Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , про виселення. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що є власником будинку [ADDRESS] . Вказує також на те, що вона є матір`ю відповідача [PERSON] , яка після укладення шлюбу вселила до зазначеного будинку свого чоловіка, відповідача [PERSON] . У період шлюбу [PERSON] народила трьох дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які також були вселені в будинок. За домовленістю сторін відповідачі проживали у прибудові літ. «А''» та користувались наступними господарськими будівлями та спорудами: прим. № І підвал площею 9,9 кв. м.; літ «Е» - сарай; літ. «е»- сарай; літ. «Є» - вбиральня. Позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] проживали у житловому будинку літ. «А» та користувались наступними господарськими будівлями та спорудами: літ. «Б» - сарай; літ. «б» - навіс; літ. «В» - сарай; літ. «Г» - сарай; літ. «Д» - сарай; літ. «Ж» - вбиральня. Приміщення літ. «А'» прим. №1 - котельня площею 10,8 кв. м.; № 1,2 - споруди були у загальному користуванні з відповідачами. З 2016 року позивач та відповідачі перестали проживати однією сім`єю, сумісне господарство з того часу не ведуть, а тому між ними стали виникати конфліктні ситуації стосовно сплати комунальних платежів. Також між ними виникли суперечки щодо порядку користування будинком. Домовитись між собою в позасудовому порядку сторони не змогли. Позивач неодноразово зверталась до поліції про те, що відповідачі створюють їй перешкоди у користуванні її будинком. При цьому агресивна поведінка та погрози насильства з боку відповідачів відбуваються систематично. Позивач, як власник майна, скористалася своїм правом та подала заяву про зняття відповідачів із зареєстрованого місця проживання. Відтак, юридичні підстави для проживання відповідачів у її будинку відсутні. Крім того, з метою урегулювання спірної ситуації позивач зверталася до суду з позовною заявою про визначення порядку користування будинком. Однак рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області (справа №303/2128/23) у задоволенні позову було відмовлено. Позивач вважає, що зазначені в сукупності підстави змусили її звернутися суду з позовом про виселення відповідачів. 07.07.2025 року ухвалою суду вищезазначений позов залишено без руху у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України. 11.07.2025 року від представника позивача надійшла заява на усунення недоліків позову (сформована в системі «Електронний суд» 11.07.2025 року), так представником позивача на виконання ухвали про залишення позову без руху було усунуто недоліки позову. Ухвалою суду від 21.07.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 11.09.2025 року та відкладено на 25.09.2025 року, на 06.11.2025 року, на 09.12.2025 року, на 12.01.2026 року та на 20.01.2026 року. Ухвалою від 20.01.2026 року у задоволенні клопотання представника відповідачів про зупинення провадження у справі відмовлено. 13.08.2025 року до суду від представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] , адвоката Стегури Н.Р., надійшов відзив на позов в якому представник зазначає, що відповідачі не визнають позовні вимоги в повному обсязі з тих підстав, що зазначені позивачем обставини справи не відповідають дійсності. Так, відповідачі сплачують комунальні послуги, а саме за електроенергію в повному обсязі, газопостачанням відповідачі не користуються, водопостачання та каналізація у них не централізоване. Третя особа [PERSON] хоч і зареєстрований у будинку, однак не проживає в ньому із 2008 року, не користується житловими приміщеннями, не сплачує комунальні послуги. Крім того, позивачем не додано жодного доказу щодо вчинення будь-яких незаконних дій відповідачами щодо неї та нерухомого майна. Систематичність порушення правил співжиття відповідачами, які б вживались уповноваженими органами, позивачем не доведена. Доказів того, що відповідачів було притягнуто до адміністративних та/або кримінальної відповідальності за порушення правил співжиття, руйнування чи псування житлового приміщення, позивачем не додано. Крім того, у відзиві звертається увага на те, що відповідачі сплачують комунальні послуги за все домоволодіння у повному обсязі та здійснюють дії тільки щодо покращення домоволодіння. В сукупності відповідачі вважають, що вони як члени сім`ї власника житла, які проживають разом з нею, мають право користуватися житлом на рівні з власником будинку. 01.12.2025 року від представника позивача [PERSON] , адвоката Лозінської О.О., надійшла відповідь на відзив. У відповіді зазначається про те, що вимоги відповідачів, викладені у відзиві, ними не визнаються повністю з наступних причин. Так, позивач є пенсіонером та єдиним власником будинку [ADDRESS] , іншого житла у позивача не має. 01.05.2025 року позивач знову була змушена звернутися до поліції, оскільки відповідачі самостійно, без згоди позивача, демонтували трубу від газового лічильника, внаслідок чого, позивач взимку залишається без газу. Станом на день подання відповіді на відзив до суду відповідачі не надають позивачу доступ до житлових приміщень, позивач фактично може користуватись тільки допоміжними приміщеннями. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. 20.01.2026 року від представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] , адвоката Стегури Н.Р., надійшло заперечення (на відповідь на відзив). У запереченнях зазначається про те, що доводи позивача щодо звернення до поліції через конфліктні ситуації не підтверджують створення перешкод позивачу у користуванні майном. Крім того, згідно з доданих відповідей, у діях відповідачів не вбачаються ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення. Жодної матеріальної шкоди, завданої відповідачами, не має та матеріалами справи не доведено протилежне. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, її представник, адвокат Лозінська О.О., у судовому засіданні просила позов задовольнити в повному обсязі з наведених у ньому підстав. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, їх представник, адвокат Стегура Н.Р., в судовому засідання просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 330997984, сформованого 03.05.2023 року, будинок [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності. Згідно з витягу № 2273/01-06/04.2023 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою [ADDRESS] , в будинку зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] є єдиним власником будинку за адресою [ADDRESS] , та на цей час в будинку зареєстровані вона та її чоловік (третя особа). Також судом встановлено, що між сторонами щодо порядку користування будинком відбувалися судові процеси. Так, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.11.2023 року (справа №303/2128/23) у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування будинком відмовлено. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.07.2024 року (справа № 303/139/24) у задоволенні позову [PERSON] (також в інтересах своїх дітей) до [PERSON] та Чинадіївської селищної ради про скасування рішення Центру надання адміністративних послуг Чинадіївської селищної ради про зняття з реєстрації у будинку за адресою [ADDRESS] , відмовлено. При цьому як встановлено судом, станом на 01.04.2023 року у будинку за адресою [ADDRESS] , були зареєстровані, зокрема, відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їхня малолітня дочка [PERSON] , [INFO] , які на підставі звернення позивача [PERSON] у квітні 2023 року були зняті із зареєстрованого місця проживання за вказаною адресою. Одночасно судом також встановлено, що на час розгляду цього спору у будинку за адресою [ADDRESS] , крім відповідачів [PERSON] , [PERSON] , у будинку разом з ними також проживає їхня малолітня дочка [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина визнається сторонами, в тому числі і представником позивача, адвокатом Лозінською О.О., про, що нею було сказано в судовому засіданні, а відтак в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України така обставина не підлягає доказуванню. Суд нагадує, що предметом позову у цій справі, є вимоги [PERSON] про виселення відповідачів [PERSON] , [PERSON] з будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У ч. 1 ст. 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). Згідно зі ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку. У постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 року у справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] заявила вимоги тільки до [PERSON] та [PERSON] . Водночас, як встановлено вище, у будинку за адресою [ADDRESS] , також проживає малолітня [PERSON] , [INFO] . З`ясовуючи позицію сторони позивача щодо зазначеного, представник позивача, адвокат Лозінська О.О., суду повідомила, що до малолітньої [PERSON] , [INFO] , позовних вимог не заявляли, так як вважають, що у випадку виселення батьків (відповідачів), виселення їхньої дитини відбудеться автоматично. Заяв чи клопотань про залучення малолітньої [PERSON] , [INFO] , як відповідача сторона позивача не заявляла. Разом з тим, суд зазначає, що виселення батьків дитини порушує, в тому числі і права та інтереси самої дитини, а тому така має мати процесуальний статус відповідача. Додатково суд звертає на те, що ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Отже, усталеним є підхід в застосуванні ст. 19 СК України, який полягає у тому, що при розгляді судом спорів щодо виселення дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Таким чином суд робить висновок, що цей спір стосується цивільних прав не тільки відповідачів [PERSON] та [PERSON] , а й їхньої малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка участі в розгляді цього спору не приймає. Позивач не пред`явила позовних вимог до [PERSON] , [INFO] , клопотання про залучення її до участі у справі як співвідповідача не заявляла. У зв`язку з цим позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з підстав їх пред`явлення за неналежного складу відповідачів. Такий висновок узгоджуються з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 26.11.2025 року у справі № 711/5752/24. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи те, що суд в силу вимог ст. 51 ЦПК України позбавлений самостійно визначатися з колом відповідачів, а обов`язок щодо роз`яснення права позивача на звернення до суду з клопотання про заміну неналежного відповідача належним чи залучення до участі у справі іншого співвідповідача виконаний, суд приходить до висновку, що позов пред`явлений до неналежного складу відповідачів, у зв`язку з чим зазначена обставина є підставою для прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, проте не позбавляє позивача можливості звернутися до суду з аналогічним позовом до належного складу відповідачів. При цьому факти щодо дій сторін, прав і обов`язків, що виникли, мають правове значення, якщо встановлені у справі, в якій є належний суб`єктний склад сторін, а саме належний позивач (позивачі), належний відповідач (відповідачі), реально наявні цивільні права, обов`язки та інтересів яких стосується спір. У зв`язку з цим питання обґрунтованості позову по суті, доведеності обставин, які підлягають доказуванню, інші обставини із зазначених вище підстав для відмови в задоволенні позову значення не мають.

Outcome: dismissed