він працював відсутні. Також суд зазначає, що вказана у спірних кредитних договорах банківська картка № [NUMBER] , хоча і відображена в особистому кабінеті позивачки, однак не належить їй, на що вказало у своїх повідомленнях АТ "Райффайзен Банк", зазначивши, що на ім`я [PERSON] рахунків не знайдено, такі не відкривались. Представниками відповідачів не надано будь-яких достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження факту видачі позивачці, згідно умов оскаржуваних правочинів, кредитних грошових коштів, із зазначенням номера банківської картки, рахунку чи електронного гаманця отримувача коштів, що надало б можливість ідентифікувати особу позичальника та спростувати твердження [PERSON] щодо не отримання нею грошових коштів. Відсутні й докази користування останньою цими коштами. Встановлені вище обставини дають підстави вважати, що кредитні договори не були укладені. Натомість позивачка заявляє вимоги про визнання недійсними кредитних договорів № 2982835 від 25.03.2025 та № 3494505384-4088086 від 25.03.2025, хоча правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не може бути визнаний недійсним, на що неодноразовов звертав увагу Верховний Суд та про що вказано вище. З огляду на викладене, суд уважає, що заявлена вимога про застосування такого способу захисту прав як визнання кредитних договорів недійсними, не відповідає характеру порушення, тому відмовляє у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту її порушеного права. При цьому суд зазначає, що застосування судом принципу «jura novit curia»(«суд знає закони») не є безмежним. Принцип «jura novit curia» («суд знає закони») застосовується у тому випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме тими обставинами, проте помилково посилається на певні норми права. У рішенні Європейського суду з прав людини від «Гусєв проти України» від 14 січня 2021 року (скарга № 25531/12) було констатовано порушення права на справедливий суд через зміну судом правової кваліфікації позову, що призвело до відмови в його задоволенні. Європейський суд з прав людини вказав на відсутність чітких підстав для зміни правової кваліфікації позову апеляційним судом. До того ж внаслідок перекваліфікації в позові було відмовлено. Заявнику безпідставно не надали можливості подати відповідні докази та аргументи з огляду на зміну правової кваліфікації. Такі дії суду суперечать вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо: справедливості цивільного провадження; принципу змагальності судового процесу. Отже, принцип «jura novit curia», з одного боку, підлягає безумовному застосуванню: суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. З іншого боку, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Сторін не можна позбавляти права на аргументування своєї позиції в умовах нової кваліфікації. Як позивачка, так і відповідачі не надавали пояснень та докази щодо неукладення спірних кредитних договорів, а відтак суд не може порушувати принцип диспозитивності цивільного судочинства та застосовувати належний спосіб захисту, оскільки в такому разі відповідачі будуть позбавлені права аргументувати свої позиції в умовах нової кваліфікації. Позовні вимоги в частині визнання недійсними договору про надання фінансових послуг факторингу № 2025-05-7Г від 23.05.2025 та договору про надання фінансових послуг факторингу № 2025-07-1ФБ від 01.07.2025 в частині права вимоги за договором позики № 3494505384-4088086 від 25.03.2025 також не підлягають до задоволення з огляду на таке. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Тобто предметом договору факторингу може бути дійсна грошова вимога, строк платежу за якою настав або виникне в майбутньому. Натомість під час розгляду справи суд установив, що спірний договір позики № 3494505384-4088086 від 25.03.2025 між первісним кредитором та відповідачкою не укладався, а відтак грошова вимога за ним не виникла. Зазначене свідчить про те, що в договорах факторингів фактично не погоджено така їх істотна умова як предмет договору в частині вимоги за згаданим договором позики, що у свою чергу дає підстави вважати, що сторони спірних договорів факторингу в належній формі не досягли всіх устоних умов договорів у цій частині, що вказує на неукладеність договорів факторингу в частині договору позики № 3494505384-4088086 від 25.03.2025, тому в цій частині їх не може бути визнано недійсними. Щодо позовних вимог про зобов`язання списати заборгованість за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 2982835 від 25.03.2025 та за договором позики «Бездоганний» № 3494505384-4088086 від 25.03.2025 за наслідками недійсності правочину, суд зазначає, що, якщо правочин не був учинений (договір не укладений), він не може бути визнаний не дійсним, а відтак наслідки недійсності правочину також не можуть застосовуватися до правочину, який не вчинено. Більше того, позивачка не довела того, що має місце заборгованість за спірними договорами та її розмір (з даного приводу не надано жодного доказу). Таким чином, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Вирішення питання про заходи забезпечення позову: відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. З огляду на те, що суд дійшов висновку про ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Долинського районного районного суду Івано-Франківської області від 04.06.2025, слід скасувати. Розподіл судових витрат між сторонами: вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд ураховує положення ст. 141 ЦПК України. Тому, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, понесені позивачкою судові витрати слід залишити за нею. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed